Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

З 10 вересня 1988 року сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому Дніпрорудненською міськрадою Запорізької області за актовим записом № 181. Від даного шлюбу мають дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через непорозуміння один до одного, внаслідок чого у них часто виникають сварки, тому подальше спільне життя не має сенсу. Любов і повага відсутні. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, спору щодо проживання неповнолітньої дитини немає. Спір щодо розподілу майна, яке є спільною власністю, на даний час відсутній, тому позивачка. просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], шлюбне прізвище залишити без змін. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснивши, що три рази зверталась до суду із заявою про розірвання шлюбу. За час, наданий їм на примирення, вони не примирились. Шлюбних стосунків не мають. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не погоджувався на розлучення, бажає зберегти сім»ю, але за час, наданий судом на примирення, позивачка на контакт не йде. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Судом приймались рішення для збереження сім»ї, але безрезультатно. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: - сторони зареєстрували шлюб 10.09.1988 року в Дніпрорудненській міськраді Запорізької області за актовим записом № 181, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6); - подальше спільне проживання позивачки з відповідачем неможливе; - примирення між сторонами виключається, оскільки, судом надавалась їм така можливість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися та засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно доч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Тому, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований у Дніпрорудненській міськраді Запорізької області за актовим записом № 181.

Outcome: approved