Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області із позовом звернулася [PERSON] до Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання незаконним висновку і дій відповідача та зобов'язання внести зміни в актовий запис. Позов [PERSON]обґрунтований тим, що ії дівоче прізвище [PERSON], а ії батьки - [PERSON] та [PERSON]. В актових записах про їх народження батьки записані як українці, але бабуся позивачки - [PERSON] була полькою. У зв'язку із цим ії батько вважав себе поляком і вона вважає себе полькою і разом із цим у неї виникла потреба про внесення відповідних змін в актовий запис про ії народження, вказавши національність ії батька «поляк» замість «українець» та про народження ії сина - [PERSON] вказавши ії національність, як матері - «полька» замість «українка». З цього приводу вона звернулася із відповідною заявою до Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо внесення змін в актовий запис про народження [PERSON] від 01 вересня 1975 р. № 9177, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, де в графі національність батька _ [PERSON] - «українець», змінити на «поляк» та в актовий запис про народження [PERSON] від 16.06.1999 р., вчинений Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, де в графі національність матері - [PERSON] - «українка», змінити на «полька». Висновком про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану від 07.09.2016 р. ії повідомлено про те, що, відповідно до п.п. 2.13.1, 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5 підставою для внесення змін є рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень, в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду». З урахуванням викладеного їй рекомендовано звернутися до суду із позовом про встановлення факту ії належності до національності «поляк» та внесення змін до актових записів про народження. Посилаючись на діюче законодавство та постанову Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актових записах громадянського стану» від 07.07.1995 р. зазначено, що при розгляді таких справ слід враховувати, що в актових записах про народження повинні міститись відомості про національність батьків, а якщо їх не було внесено чи неправильно зазначено, то такий актовий запис має бути доповнено відповідно до рішення суду. Питання щодо національності батьків суд вирішує на підставі письмових та інших доказів». Польське походження свого роду позивач підтверджує письмовими доказами, а саме: - свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та позивачкою - [PERSON], [NUMBER] виданим Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області від 11.08.1995 р., згідно якого ії дівоче прізвище - [PERSON]; - свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] виданого Палацом новонароджених міста Харкова (на даний час відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції) 01.09.1975 р., згідно якого ії батьком є [PERSON]; - свідоцтвом про народження [PERSON], [NUMBER] виданого Борзнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівської області від 17.04.1986 р., згідно якого його мати була [PERSON] за національністю є полькою; - повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та смерть, згідно яких ії бабуся - [PERSON] за національністю є полькою; - свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції від 04.12.2012 р. Позивачка [PERSON] та ії повнолітній син - [PERSON] в судове засідання не з'явились і відмовились, таким чином, від права дати безпосередньо свої пояснення в суді з приводу особистого немайнового права щодо визначення своєї національності. Позивачка направила до суду свого представника - [PERSON], який підтримав позов своєї довірительки. [PERSON], [INFO], являючись повнолітньою і дієздатною людиною, до суду свого представника не направив. Відповідач - Харківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області просив розглянути справу за відсутності їх представника та проти задоволення позову [PERSON] заперечував «оскільки висновок-відмова у внесенні змін до актових записів цивільного стану був винесений законно, тому що встановити дійсну національність батьків заявниці було неможливо у зв'язку з розбіжностями в поданих заявницею документах. (а.с. 33-34) Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у висновку про відмову внесення змін до актового запису цивільного стану Харківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.09.2016 р. вказано, що відповідно до заяви [PERSON] «встановити дійсну національність матері заявниці та дійсну національність батька заявниці не є можливим у зв'язку з тим, що є розбіжності в національності, а саме: 1. в актовому записі про народження матері № 9177 від 01.09.1975 р. складеному Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ії батько зазначений за національністю - «українець», мати зазначена за національністю - «українка»; 2. в актовому запису про народження батька заявниці № 11 від 17.04.1986 р. складеного Борзянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області його батько (дідусь заявниці) зазначений за національністю «українець», а його мати (бабка заявниці) зазначена за національністю «полька»; 3. в актовому записі про шлюб батьків заявниці № 19 від 08.01.1972 р. складеному Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області батько заявниці зазначений за національністю «українець», мати заявниці зазначена за національністю «українка». Згідно із п. 2.13.1 та п. 2.16.7 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5 (зі змінами) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду». Відповідно до діючого законодавства особливим є випадок звернення спадкоємця померлого щодо внесення змін в актовий запис цивільного стану померлого. Внесення змін до актових записів цивільного стану, які відображають певні особисті немайнові права особи, після смерті особи не можуть здійснюватися на захист прав померлої особи. Спадкоємець померлої особи, звертаючись щодо внесення таких змін стосовно померлого, має на меті захист свої власних прав, свобод та інтересів. При розгляді справ про внесення змін до актових записів щодо персональних даних батьків позивача необхідно брати до уваги і власне ставлення цих інших осіб до таких змін. Особливо обережно слід ставитися у таких випадках до зміни персональних даних померлих осіб, власна воля яких щодо цих питань не може бути встановлена. Вирішуючи питання про права позивачки, суд враховує, що зазначення національності у паспорті громадянина було обов'язковим відповідно до Постанови від 27.12.1932 № 1917 «Про встановлення єдиної паспортної системи по Союзу РСР та обов'язкової прописки паспортів», яка діяла до 1992 р. Зазначення національності громадянина України у паспорті громадянина України не передбачається з часу запровадження паспортів громадянина України у 1992 р. відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження»1. Відповідно до абз. 2 п. 3 Положення «Про паспортну систему в СРСР» затвердженої постановою Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 р № 677: «Запис про національність у паспорті проводиться відповідно до національності батьків. Якщо батьки належать до різних національностей, то при видачі паспорта вперше національність записується за національністю батька або матері, в залежності від бажання одержувача паспорта. Надалі запис про національність зміні не підлягає». Щодо зазначення національності в актових записах цивільного стану, на час прийняття згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України 1995 р. діяла Інструкція про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджена Міністром юстиції УРСР від 29.12.1984 р. № 22/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 19.04.1994 № 15/5), яка передбачала фіксацію «громадянства та національності» батька і матері в актовому записі та свідоцтві про народження дитини. Вказана Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5. Вказане законодавство діяло на час обрання національності батьками позивачки. Згідно із вищевказаним законом, при вирішенні питання про національність батьки позивачки мали право сами обирати між національністю батька та матері і вирішували вказане питання на свій розсуд. Але цей вибір, відповідно до закону «Про паспортну систему в СРСР», вони мали право робити тільки один раз - при отриманні ним першого громадянського паспорта СРСР, тобто при досягненні «повноліття» в 16 років. Після цього міняти свою «національність» вже було неможна. Таким чином, батько позивачки - [PERSON] скористався своїм правом на вибір національності, яке він мав. Окрім цього, таким же правом скористалась і позивачка [PERSON] при отриманні свого першого паспорту у 16 років в період дії вказаного закону. Відповідно до діючого законодавства, а саме ст. 300 ЦК України, громадяни мають право вільно обирати та відновлювати національність, а згідно із ст.ст. 11, 18 закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни мають право на збереження національної самобутності. Вказані закони встановлюють і захищають суб'єктивне (немайнове) право громадянина, яке за своєю природою реалізується за власним волевиявленням особи і не успадковується, а отже, не може бути реалізоване волею спадкоємця так як при житті ії батько - [PERSON] при отриманні ним паспорта вперше обрав свою національність. Батьки позивачки за своє життя до суду з подібним позовом не зверталися, волевиявлення щодо внесення змін відносно своєї національності у відповідних документах не виявляли, інших осіб на такі дії також не уповноважували, у зв'язку з чим у суду немає підстав для вирішення заявлених позовних вимог стосовно особистих немайнових прав батьків позивачки. Окрім цього, суд, приймаючи до уваги що право обрання національності являється особистим немайновим правом, та враховуючи що дитина позивачки [PERSON] є повнолітньою особою, вважає що він повинен скористатися своїм правом до звернення до суду особисто або через свого представника за довіреністю. Довіреності на право представляти [PERSON], який є повнолітнім і повністю дієздатним [PERSON] суду не надала. Статтею 45 ЦПК України встановлено право оргаів державної влади, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб у випадках, встановлених законом звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів. Статтею 42 ЦПК України передбачені документи, що посвідчують повноваження представників. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актових записах громадянського стану» від 07.07.1995 р., на яку посилається позивач у своєму позові як на підставу своїх вимог не відповідає чинному законодавству України і не може братися до уваги, так як вона роз'яснює положення цивільного законодавства яке втратило свою чинність у зв'язку із прийняттям 16.01.2003 р. нового Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed