Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Позов мотивує тим, що згідно вироку Хмельницького міськрайонного суду від 02.08.2019 року, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вироком встановлено, що [PERSON] в порушення ПДР України, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, не зменшив швидкості руху та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок даної події [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. У зв`язку із такими діями відповідача, позивач зазнала значної моральної шкоди, з метою відшкодування якої звернулась до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити із наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає, що ступінь вини заподіювача шкоди у вказаному правопорушенні є незначною, оскільки до ДТП призвела неуважність водія [PERSON] , а не його злий умисел. Відповідач добровільно відшкодував позивачу значний розмір матеріальної шкоди, необхідний для лікування, вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є непомірно завищеним і не враховує засад розумності, виваженості і справедливості, а тому просить відмовити в позові. 11.12.2020 року відповідачем надано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02.08.2019 року, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вироком встановлено, що [PERSON] в порушення ПДР України, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, не зменшив швидкості руху та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок даної події [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані обставини підтверджуються копією вироку, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено зазначеним вироком суду відповідач на час автопригоди мав в користуванні автомобіль «Skoda Oktavia» д.н.з [NUMBER] , свідоцтво про його реєстрацію № [NUMBER] , та посвідчення водія з відповідною дозволеною категорією на керування таким автомобілем, страховий поліс на його ім`я. За загальними правилами, виходячи із загальних норм Цивільного кодексу України, а саме ст.ст. 1166, 1167, 1187 тягар цивільної відповідальності за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки має нести винна у завдані шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини, якої сталась ДТП, що є правовою позицією Верховного суду України в силу Постанови №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ( пункти 2-5 ). В п.6 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В силу зазначених норм Цивільного кодексу України, правових позицій ВСУ та Вищого спеціалізованого суду обов`язок відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням має бути покладений на відповідача - [PERSON] який на правовій підставі володів автомобілем, мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами зазначеної категорії та свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Skoda Oktavia» д.н.з [NUMBER]за № [NUMBER] . Вчинене відповідачем кримінальне правопорушення відповідно до змісту ст.12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії нетяжких, через дії відповідача позивачу заподіяно середньої степені тяжкості тілесні ушкодження з тривалим розладом здоров`я та моральну шкоду. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. В судовому засіданні позивач надала пояснення щодо заподіяної їй кримінальним правопорушенням, яке скоїв відповідач, моральної шкоди, яка полягає у непомірних моральних стражданнях та душевному болю, які стали наслідком протиправної поведінки відповідача та привели до іншого ушкодження її фізичного та психічного здоров`я Наявність моральної шкоди [PERSON] обґрунтовує: - нестерпним фізичним болем, та реальним страхом за своє життя, які вона пережила в момент наїзду автомобілем і заподіяння їй середньої степені тяжкості тілесних ушкоджень, під час тривалого лікування з приводу них, операційних втручань, які здійснювались в ході її лікування, при незначних фізичних навантаженнях в реабілітаційний період, - душевними стражданнями пережитими нею у зв`язку із самим фактом вчинення щодо неї кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та протиправної поведінки відповідача, - душевними стражданнями, пов`язаними з тим, що у зв`язку із заподіянням їй в автопригоді тілесних ушкоджень були порушені та практично знищені нормальні життєві зв`язки, встановлений спільний уклад побуту та спільного проживання сім`ї. Позивач не може через травми отримані в ДТП продовжувати активне особисте та суспільне життя, так як змушена більшу частину часу проводити в лікувальних закладах терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування, відчуває фізичну недостатність, швидко втомлюється, відчуває болі в області травмованих частин тіла при найменшому навантажені, а тому не може фактично працювати та виконувати свої побутово-сімейні обов`язки, натомість змушена їх важким тягарем перекладати на плечі своїх рідних та близьких. В період тривалого стаціонарного лікування та особливостей отриманих травм, коли обидві руки були травмовані і вона не могла нічого робити, потребувала зовнішньої допомоги, з нею постійно вимушено перебувала донька [PERSON] , яка допомагала їй, сама ж в той же час змушена була залишити на той період роботу, сімейні питання відкласти на подальший термін вирішення після часткового видужання, [PERSON] , яка з приводу цього почувалась як джерело клопоту та обмежень для рідних. - душевними стражданнями, які позивач переживала коли змушена була робити не непередбачувані, нею особисто та сімейним бюджетом її близьких, витрати на придбання ліків та лікарських препаратів в ході її лікування, що в свою чергу негативно впливало на стан її та її рідних матеріального добробуту. - хвилюваннями та емоційним дискомфортом через необхідність перевлаштування налагодженого ритму та графіку буденного життя, - утрати звичного способу життя, що виражається у погіршенні стану її психічного здоров`я, так як через важкі переживання у зв`язку із отриманням середніх тілесних ушкоджень з тривалим розладом здоров`я позивач стала страждати психологічними недугами (запаморочення, втрата частково пам`яті), що стали реакцією на важкий стрес, її не покидає відчуття неповноцінності, адже немає впевненості, що вона поверне своє здоров`я, адже функції травмованих верхніх та нижніх кінцівок до сих пір повністю не відновлені. Дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних гострих болей в місцях переломів та травм, виключення можливості перенесення певних речей, вантажів, обмеження фізичної активності. Наслідки цієї автопригоди призвели до появи у позивача, як потерпілої також негативних психосоматичних та психоемоційних змін: пригніченість, пасивність, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість у собі. Наслідки кримінального правопорушення, потягли за собою нераціональне витрачання позивачем життєвого часу на тривале лікування та реабілітацію, на вивчення юридичної літератури для захисту своїх прав у кримінальному провадженні, отримання консультацій у юристів, готування та подання до суду позовних заяв, участі в слідчих діях та судових засіданнях, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Отож в сукупності відповідач завдав позивачу немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті. На розмір заявленої позивачем моральної шкоди впливають також такі обставини як легковажне ставлення відповідача до наслідків скоєних кримінально-карних дій, а саме заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень,відсутність дієвого каяття, співчуття та небажання добровільно в повному об`ємі відшкодовувати заподіяну немайнову шкоду. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач виходила з того, що їй має бути компенсовано витрати, які пов`язані із тими незворотними змінами, що трапились у її житті внаслідок тієї дорожньо-транспортної пригоди під час якої вона отримала небезпечні для її здоров`я тілесні ушкодження, а також витрат для часткового відновлення її психічного та фізичного здоров`я. Враховуючи всі перелічені фактори, глибину та тривалість завданих їй фізичних та моральних страждань, душевної травми, істотність змін у її повсякденному житті, беручи до уваги принципи розумності та справедливості заподіяну відповідачем моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 100 000 гривень, при цьому враховує, що наслідки кримінального правопорушення вчиненого відповідачем постали для неї як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили їй значні та тривалі моральні страждання. За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди»- «... Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною першою ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. У частинах першій та другій ст. 1167 ЦК України зазначається, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Згідно положень ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Суд критично оцінює заперечення відповідача в тій частині, що ступінь вини заподіювача шкоди у вказаному правопорушенні є незначною, так як до ДТП призвела його неуважність, а не злий умисел. До пояснень відповідача про те, що ним добровільно відшкодовано позивачу значний розмір матеріальної шкоди, необхідний для лікування, суд також ставиться критично, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Більше того, позивач зазначає про легковажне ставлення відповідача до наслідків скоєних кримінально-карних дій, яке полягає у відсутності дієвого каяття, співчуття та небажання добровільно в повному об`ємі відшкодовувати заподіяну немайнову шкоду, що призвело до необхідності звернення до суду із зазначеним позовом. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про правомірність та обгрунтованість заявлених позивачем вимог. В судовому засіданні встановлено, що обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням має бути покладений на відповідача, позивачем в судовому засіданні доведено та обгрунтовано заподіяння їй моральних страждань у зв`язку із неправомірною поведінкою відповідача. Внаслідок завдання відповідачем середньої тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ДТП, яке призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 50 000 грн. моральної шкоди, такий розмір буде достатнім та справедливим. В решті позову слід відмовити.

Outcome: approved