Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу з тих підстав, що позивач знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2014 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Спільне життя не склалося у зв?язку із відсутністю взаєморозуміння в усіх галузях сімейного життя, несумісності характерів, непорозуміння один одного, втрати почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у листопаді 2017 року. З грудня 2017 року подружжя проживає окремо, спільного бюджету не мають, припинили фактичні шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилась. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надана заява, відповідно до якої позивач просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.61). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з?явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та в установленому законом порядку, про що свідчить його підпис в поштовому повідомленні про отримання судових повісток (а.с.28,54). Незважаючи на отримання ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем [PERSON], що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення(а.с.28), відповідач жодного разу до суду не з»явився, причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. З урахуванням викладеного, суд відповідно до положень ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала в поданій нею суду письмовій заяві. Суд, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, у їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно свідоцтву про шлюб серії I-ЖС № 146115 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2014 року, актовий запис №859(а.с.9). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 317067(а.с.10). Положеннями ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони протягом тривалого періоду часу, а саме з грудня 2017 року проживають окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного,що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує зайняту відповідачем позицію, який фактично ухилився від явки до суду та не скористався своїми процесуальними правами сторони у цивільній справі, що розцінюється судом як відсутність у нього наміру зберегти сім?ю. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 704,80грн..

Outcome: approved