Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

До суду з зазначеним позовом до [PERSON] звернулась [PERSON] посилаючись на те, що з 1997 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, який був виданий Фастівським міським судом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, проте, оскільки відповідач сплачував аліменти періодично, не повідомляв відділ ДВС про місце роботи та заробітну плату, з вини боржника утворилась заборгованість і відповідно до довідки ДВС станом на 15.12.2015 року вона становить -30\~532,99 гривень. Крім цього, син [PERSON] продовжує навчатися і є студентом, який потребує матеріальної допомоги на навчання, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме просить стягнути з відповідача пеню, яка виникла внаслідок утвореної з вини боржника заборгованості по аліментах та стягнути з нього аліменти у звязку з навчанням сина [PERSON] в розмірі 1500 гривень щомісяця починаючи з дати навчання сина з 01.09.2014 року. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, вважають його безпідставним, заперечували проти його задоволення, про що надали до суду письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення даного позову з наступних підстав. Відповідно до виконавчого листа № 2-154 від 06.02.1997 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку до досягнення сином повноліття. Позивачка [PERSON] просить стягнути пеню в сумі 51\~677 гривень за несвоєчасну сплату аліментів, починаючи з 1997 року, посилаючись на вимоги ст. 196 чинного Сімейного кодексу України. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що причини виникнення заборгованості зі сплати аліментів є поважними, оскільки він хоча і періодично був працевлаштований, проте, його робота має характер сезонної, що позбавило його можливості мати постійний дохід і сплачувати аліменти щомісяця, тому сплачував аліменти періодично. Дійсно, стаття 196 Сімейного кодексу України дійсно встановлює відповідальність за прострочення сплати аліментів та надає одержувачу аліментів право на стягнення неустойки (пені) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду. Разом з цим, Сімейний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, а до вступу його в дію аліментні зобовязання було врегульовано Кодексом про шлюб та сім'ю України, який не передбачав відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені). Зважаючи на це, ст.196 Сімейного кодексу України є новелою - новим способом захисту порушених сімейних прав, який може застосовуватись тільки щодо відносин, які виникли після набрання чинності Сімейним кодексом України, тобто після 1 січня 2004 року. Якщо заборгованість зі сплати аліментів виникла до 1 січня 2004 року, стягнути неустойку з суми такої заборгованості неможливо, оскільки чинний на той час Кодекс про шлюб та сімю України не передбачав можливості застосування такої санкції в сімейному праві. За змістом зазначеної норми закону при визначенні розміру неустойки (пені) суд виходить з того, що її можна нарахувати тільки на ту суму заборгованості, яка виникла після 1 січня 2004 року (після набрання чинності Сімейним кодексом України). Тому, позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача неустойки (пені), починаючи з 1997 року є такою, що не підлягає задоволенню через відсутність правових підстав до такого стягнення. Як вбачається з наданого позивачкою [PERSON] розрахунку, безпосередньо пеня за період з 01 січня 1997 року по 17 серпня 2014 року становила всього 11 877, 91 грн., в тому числі за період з 01 січня 2004 року по 17 серпня 2014 року - 10 463, 31 грн. Частиною 2 ст.196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Вирішуючи даний спір про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, суд бере до уваги, що відповідно до статей 7, 8 СК України до цих правовідносин підлягають застосуванню норми глави 19 ЦК України щодо позовної давності, зокрема ст. 258 ЦК України, у якій встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. Як вбачається з розрахунку пені (а.с.21), наданої позивачем, розмір пені за 2014 рік становить -2\~518 гривень. На думку суду, з урахуванням положень ст..258 ЦК України, саме ця сума пені підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на період навчання сина в твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісяця починаючи з дня навчання з 01.09.2014 року. Як вбачається з довідки Національного транспортного університету № 1150 від 18.09.13 року [PERSON] є студентом 1 курсу групи ЕП-1-2 факультету «Економіка, менеджмент і право» на денній формі навчання. Статтею 199 Сімейного кодексу України покладено на батьків обовязок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, лише за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку, сина суд має враховувати обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідач має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON]; згідно довідки про доходи з ПСП «Агрофірма «Світанок», його щомісячний дохід складає 2000 гривень. На думку суду, позивачем доведено, що син [PERSON] потребує матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання, що підтверджено документально квитанціями про оплату навчання та копіями проїзних квитків, але враховуючи, фінансові можливості відповідача, суд дійшов висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на час навчання сина в меншому розмірі, а саме -500 гривень на місяць до закінчення навчання до 30.06.2017 року. Проте, вимога [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів саме з 01 вересня 2014 року є такою, що не підлягає до задоволення, оскільки в силу приписів ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 16.12.2105 року.

Outcome: partial