Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві позивач вказує, що 25 квітня 2015 року відділом ДРАЦС РС Гадяцького РУЮ Полтавської області зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] 25 вересня 2017 року заочним рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області вказаний шлюб розірвано. Від спільного з відповідачем шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розлучення вона з дитиною проживає окремо від відповідача. Донька знаходиться на її повному утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги не надає. Вона працює, але її доходів не вистачає для того, щоб повністю забезпечити дитину, яка відвідує дитячий садочок, та якій необхідно купувати продукти харчування, одяг, ліки, у випадку хвороби, оскільки донька часто хворіє. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням змінити своє ставлення до їхньої дитини та надавати матеріальну допомогу у розмірі, достатньому для розвитку та життя дитини, але всі її прохання залишилися поза увагою. Вихованням та забезпеченням добробуту дитини, з моменту її народження, а саме з серпня 2015 року, займалась виключно вона. Як їй відомо, відповідач офіційно ніде не працює, вона не знає про розмір його доходів. Аліментів він нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей не має. Тому вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, зважаючи на мінливий дохід відповідача. Посилаючись на те, що неодноразові прохання надавати матеріальну допомогу є безрезультатними також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з листопада 2015 року по листопад 2018 року включно, у твердій грошовій сумі по 2000 грн на місяць. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини, так як він працює, має постійний заробіток. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме з листопада 2015 року по листопад 2018 року, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки весь час до розлучення вони з позивачем проживали разом. Як під час шлюбу та проживання разом однією сім'єю, так і після розлучення у 2017 році, він надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому позовні вимоги позивача у цій частині є безпідставними. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Гадяцького РУЮ у Полтавській області. Заочним рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 вересня 2017 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2017 року, шлюб, укладений 25 квітня 2015 року у відділі ДРАЦС РС Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області, між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач на даний час працює у ФОП [PERSON] на посаді представника торговельного, має постійний заробіток, середній розмір якого становить 3198 гривень, що підтверджується довідкою про доходи, виданою 11.02.2019. Інших утриманців немає, а тому підстави, які б унеможливлювали надання ним матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, передбаченої законодавством, відсутні. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 2000 грн щомісячно. Однак, суд, враховуючи матеріальний стан позивача, який окрім заробітної плати інших доходів немає, розмір отримуваної заробітної плати, який є мінімальним, вважає, що підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення аліментів, саме у твердій грошовій сумі, відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у цій частині підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України - кожна сторона також повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо звернення до відповідача з проханням сплачувати аліменти, в зазначений у позовній заяві період, як і не підтвердила факту ухилення ним від сплати аліментів, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача за минулий час. Відповідно до п.п 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду. Враховуючи, що даний позов надійшов до суду 10 грудня 2018 року, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. на користь держави.

Outcome: partial