Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

До суду із позовом до Запорізького Державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди звернувся [PERSON] Посилається на таке. Він з 30.01.1970 року по 07.02.2011 рік працював в Запорізькому ДП «Радіоприлад». На час звільнення йому не була виплачена заробітна плата в сумі 7221 грн. , вихідна допомога при звільненні в сумі 4544 грн., та компенсація втрати його доходу в сумі 447,70 грн. вказаними діями йому спричинена моральна шкода в сумі 5000 грн. просив суд стягнути вказані суми. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали. Пояснив, що позивач не памятає чи була перерахована йому заборгованість із заробітної плати в сумі 7221 грн. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] проти позову заперечувала. Посилається на те, що 12.05.2011 року відповідачу було виплачено 555 грн. та 30.05.2014 року 6708,65 грн. На теперішній час існує заборгованість за компенсацію втрати частини доходу в сумі 675 грн. Просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, оскільки ці виплати не входять до структури заробітної плати, отже на них розповсюджується вимога про строк позовної давності встановлений ст. 233 КЗпП. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] з 30.01.1970 року по 07.02.2011 рік працював в Запорізькому ДП «Радіоприлад». Був звільнений за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП. (а.с.5-6). На час звільнення йому не була виплачена заробітна плата в сумі 7221 грн. 12.05.2011 року відповідачу було виплачено 555 грн., що підтверджується платіжною відомістю та 30.05.2014 року 6708,65 грн., що підтверджується листом ПАТ «Ощадбанк» №107.17/5514 від 09.08.2017 р. Згідно ст.. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Тобто, судом встановлено, що заборгованість на час звільнення існувала та складала 7221 грн., але на час розгляду справи заборгованість не існує, так як виплачена в повному обсязі. Проте, щодо позовних вимог в цій частині позивач не просив залишити без розгляду, не відмовлявся від них, тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати слід відмовити. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно\~ст. 2 цього Закону та п.п.2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушеннями термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, в тому числі і заробітної плати, за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Позивачем предявляються вимоги про стягнення компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 447,70 грн., ця заборгованість підтверджена відповідачем і підлягає задоволенню. Відповідач вказав, що сума компенсації складає 675 грн., тобто більше ніж просить позивач, але суд,

Outcome: partial