Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

До суду з позовом звернулось ДП «Завод ім.. Малишева», в якому просило: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м.Харків, вул.. Киргизька,2.к.52. В обґрунтування позовних вимог ДП «Завод ім.. Малишева» посилається на те, що завод є балансоутримувачем сімейного гуртожитку по вул. Киргизькій,2 у м.Харкові, а наказом № 72 від 15.04.2013р. [PERSON] було звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач [PERSON] з моменту реєстрації не мешкає за спірною адресою, що підтверджується актами комісії. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що існують підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно до вимог ст. 72 ЖК України. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та вказали, що позивачем не надано допустимих доказів не проживання [PERSON] за спірною адресою, та проживання у вказаній квартирі квартирантів. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Також, ст.9 ЖК України зазначає, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що ДП «Завод ім..Малишева» є балансоутримувачем сімейного гуртожитку по вул.. Киргизька, 2 у м.Харкові. 02.02.2012р. було прийняте рішення адміністрації та об*єднаного профспілкового комітету ДП «Завод ім.Малишева» про надання робітнику ДП «Завод ім.. Малишева» - [PERSON] кімнати № 52 у гуртожитку по вул.. Киргизькій, 2 у м.Харкові. На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано ордер №93 на кімнату № 52 по вул.. Киргизькій, 2 в гуртожитку в м.Харкові. 02.04.2013р. [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за спірною адресою. Згідно з положеннями ст.ст.71,72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад строки, провадиться згідно зі ст.72 ЖК України у судовому порядку. Основною підставою для прийняття рішення про визнання мешканця гуртожитку таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку, є його відсутність за місцем проживання понад шість місяців та невиконання у зв*язку із цим обов*язку з оплати комунальних послуг. При цьому, суд вважає, що втрата права користування житловим приміщенням у гуртожитку пов*язується з причинами такої відсутності і лише відсутність користувача житловим приміщенням за неповажних причин може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» роз*яснино, що у справах про визнання наймача або члена його сім*ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст.71 ЖК України), необхідно з*ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. На підтвердження проживання у гуртожитку за адресою: м.Харків, вул.. Киргизька, 2, к.52 відповідач надала квитанції про сплату за комунальні послуги за період 2014-2015 роки.. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту відсутності [PERSON] у зазначеній кімнаті в гуртожитку більше визначеного у вказаній нормі закону шестимісячного строку. Надані позивачем до суду в якості доказів копії актів про не проживання відповідача за спірною адресою суд оцінює критично і не приймає їх до уваги, оскільки вони друковані та аналогічні за текстом, а відрізняються тільки датою складання. Крім того, у вказаних актах зазначено, що у спірній кімнаті проживають квартиранти, але доказів їх проживання до суду також надано не було. Звільнення [PERSON] у зв*язку зі скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України) також не може служити безспірною підставою для визнання її такою, що втратила справо користування житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed