Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Заступник керівника Уманської місцевої прокуратури Менчинський С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Позов обґрунтований тим, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2019 [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Відповідно до обставин справи, [PERSON] 20.12.2016, у період часу з 00.00 год. до 01.00 год., перебуваючи поряд із кіосками, що неподалік від входу в ЗОШ №14 по вулиці Незалежності в м. Умань Черкаської області, діючи умисно та цілеспрямовано, в ході виниклого конфлікту на грунті раптово виниклих неприязних відносин, які переросли у бійку з [PERSON] , 1998 року народження, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наніс невстановлену досудовим розслідуванням кількість ударів кулаками в область обличчя, від яких у [PERSON] запаморочилася голова, він оступився назад та через хвилину почав втікати по тротуару в напрямку залізничного вокзалу по лівій стороні вулиці. [PERSON] наздогнав [PERSON] і, перебуваючи поряд з магазином « Ситий татусь» почав наносити йому удари кулаками в область голови та тулуба. [PERSON] знову почав тікати, проте, [PERSON] його наздогнав та наніс йому удар кулаком в область голови, після чого [PERSON] втратив свідомість, до якої прийшов уже в лікарні. Внаслідок вищевказаних подій, згідно висновку судово-медичного експерта № 05-7-01/43 від 17.01.2017, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя. У зв?язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Уманська міська лікарня». Факт заподіяння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження, проте, питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не вирішено. Відповідно до довідки, наданої КНП «Уманська міська лікарня», потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 20.12.2016 по 30.01.2017, а саме 41 ліжко-днів. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння склали 6668,73 грн. Відповідачем [PERSON] в добровільному порядку вказані витрати не відшкодовані, тому прокуратура, в інтересах держави, звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 31.01.2020 було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача - прокурор Уманської місцевої прокуратури Білковська І.В. в судове засідання не з?явилася, проте надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог та справу просить розглядати за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч. 4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2019 [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до обставин справи, [PERSON] 20.12.2016, у період часу з 00.00 год. до 01.00 год., перебуваючи поряд із кіосками, що неподалік від входу в ЗОШ №14 по вулиці Незалежності в м. Умань Черкаської області, діючи умисно та цілеспрямовано, в ході виниклого конфлікту на грунті раптово виниклих неприязних відносин, які переросли у бійку з [PERSON] , 1998 року народження, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наніс невстановлену досудовим розслідуванням кількість ударів кулаками в область обличчя, від яких у [PERSON] запаморочилася голова, він оступився назад та через хвилину почав втікати по тротуару в напрямку залізничного вокзалу по лівій стороні вулиці. [PERSON] наздогнав [PERSON] і, перебуваючи поряд з магазином « Ситий татусь» почав наносити йому удари кулаками в область голови та тулуба. [PERSON] знову почав тікати, проте, [PERSON] його наздогнав та наніс йому удар кулаком в область голови, після чого [PERSON] втратив свідомість, до якої прийшов уже в лікарні. Внаслідок вищевказаних подій, згідно висновку судово-медичного експерта № 05-7-01/43 від 17.01.2017, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя. Вказаний вирок суду набрав законної сили. У зв?язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Уманська міська лікарня». Факт заподіяння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження, проте, питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не вирішено. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою КМ України від 16 липня 1993 року № 545 затверджено Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок). У відповідності до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Відповідно до довідки, наданої КНП «Уманська міська лікарня», потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 20.12.2016 по 30.01.2017, а саме 41 ліжко-днів. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння склали 6668,73 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Доказів звернення з даним цивільним позовом та його вирішення у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 121 КК України суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтований, підтверджений доказами, відповідач позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved