Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Заступник головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання страждає на психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з 1987 року, багаторазово лікувалася у психіатричних стаціонарах, остання виписка 31.12.2016 року, є інвалідом першої групи по психічному захворюванню, рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2006 року визнана недієздатною, її опікуном є матір [PERSON] Зі слів опікуна, психічний стан [PERSON] останнім часом погіршився, порушився сон, стукає в стіни сусідам, агресивна до матері, галюцинує, розмовляє сама з собою, дратівлива, відмовляється від приймання підтримуючої терапії. У звязку із таким станом, [PERSON] 09.02.2017 року спеціалізованою бригадою швидкої медичної допомоги доставлена до комунальної установи, де оглянута черговим лікарем, який виявив загострення хронічного психічного розладу у формі параноїдної шизофренії. 10.02.2017 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що її госпіталізація є обґрунтованою. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2017 року [PERSON] госпіталізована у примусовому порядку до психіатричного закладу. Надалі хвора оглядалася комісією лікарів-психіатрів щомісяця і потребувала продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.08.2017 року [PERSON] госпіталізована у примусовому порядку до психіатричного закладу. 17.01.2018 року [PERSON] у черговий раз оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що вона страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з емоційно-вольовим зниженням, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями (до оточуючих). Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, є доцільним примусова госпіталізація хворої, оскільки її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечувала. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 17.01.2018 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з емоційно-вольовим зниженням, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями (до оточуючих), її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже неодноразово проходила курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved