Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернулися [PERSON], [PERSON] з заявою про встановлення факту. Заява мотивована тим, що 11.07.2004 помер [PERSON], який був батьком заявників, а його батьком та їхнім дідом був [PERSON], померлий 26.12.2001. Оскільки, дід та баба заявників не перебували у зареєстрованому шлюбі, у свідоцтві про народження [PERSON] не зазначено відомості про батька. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яку прийняв [PERSON], однак свої спадкові права за життя не оформив, заявники є його спадкоємцями, однак реалізувати свої права на спадщину не можуть у звязку з відсутністю належного підтвердження факту родинних відносин між їхнім дідом та батьком. Вказані обставини змусили [PERSON] і [PERSON] звернутися до суду з даною заявою, просять встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], померлий 26.12.2001, був батьком [PERSON], померлого 11.07.2004. Заявники у судове засідання не зявилися, однак їх представник адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у заяві. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знала [PERSON] і [PERSON], які проживали разом та у них народився син [PERSON], у якого є двоє дітей: син [PERSON], дочка [PERSON] Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є сином [PERSON], останній не перебував у шлюбі з його матірю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 241432 від 12.07.2004, виданого виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, 11.07.2004 помер [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 154939 від 01.01.2002, виданого виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, 26.12.2001 помер [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-АМ № 183807 від 20.02.2003, виданого виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, 08.04.1954 народився [PERSON], матірю якого записано [PERSON], відомості про батька відсутні (а.с. 10). У відповідності до довідки № 255 від 30.05.2017, виданої Білоусівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8), згідно іншої довідки № 266 від 07.07.2017, [PERSON] до дня смерті проживав разом з сином [PERSON] і невісткою [PERSON] (а.с. 9). Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ст. 256 ЦПК України, cуд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та [PERSON] в заявлених ними межах та про існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved