Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

До Тульчинського районного суду 02.10.2015 звернулися [PERSON] і [PERSON] з позовом до Кирнасівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.05.2013 [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з: житлового будинку розташованого, за адресою: [ADDRESS]. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом і прийняли спадщину, оскільки на момент смерті [PERSON] проживали з ним в одному будинку. Однак, оформити нотаріально право власності на спадкове майно вони не можуть, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок, а тому звернулися до суду з даним позовом. Позивачі просили визнати за ними право власності в рівних частинах на спадкове майно, а саме на житловий будинок розташований, за адресою: [ADDRESS], та грошовий вклад, який зберігається у відділенні Ощадного банку України № 03/032 на рахунку № [NUMBER] в смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області. Однак 23.11.2015 позивачі подали заяву про зміну позовних вимог у якій вказали, що просять визнати за ними, в рівних частинах, право власності на житловий будинок розташований, за адресою: [ADDRESS]. Позивачі - [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак надіслали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності у яких вказали, що позов підтримують і просять його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак від Кирнасівської селищної ради, на адресу суду надійшла заява у якій зазначено, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.05.2013, виданим виконкомом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.07.1975, виданого Ганнопільською сільською радою Тульчинського району, [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] (а.с. 17), а згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.1983, [PERSON], є його сином (а.с. 18). Крім того, згідно довідки № 2243 від 07.09.2015, виданої виконавчим комітетом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району, спадкоємцями [PERSON] є: син - [PERSON] та дружина - [PERSON], до складу спадкового майна входить житловий будинок розташований, за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується копією технічного паспорту від 20.08.2014 (а.с. 7 - 12, 14). Позивачі звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину, однак постановою № 562/02-31 від 02.10.2015, їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с. 44). Відповідно до інформації № 582 від 10.09.2015, КП «Тульчинське МБТІ», на запит нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф., право власності на нерухоме майно, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано (а.с. 16). Згідно довідки № 2177 від 26.08.2015, виданої Кирнасівською селищною радою Тульчинського району, житловий будинок, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON] (а.с. 16). Спадщину [PERSON] і [PERSON] прийняли, що підтверджується копіями їх заяв у спадковій справі № 810/13 від [INFO] (а.с. 28, 32). Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. На підставі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачами дотримано усіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вони не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку, а відтак в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] і [PERSON] в заявлених ними межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами, підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved