Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. Свої вимоги обгрунтував тим, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, якому на підставі приватної власності належить нежиле приміщення розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Бочарова, 2. [PERSON] на підставі Дозволу №496 Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради почав «реконструкцію» нежилих приміщень, за адресою м. Одеса, вул. Ген. Бочарова, буд.2, які знаходяться поруч з приміщенням позивача. За умовами Дозволу №496 відповідач мав право на реконструкцію нежилого приміщення та установку огорожі. Відповідач всупереч Дозволу №496 залив фундамент та побудував капітальну споруду (магазин). Відносно побудованого ним магазину виник спір, оскільки він побудований з істотним порушенням будівельних, та санітарних норм. Наявність даної будівлі порушує права позивача, оскільки внаслідок самочинного будівництва він обмежив доступ позивачу до підвального приміщення, в якому знаходяться інженерні комунікації, виводам кондиціонерів, а також зруйнував водовідводні труби, тобто своїми діями відповідач заподіяв позивачу матеріальну та моральну шкоду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вивчивши матеріали справа, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, якому на підставі приватної власності належить нежиле приміщення розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Бочарова, 2. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 квітня 2015 року, №349, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], належать нежитлові приміщення спеціалізованого магазину, розташовані на першому поверсі девятиповерхового багатоквартирного будинку за адресою: м.Одеса, вул. Ген. Бочарова,2. За вказаною адресою відповідачем проводились роботи з реконструкції належних йому нежитлових приміщень, за наявності усіх дозвільних документів. Після закінчення ремонтних робіт з реконструкції приміщення, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було видано відповідачу [PERSON] про готовність обєкту до експлуатації №ОД141163262557 від 21 листопада 2016 року. Нерухоме майно, яке позивач просить знести, належить відповідачу на праві власності, що підтверджується державною реєстрацією вказаного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно витягу індексний номер 93972190 від 08.08.2017 року. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 349, виданий 22.04.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], декларація про готовність обєкта до експлуатації серія та номер: ОД141163262557, виданий 21.11.2016 року, видавник: Департамент ДАБІ в Одеській області, довідка серія та номер: 512, виданий 21.06.2017 року, видавник ФОП «[PERSON]С.». Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. Пунктом 4 вищевказаної постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Слід зазначити, що жодного рішення спеціально уповноваженого органу про усунення порушень на адресу відповідача не надходило, з чого можна зробити висновок, що роботи, які були проведені за адресою: м.Одеса, вул. Ген. Бочарова, 2 були проведені з додержанням архітектурних, будівельних, екологічних та інших норм і правил та не є самочинним будівництвом. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року, передбачено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ПК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Сукупний аналіз викладеного у Постанові Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року дає підстави дійти до висновку, що положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва, за наявності попередньо вручених приписів про усунення порушень та при доведеності факту порушення прав позивача, в тому разі, якщо він не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування. Позивач у своєму позові зазначає, що є фізичною особою-підприємцем та йому на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Гєн. Бочарова, 2, проте жодних доказів цього суду не надає, що крім іншого не дає можливості встановити, яким чином відповідач порушує його права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини 1948р. проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Стаття 1 Протоколу № 1 (1952) до Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed