Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулися [PERSON] та [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначили, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2016 року вони є власниками будинку №45 по вул.. Лісовій с. Пархомівці Хмельницького району. У вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] та її син [PERSON] З жовтня 2011 року [PERSON] переїхала та стала проживати у [INFO]. Таким чином, відповідач понад 5 років не проживає у вказаному булинку, ним не користується. За таких обставин просять суд визнати відповідача такою, що втратила право на проживання у [INFO]. В судове засідання позивачі не зявилися, надали суду письмове клопотання, в якому просили розглянути справу за їх відсутності. Позов підтримали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено з матеріалів справи будинок №45 по вул.. Лісова у Хмельницькому районі Хмельницької області належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], по ? частині відповідно. Вказаний будинок останні набули в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька [PERSON] (про що останнім 12.11.2016 року були видані свідоцтва про право власності). Згідно довідки наданої відділом адресно-довідкової роботи УДМС України [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 07.12.1991 року. Факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується представленим витягом з погосподарської книги, та довідки №400 від 23.11.2016 року, яка видана Пархомовецькою сільською радою Хмельницького району якою підтверджено, що до складу сімї [PERSON] входила колишня співмешканка [PERSON], [INFO]. Згідно представленого акту від 23 листопада 2016 року, який складений комісією у складі сільського голови Пархомовцької сільської ради [PERSON], депутата вказаної сільської ради: [PERSON], соціального працівника [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за адресою: с. Пархомівці, вул.. Лісова, 45 зареєстрована та не проживає з жовтня 2011 року [PERSON], [INFO]. За змістом положень ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічні положення визначенні у ст.150 ЖК України згідно якої, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] була вселена та проживала у спірному помешканні з 1991 року зі згоди колишнього власника квартири [PERSON] Отже її право на приживання у вказаній квартирі було похідним від прав на вказану квартиру її власника [PERSON] Крім того остання проживала і користувалася вказаним приміщенням до жовтня 2011 року. 25 квітня 2016 року [PERSON] помер. Після його смерті право власності на спірне домоволодіння перейшло до позивачів у справі. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин, а також враховуючи, що між [PERSON] та новими власниками [PERSON] та [PERSON] будь-яких договорів щодо можливості та умов користування спірним помешканням не укладалося, останні не бажають аби відповідач і надалі проживала у належному їм помешканні, тому, позов підлягає задоволенню, а відповідач визнанню такою, що втратила право на проживання у спірному жилому приміщенні. Вимоги позивачів про зняття з реєстрації відповідача, як зайві, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації, а доказів стосовно відмови відповідного органу у знятті з реєстрації позивачем суду не представлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial