Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 4 Шита Наталія Михайлівна в інтересах Київської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м.Києві» затверджений перелік майна підприємств, організацій та установ комунальної власності територіальної громади м. Києва, яке передано до сфери управління Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, зокрема, до складу якого увійшло нежитлове приміщення площею 262,4 кв.м, що розташоване по [ADDRESS]. 27 липня 2010 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області визнано право власності на нежитлове приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS], за [PERSON]. У подальшому за договором купівлі-продажу від 08 листопада 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. та зареєстрованим в реєстрі під № 2307, [PERSON] здійснено відчудження [PERSON] нежитлового приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, рішення про включення нежитлового приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS], до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, не приймалося. За вказаних обставин спірне нежитлове приміщення вибуло із володіння територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради поза волі власника. Просить витребувати від [PERSON] нежитлове приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Представник Київської місцевої прокуратури № 4 Назарко М.В. підтримала позовні вимоги. Додатково пояснила, що Департаментом не видавалося свідоцтво про право власності на ім»я [PERSON] та [PERSON], тому спірне нерухоме майно знаходиться в комунальній власності. Представник Київської місцевої прокуратури № 4 Польщиков І.В. підтримав позовні вимоги та пояснення представника Назарко М.В. Представник позивача Київської міської ради Брунь\~Ю.І. підтримала позовні вимоги. Додатково пояснила, що нежитловий фонд належить територіальній громаді міста Києва. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що спірний об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, розташоване за адресою: [ADDRESS] не знаходиться у власності територіальної громади м. Києва. Вказане майно відповідач набув у власність за відплатним договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON](продавець) та [PERSON](покупець) 08 листопада 2013 року та зареєстрованим за № 2307. Крім того, вважає, що пропущено строк звернення до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 28 вересня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м.Києві» затверджений перелік майна підприємств, організацій та установ комунальної власності територіальної громади м.Києва, яке передано до сфери управління Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, зокрема, до складу якого увійшло нежитлове приміщення площею 262,4 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] (а.с.11-13,14-15). 27 липня 2010 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду у Київській області визнано за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, розташовані за адресою: [ADDRESS], яке набрало законної сили. Зі змісту рішення вбачається, що право власності на приміщення № 102, загальною площею 212 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], літ.»А» належить [PERSON] ( а.с. 113-114,115). 08 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за яким здійснено відчуження нежитлового приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS]( а.с. 29-32, 154). Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що спірний об'єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м. Києва поза її волею. На підтвердження вимог позивачем надано рішення № 26 від 13 січня 1992 року виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів «Про формування комунального майна міста та районів», яким затверджено перелік комунального майна, що перебуває у власності міста(додаток 1), а саме, майстерня по ремонту холодильників № 13 (завод «Ремпобуттехніка», що розташоване за адресою: [ADDRESS]; житлово-експлуатаційна контора № 1014, за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 7/1 (а.с. 196, 201,202); рішення Дніпровської районної в місті Києві ради від 03 грудня 2008 року № 323 «Про внесення змін до рішення Дніпровської районної у місті Києві ради від 10 жовтня 2007 року № 175 «Про затвердження переліку об»єктів, що відносяться до власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, які підлягають приватизації у 1У квартали 2007 року та у 2008 році» зі змінами та доповненнями до нього, рішення № 239 від 26 червня 2008 року «Про затвердження переліку об»єктів, що відносяться до власності територіальної громами Дніпровського району міста Києва, які підлягають приватизації у 2008-2009 роках», рішення від 16 жовтня 2008 року «Про внесення змін та доповнень до рішення Дніпровської районної у місті Києві ради від 26 червня 2008 року № 239 «Про затвердження переліку об»єктів, що відносяться до власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, які підлягають приватизації у 2008-2009 роках» нежитлове приміщення № 102 ( в літ.»А»), загальною площею 212,0 кв.м по [ADDRESS] було включеного до переліку об»єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу (а.с.18-20); рішення Дніпровської районної в місті Києві ради від 12 березня 2009 року № 339 «Про внесення змін до рішення Дніпровської районної в місті Києві ради від 16 жовтня 2008 року № 297 № «Про внесення змін та доповнень до рішення Дніпровської районної в місті Києві ради від 26 червня 2008 року № 239 « Про затвердження переліку об»єктів, що відносяться до власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, які підлягають приватизації у 2008-2009 роках», а також до рішення Дніпровської районної в місті Києві ради від 10 жовтня 2007 року № 175 «Про затвердження переліку об'єктів, що відносяться до власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, які підлягають приватизації у ІV кварталі 2007 року та у 2008 році(а.с. 21-24), яким було виключено з переліку об'єктів, що відносяться до власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, які підлягають приватизації у 4 кварталі 2007 року та у 2008 році (а.с. 21-24); рішення Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року № 290/9778 «Про передачу в оренду нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади м.Києва єдиному претенденту на право оренди» нежитлового приміщення площею 262,4 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] у м. Києві ФОП [PERSON] строком на 2 роки 364 дні (а.с. 16,17); Договір № 29/1 від 22 листопада 2013 року, укладений між Дніпровською районної в місті Києві державною адміністрацією та Фізичною особою підприємцем [PERSON] про передачу в оренду майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35-40); лист Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 лютого 2017 року про повернення спірного об»єкта нерухомості з орендного користування відповідно до акту від 26 квітня 2013 року (а.с. 45-46); лист № 062/14-3513 від 24 березня 2017 року Київського міського бюро технічної інвентаризації комунального підприємства Київської міської ради про уточнення площі нежитлового приміщення № 102 (в літ. «А»), розташованого за адресою: [ADDRESS], до 212.0 кв. м при проведення поточної інвентаризації площа (а.с. 47-48, 49-52); лист Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21 квітня 2017 року, що свідоцтво про право власності [PERSON] на спірний об»єкт не видавалось (а.с.59-60); лист Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 квітня 2017 року, що приватизацію спірного об»єкту не здійснював (а.с. 95); лист Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28 травня 2014 року, що свідоцтво про право власності на спірний об»єкт [PERSON] не оформлялось (а.с.97). Між сторонами виник спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, предметом доказування якого є володіння територіальною громадою м. Києва спірним об'єктом нерухомості та вибуття спірного майна з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Представник відповідача заперечував проти знаходження об'єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, розташовані за адресою: [ADDRESS] у власності територіальної громади м. Києва. На підтвердження заперечення представник відповідача посилався на інформаційну довідку № 78982551 від 27 січня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна про належність відповідачу права власності на спірний об»єкт на підставі рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2010 року (а.с.117-120, 151-153). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55). У статті 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав. Так, крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури. За частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України (у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом) покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Відповідно до приписів частини п'ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною п'ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 16 квітня 2008 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва № 203-В від 16 квітня 2008 року [PERSON] належить право приватної власності на спірний об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення № 102 (в літ. «А»), загальною площею 212.0 кв. м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 138), правомірність свідоцтва про право власності не є предметом розгляду цього спору. Представник відповідача звернувся із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог про витребування майна від добросовісного набувача Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. З огляду на викладене, 16 квітня 2008 року право комунальної власності на спірний об»єкт у позивача припинилося, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для витребування спірного об»єкта у відповідача. Отже, у задоволенні позовних вимог Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача слід відмовити.

Outcome: dismissed