Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

до суду звернулася з уточненою позовною [PERSON], в якій просить встановити родинні відносини між [PERSON], [INFO] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що 24 вересня 1993 року її прабабуся - [PERSON] та бабуся - [PERSON] отримали у приватну спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. [INFO] прабабуся позивача - [PERSON] померла. Бабуся позивача - [PERSON] в нотаріальну контору за отриманням спадщини, не звернулась, але вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована разом із померлою матір'ю за однією адресою і проживала разом з нею до смерті. [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] На момент смерті бабусі в квартирі мешкала позивач та мешкав і був зареєстрований батько позивача - [PERSON]. 24 січня 1994 року [PERSON] складено заповіт в якому померла зазначила, що на випадок своє смерті належну їй квартиру [ADDRESS] заповідає своєму синові - [PERSON]. 03 квітня 2012 року батько позивача - [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Новомосковської нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову з підстав відсутності доказів родинного зв`язку. 19 червня 2015 року державним нотаріусом Новомосковської нотаріальної контори Носенко А.Г. винесено постанову в мотивувальній частині якої зазначено, що квартира [ADDRESS], належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], померлій [INFO] та [PERSON] померлій [INFO]. Спадкова справа після [PERSON] не заводилась, але з нею була зареєстрована [PERSON], яка вважається такою, що прийняла спадщину. Проте [PERSON] не надано документів, що підтверджують родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що батько позивача на день смерті [PERSON] був зареєстрований та мешкав разом з нею і вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Позивач також весь час проживала зі своєю бабусею [PERSON] до її смерті і на цей час також проживає в квартирі [ADDRESS], на яку після її смерті відкрилась спадщина. Проживаючи разом зі спадкодавцем позивач постійно піклувалася про неї, матеріально забезпечувала її, надавала їй необхідну допомогу бо спадкодавець з причини похилого віку не мала можливості себе обслуговувати, була у безпорадному стані, останнім часом дуже хворіла і навіть не підводилася з ліжка. З [PERSON] позивач усно домовилася, що він відмовляється від прийняття спадщини за заповітом і за законом після смерті його матері [PERSON] на користь позивача. Інших спадкоємців крім [PERSON] у заповіті спадкодавець не зазначила. 24 травня 2017 року відповідач [PERSON] подав суду позов, в якому заперечуючи проти первісного позову в частині визнання права власності просив встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] В обґрунтування свого позову зазначив про факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] посилався на наявність факту родинних відносин, прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], відсутність інших спадкоємців за заповітом. [PERSON] до суду не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила свій позов задовольнити. Представник позивача надала суду заяву, у відповідності до якої просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування. [PERSON] до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити його позов. Представник третьої особи до суду не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, заслухавши покази свідків суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] частково, задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 1993 року [PERSON] та члену її сім`ї - [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] /а.с.12, 23/. [INFO] [PERSON] померла /а.с.17/. З відповіді нотаріуса, отриманої на запит суду про надання копії спадкової справи після [PERSON] вбачається, що спадкова справа після [PERSON] не заводилась. Також, з постанови нотаріуса від 19 червня 2015 року вбачається, що з [PERSON] на день смерті була зареєстрована [PERSON], яка вважається такою, що прийняла спадщину. Відомостей про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, звернення останньої до нотаріуса із видачею відповідного свідоцтва суду не надано. 24 січня 1994 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] остання заповіла [PERSON] /а.с.20/. [INFO] [PERSON] - мати [PERSON] /а.с.15/, померла /а.с.16/. Як свідчить отримана судом копія спадкової справи після смерті [PERSON], 03 квітня 2012 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] за заповітом /а.с.55/. Інших осіб, які б звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом чи за законом, в тому числі і позивача - [PERSON], зі спадкової справи судом не встановлено. Також, з довідки Інспектора УІР ТОВ «КК «КомЕнерго-Новомосковськ» № 1871 від 16 квітня 2015 року, копії паспорту громадянина України [PERSON] вбачається, що [PERSON] на час смерті проживав разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. Інших осіб в квартирі на день смерті [PERSON] не зареєстровано. 19 червня 2015 року державним нотаріусом Новомосковської нотаріальної контори винесено постанову, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру в зв`язку з тим, що [PERSON] не надано документів, що підтверджують родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/. Вирішуючи позовні вимоги як позову [PERSON] так і позову [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з ч. 1 п 2 ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює робітником в соціальній сфері. Її робота пов`язана з наданням допомоги людям похилого віку. За умовами роботи в 2007 - 2008 роках вона надавала соціальну допомогу [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS] та з якою мешкала [PERSON] В її присутності [PERSON] вказувала на те, що є матір`ю [PERSON], а [PERSON] ставилася до [PERSON], як до матері. Сумнівів щодо наявності родинного зв`язку у неї не виникало. Також показала, що з [PERSON] та [PERSON] проживала [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що зареєстрована з 2004 року та проживає з 2001 року в квартирі, за адресою: [ADDRESS]. Її квартира знаходиться над квартирою, в якій мешкали [PERSON], [PERSON] Показала, що відвідувала квартиру № [NUMBER] та зі слів [PERSON], [PERSON] знає про родинні відносини останніх та те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON], а [PERSON] є донькою [PERSON] Останні жили увесь час разом. Спочатку [PERSON] піклувалася про [PERSON], а потім за ними почала доглядати [PERSON] Крім того, з наданої суду копії трудової книжки [PERSON], [INFO], прізвище якої змінено на [PERSON], Диплому [PERSON], свідоцтва про право власності на спадкове майно вбачається наявність родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] Означені докази на думку суду у своїй сукупності підтверджують той факт, що померла [PERSON] визнавала [PERSON] донькою, фактичні дії, вчиненні за життя останньої свідчать про таке визнання. Оцінюючі вищенаведені докази по справі, суд приходить до висновку, що наявними в справі доказами, показаннями свідків підтверджено наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]. Встановлення даного факту необхідно позивачу та відповідачу для реалізації спадкових прав, внаслідок чого позовні заяви в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позови в частині визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, оскільки судом встановлено факт наявності родинних відносин, а з постанови нотаріуса вбачається факт прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON], зважаючи на рівність часток у праві спільної сумісної власності та на відсутність доказів звернення до нотаріуса інших спадкоємців після смерті [PERSON] та відсутність інших осіб, які б прийняли спадщину, суд приходить до висновку, що [PERSON] після смерті [PERSON] набула права власності на спадкове майно, належне [PERSON] - 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], однак не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла [INFO]. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК України). За ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. За таких обставин, оскільки [PERSON] протягом шести місяців після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, на час відкриття спадщини проживала за іншою адресою, ніж померла, не надала суду доказів на підтвердження відмови [PERSON] в наданні допомоги [PERSON] за її життя, інших доказів, які б давали суду підстави дійти до висновку про наявність підстав для усунення від спадщини [PERSON] чи про недійсність складеного [PERSON] за життя заповіту, в той час як [PERSON] подано заяву про прийняття всієї спадщини після смерті [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та відмови в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial