Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивача з 10.06.2016 року призначено виконуючим обовязки директора Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради. 11.08.2016 року о 15.55 год. представниками Київської обласної ради позивача було поінформовано про його звільнення 28.07.2016 року та зареєстровано в КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР відповідне розпорядження голови Київської обласної ради [PERSON] від 28.07.2016 року № 110 у звязку із прогулом відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України. Позивач вказує, що жодних прогулів ним 28.07.2016 року здійснено не було, він постійно перебував на роботі та певний час у Київській обласній раді як вищестоящому органу. Зокрема, 27.07.2016 року позивача по телефону запросив до Київської обласної ради [PERSON], а 28.07.2016 року по телефону його запросили до керівника апарату Київської обласної ради [PERSON], у якого він і перебував весь час. Разом з тим, поки 28.07.2016 року позивач перебував у Київській обласній раді як вищестоящому органі, відповідними посадовцями в цей час було направлено до КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР перевірку щодо дотримання позивачем вимог чинного трудового законодавства у складі відповідної робочої групи та зафіксовано факт прогулу з боку позивача. Позивач з огляду на вищезазначені обставини вважає вказані дії незаконними та зазначає, що про факт перебування його 28.07.2016 року на роботі свідчить наявність відповідної відмітки у табелі обліку робочого часу, він постійно підписував документацію підприємства, в тому числі первинну, накази, подорожні листи на автомобілі тощо. Також, з електронного ключа позивача здійснювались господарські операції поточного рахунку підприємства. Позивач також вказує, що Київською обласною радою не було ознайомлено позивача із згаданим розпорядженням від 28.07.2016 року № 110, як і не було його вручено позивачу особисто, ні 28.07.2016 року, ні станом на 15.08.2016 року позивачем не отримано копії наказу про звільнення з роботи, не отримано належно оформлену трудову книжку, не здійснено розрахунки. Позивач вказує, що розпорядження голови Київської обласної ради [PERSON] від 28.07.2016 року № 110 про звільнення його з посади у звязку із прогулом завдало йому значної моральної шкоди, оскільки йому було необхідно постійно вживати заходів для відновлення його ділової репутації, що змусило звернутися до суду. Зокрема, позивачу доведеться пояснювати колегам, майбутнім роботодавцям стосовно своєї правомірної позиції як керівника підприємства та незаконного звільнення з посади. Позивач вказує, що основною ціллю позову є саме відновлення його ділової репутації, інші позовні вимоги є другорядними. Позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати відповідне розпорядження про його звільнення з посади; поновити його на посаді; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки; стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 гривень; зобовязати голову Київської обласної ради [PERSON] підписати з позивачем контракт; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від представника Київської обласної ради надійшли заперечення на позовні вимоги, згідно яких позивач без поважних причин був відсутнім на роботі більше 3 годин протягом робочого дня, у звязку з чим на законних підставах був звільнений за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Трудова книжка не була передана позивачу у день його звільнення у звязку з його відсутністю на роботі в день звільнення. В подальшому трудова книжка не була передана позивачу у звязку з тим, що він не зявився до управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради для її отримання. Вважає, що доводи позивача щодо спричинення йому моральної шкоди, є безпідставними. Єдиною підставою для призначення особи на посаду керівника комунального підприємства, яке належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області є рішення серії Київської обласної ради, яке не було прийнято, у звязку з чим відсутні підстави для укладення контракту з позивачем. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214 ЦПК України зобовязують суд зясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Згідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувались вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Судом встановлено, що згідно з розпорядженням в.о. голови Київської обласної ради [PERSON] від 09.06.2016 року № 72 позивача з 10.06.2016 року призначено виконуючим обовязки директора Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради. На виконання вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України було подано повідомлення про призначення позивача виконуючим обовязки директора КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, що підтверджується Витягом та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, позивача було звільнено із займаної посади 28.07.2016 року та зареєстровано в КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР відповідне розпорядження голови Київської обласної ради [PERSON] від 28.07.2016 року № 110 у звязку із прогулом відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Норми ч. 4 ст. 40 КЗпП України містять обовязкову умову для застосування такого виду стягнення як звільнення у звязку із прогулом - відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Окрім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну статистику», органи державної статистики затверджують статистичну методологію та звітно-статистичну документацію, а також типові форми первинної облікової документації, необхідні для проведення державних статистичних спостережень. Типові форми первинного обліку, затверджені наказом Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці. Згідно з пунктом 1.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату України від 28.09.2005 року № 286 та зареєстрованої в Мінюсті 30.11.2005 року за № 1442/11722, форми державних статистичних спостережень на підприємствах заповнюються на основі типових форм первинної облікової документації. До первинної облікової документації для визначення кількісного складу працівників належить, серед іншого, табель обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати. Положеннями пункту 2.4.1 Інструкції зі статистики кількості працівників передбачено, що до облікової кількості включаються штатні працівники, які фактично зявилися на роботу. При цьому, згідно з пунктом 1.7 Інструкції зі статистики кількості працівників відмітки в табелі обліку використання робочого часу про причини відсутності на роботі, тривалість робочого дня, понаднормову роботу та інші відхилення від нормальних умов праці здійснюються лише на основі документів, оформлених належним чином (листки непрацездатності, листки простоїв, довідки про виконання державних або громадських обовязків тощо). При цьому, про факт перебування позивача 28.07.2016 року на роботі свідчить наявність відповідної відмітки у табелі обліку робочого часу, що підтверджують особистими підписами на табелі обліку робочого часу за липень 2016 року щонайменше три посадові особи комунального підприємства, а саме заступник директора [PERSON], провідний економіст [PERSON] та інженер з обліку кадрів [PERSON] Станом на 12.08.2016 року в даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесена інформацію про те, що саме позивач є керівником КП«Києво-Святошинська тепломережа» КОР. Відповідно до пункту 101 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242, у кожному пункті наказу (розпорядження) з кадрових питань зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо). Розпорядження голови Київської обласної ради [PERSON] від 28.07.2016 року № 110 про звільнення позивача не містить підстави його видання, що свідчить про його невідповідність вимогам пункту 101 Типової інструкції з діловодства. Також, матеріали справи не містять відомостей того, що позивача відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України, пунктів 102, 106 101 Типової інструкції з діловодства, Київською обласною радою було ознайомлено із даним розпорядженням від 28.07.2016 року № 110, як і не було його вручено позивачу особисто. Окрім того, відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). При цьому, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобовязаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (пункт 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок). Власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункти 4.1-4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок). Всупереч пунктам 2.4, 2.5, 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, позивача не ознайомлено у день звільнення про здійснення такого запису у трудовій книжці, так само як і не надано трудову книжку. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідачем дані вимоги законодавства не виконані, матеріали справи не містять відомостей, що від позивача були відібрані письмові пояснення. Відповідачем не були враховані зазначені позивачем обставини справи та було застосовано найсуворіший вид стягнення - звільнення, хоча раніше позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався. У відповідності до ст.235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно виносить рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, що розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправним та скасування відповідного розпорядження про його звільнення з посади, поновлення його на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки обґрунтованими, на підтвердження зазначених вимог позивачем було надано належні на те докази, у звязку з чим вони підлягають до задоволення. Відповідно до ст.235 КЗпП України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу. В частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст. 23 ЦК України. Згідно положень вказаної статті, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що неправомірні, винні дій відповідача, які спричинили незаконне звільнення позивача, призвели до змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, крім того внаслідок вказаних дій відповідача позивач був змушений витрачати свій час та докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану, повязаного з поновленням на роботі та відстоювання своїх прав у суді. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, та згідно вимог ст. 1167 ЦК України вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, та вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 3000 гривень, у звязку з чим вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сесії Київської обласної ради вирішуються питання щодо призначення керівників підприємств спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні відповідної обласної ради. Згідно з п. 2.1 Порядку призначення на посаду та звільнення із займаної посади керівників підприємств (їх обєднань), закладів, установ та організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, затвердженого рішенням Київської обласної ради від 21.04.2011 року № 092-06-VI (зі змінами), керівники субєктів господарювання, що засновані на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, призначаються на посаду і звільняються з посади Київською обласною радою на її пленарних засіданнях за поданням управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради. Відповідно до п.2.3 Порядку кандидатури на посади керівників субєктів господарювання спільної власності попередньо розглядають відповідні профільні постійні комісії обласної ради. Згідно з пп. 14.4.15 п. 14.4 Положення про постійні комісії Київської обласної ради VІІ скликання, затвердженого рішенням Київської обласної ради від 17.11.2015 року № 014-01-VІІ комісія з питань управління комунальною власністю, приватизації та житлово-комунального господарства та впровадження енергозберігаючих технологій проводить вивчення, попередній розгляд, готує висновкии та/або рекомендації, попередньо розглядає та погоджує кандидатури на посади керівників субєктів господарювання спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиною підставою для призначення особи на посаду керівника комунального підприємства, яке належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядку є рішення сесії Київської обласної ради, яке приймається в установленому законом порядку, у звязку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Судові витрати по справі у вигляді судового збору у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають пропорційному стягненню з відповідача на користь держави відповідно до задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у сумі 551 гривня 20 копійок та 367 гривень 47 копійок за позовні вимоги не майнового характеру. На підставі вищевикладеного, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 5-1, 40, 149, 235, 237-1 КЗпП України, 23, 1167 ЦК України, п.22, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 17, 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ст.ст.10,11,27,33,44,56-61, 88, 179, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial