Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 03.12.2012 року вона позичила відповідачу 100000 гривень на придбання автомобіля, які останній зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року. На її вимогу відповідач склав письмову розписку, де зазначив строк повернення боргу 31 грудня 2013 року, проте, борг не повертає і ухиляється від виконання свого зобов'язання. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 91000 гривень, суму інфляційного збільшення 697,16 гривень та три проценти річних в сумі 2730 гривень. В судове засідання позивач не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги в інтересах позивача підтримав. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнав, про що зробив усну заяву. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 03.12.2012 року позивач позичила відповідачу 100000 гривень на придбання автомобіля, які останній зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року. На його вимогу відповідач склав письмову розписку, де зазначив строк повернення боргу 31 грудня 2013 року, проте, борг не повертає і ухиляється від виконання свого зобов'язання (а. с. 4, 37). Відповідач 16.03.2014 року повернув позивачу 9000 гривень в рахунок часткового погашення боргу (а. с. 36). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача не сплачену суму боргу в розмірі 91000 гривень, суму інфляційного збільшення 697,16 гривень та три проценти річних в сумі 2730 гривень, що разом складає 94427,16 грн. Оскільки, відповідач до пред'явлення позову про стягнення заборгованості в судовому засіданні не оспорював цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на нього не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved