Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] його батько [PERSON] - помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з ? частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло та ? частки вищезазначеної квартири, що належала померлому на підставі договору дарування. За своє життя померлий так і не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на ? частку квартири, що належала йому на підставі договору дарування. Після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу для оформлення спадкового майна, але йому було відмовлено, оскільки на ? частку квартири відсутній документ, підтверджуючий державну реєстрацію права власності. Таким чином, враховуючи те, що право власності на ? частку квартири, що належала померлому на підставі договору дарування не було зареєстровано, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом на зазначену частку квартири, тому був змушений звернутися до суду. Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його відсутність, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Представник відповідача із заявами про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомляв. В матеріалах справи є заява третьої особи про відсутність заперечень по суті позовних вимог, а також просила розглядати справу у її відсутність. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про взаємовідносини сторін, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] належала ? частка квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 03.02.2005 року на підставі розпорядження органу приватизації від 03.02.2005 року № 19063 та ? частка вищезазначеної квартири, що належала йому на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 25.10.2005 року, зареєстровано у реєстрі за № 6748. За своє життя [PERSON] так і не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на ? частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] що належала йому на підставі договору дарування. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. [INFO] помер [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № 5696 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.7). Згідно з довідки №889 про склад сім'ї [PERSON] зареєстрований з 04.10.1989 року та по теперішній проживає за адресою: [ADDRESS], це свідчить про те, що він вступив в управління та користування майном після смерті свого батька (а.с.9). 05 грудня 2013 року позивач звернувся до [PERSON], приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, для оформлення спадкового майна з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] надійшло роз'яснення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], №197/02-14 від 05 грудня 2013 року, про те, що свідоцтво про право на спадщину може бути видано на ? частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 03.02.2005 року на підставі розпорядження органу приватизації від 03.02.2005 року № 19063, а на іншу частку вищезазначеної квартири, яка належала померлому на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 25.10.2005 року, зареєстровано у реєстрі за № 6748 не можливо, у зв'язку з тим, що її не зареєстровано у відповідному органі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (а.с.11). 05.12.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було відкрито спадкову справу № 8/2013, щодо майна [PERSON] померлого [INFO], що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлене судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка помела (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч.5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. [PERSON] не встиг отримати свідоцтва про право власності на ? частку квартири, що перешкоджає спадкоємцю отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Дані обставин вказують на наявність у позивача права на звернення до суду на захист свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч.1 ст.31 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Книгу третю ЦК України, зокрема Главу 24 «Набуття права власності» ст.328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом визнання, відповідно до ст.328 ЦК України, за позивачем, права власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартир, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Суд вважає, що таке набуття права власності на майно є правомірним, не заборонено законом, та направлено на захист охоронюваних законом прав та інтересів позивача.

Outcome: approved