Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

до суду надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, в обґрунтування якої посилається на те, що з 10.07.2003 року по 02.04.2012 року [PERSON] працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого наразі є Акціонерне товариство «Українська залізниця», з режимом роботи, який передбачав потурний облік робочого часу та відповідно надання оплачуваного часу домашнього відпочинку. При звільненні Позивача ВСП «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» було виплачена 25219,31 грн. за 193 доби загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. При цьому вказана сума грошових коштів була розраховано у порядку передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку. Такі дії щодо нарахування та виплати йому заробітної плати за невикористані дні домашнього відпочинку Позивач вважає незаконними, оскільки вважає, що цей час згідно із нормами чинного законодавства має бути оплачений у порядку передбаченому для оплати надурочної роботи в подвійному розмірі годинної ставки, компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд розглянувши цивільну справ в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами встановив наступні обставини: З 10.07.2003 року по 02.04.2012 року [PERSON] працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого наразі є Акціонерне товариство «Українська залізниця», що підтверджується особовою карткою. При звільненні Позивача ВСП «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» було виплачено йому 25219,31 грн. за 193 доби загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. При цьому вказана сума грошових коштів була розраховано у порядку передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку. Згідно із графіком роботи працівників депо та із листом Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» № 8515/0/14- 11/13 від 23.08.2011 року норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні у 2012 році становила 2001 годину. В 2012 році середньомісячна норма робочого часу склала 166,8 годин (2001 / 12). Годинна ставка складала 15,11 грн. (2521,00 грн. / 166,8 годин). Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПД «Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п`ятиденним робочим тижнем та 12-ти годинний робочий день для працівників, які працюють змінами. Позивач працював за 8-ми годинним графіком роботи, еквівалентна кількість робочих годин за час невикористаного відпочинку складає 1544 (8 годин * 193 доби). Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно із статтею 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Пунктом 4.1. колективного договору ДП «Придніпровська залізниця» на 2011-2012 роки передбачено, що режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентовано Правилами внутрішнього трудового розпорядку та Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку. Відповідно до пункту 1.7. Особливостей регулювання робочого часу і часу відпочинку робочий час працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі (зокрема, вагонів-транспортерів сполучного типу та ін.), зараховується потурно, а тому на позивача розповсюджуються вимоги пункту 11.8. цього документа, яким передбачено що невикористана частина відпочинку, еквівалентна кількості робочих годин, зараховується і оплачується як надурочна робота. Наказ Міністерства транспорту України від 10 березня 1994 року №-40 є чинним, його не скасовано, недійсним у встановленому законом порядку його не визнано. Згідно із частиною першою статті 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 2 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати та передбачено, що до неї входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Наказом Міністерства транспорту України від 10 березня 1994 року № 40Ц визначено додаткові гарантії оплати невикористаних часів відпочинку для окремих працівників у галузі залізничного транспорту, і ця компенсація відноситься до інших компенсаційних виплат, які передбачені статтею 2 Закону України «Про оплату праці», а, отже, входить до структури заробітної плати відповідної категорії працівників. Сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, як надурочної роботи мала складати 46659,68 грн. (1544 годин * 15,11 грн. = 23329,84 грн. * 2), однак із копії особового рахунку Позивача за квітень 2012 року вбачається, що компенсація за невикористаний час домашнього відпочинку була нарахована йому за кодом 308, як компенсація за відпустку із розподілом на три періоди: два по 90 днів та один 13 днів на суму 25219,31 грн. та Позивачу залишається не нарахованою та не виплаченою заробітна плата у сумі 21440,37 грн. (46659,68 грн. - 25219,31 грн.). З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840,80 грн., так як позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відносно розподілу судових витрат по оплаті правової допомоги у сумі 2500,00 грн. суд виходить з наступного. Суду наданий дублікат квитанції про поповнення позивачем карткового рахунку Приватбанка на ім`я [PERSON] на суму 1000 грн., в якій в графі призначення платежу визначено: «перевод личных средств» (мова формулювання - російська). Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням того, що дублікат квитанції не містить посилань на договір №25/2019 про надання правової допомоги укладений між позивачем та адвокатом, призначення платежу не містить визначення того, що грошові кошти перераховуються саме за надання правової допомоги, і саме у цій справі суд приходить до висновку, що за наданих доказів позивачем не доведено належності перерахованої грошової суми в розмірі 1000,00 грн. витратам на правову допомогу за даною справою, у зв`язку з чим вимога про стягнення судових витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: partial