Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

До суду звернулась позивачка за позовом про визнання протиправними і скасування рішень та державних актів на право власності на земельні ділянки. Позовну заяву мотивувала тим, що вона разом з своїм чоловіком [PERSON] придбали по договору купівлі-продажу 23.01.1993 року житловий будинок з прибудовами по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Попереднім власником будівлі був [PERSON] , який помер [INFO] . Будинок після його смерті успадкував його син [PERSON] , 1947 року народження, який отримав кошти, що підтверджується розпискою від 03.07.1992 року. В будинку позивачка з чоловіком проживали з липня 1992 року. Згідно довідки № 984 від 07.10.2003 року за підписом сільського голови Юркунас Л.В. Білоусівської сільської ради, яка видана жителю села Білоусівка гр. [PERSON] , по даним по господарської книги № 2 1992 року в домоволодінні налічувалось 0,47 га землі. Рішенням Булоусівської сільської ради № 23-5/ІV від 08.12.2005 року [PERSON] приватизовано 0,17 га землі, які відносяться до обслуговування по [ADDRESS] , відповідно до по господарської документації. Рішенням Білоусівської сільської ради № 23-5/ІV від 08.12.2005 року [PERSON] приватизовано 0,08 га із земель, які відносяться до обслуговування будинковолодіння по [ADDRESS] , відповідно до по господарської документації. Приватизація належних позивачу земельних ділянок була проведена з грубим порушенням діючого законодавства України, без відома позивачки, внаслідок чого значною мірою погіршуються її права, так як вона позбавлена значної частини земельної ділянки. Білоусівська сільська рада з 2008 року по даний час вводила позивачку чоловіка позивачки та її саму стосовно закриття по господарського номеру будинку [ADDRESS] , що послужило передачею земельної ділянки до земель запасу з 1993 року по даний час, так як не надано позивачці жодного документу, який би підтвердив законність відбирання землі. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача Драбівської селищної ради позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав наведених у відзиві поданому Білоусівською сільською радою, яка була реорганізована в Драбівську селищну раду. Так, [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] не мали спільної межі, а тому відповідно до законодавства не були зобов`язані доводити їх до відома про приватизацію землі. При передачі у власність земельної ділянки громадянину [PERSON] по закону останній не повинен був доводити до відома про це [PERSON] , а лише погоджувати це питання з [PERSON] . Довідка надана позивачем суду про розмір земельної ділянки до її домоволодіння від 07.10.2003 № 984 не відповідає дійсним записам по господарської книги. Земельна ділянка 0,17 га, як на надана в користування [PERSON] , а потім передана у власність та земельна ділянка площею 0,008 га, яка надана в користування [PERSON] , а потім передана йому у власність не були закріплені за домоволодінням по [ADDRESS] відповідно до по господарської документації. У по господарській книзі №2 у розділі ІV земля в особистому користуванні господарств зазначено, що дані записуються з 5 розділу земельнокадастрових книг, та не є підтвердженням того, що вона закріплена за домоволодінням. 15 січня 1993 року було закрито по господарський номер [PERSON] в зв`язку зі смертю останнього члена сім`ї, а земельна ділянка розміром 0,47 га була переведена до земель держземфонду (вільний присадибний фонд). Це доводить про те, що ні спадкоємець [PERSON] в подальшому продавець, ні [PERSON] в подальшому покупець будинку не мали в користуванні 0,47 га по [ADDRESS] . Спадкоємець [PERSON] отримав згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 1993 року один жилий будинок на земельній ділянці, що належить держземфонду та продав цей будинок на тій же ділянці про що зазначено в договорі купівлі-продажу будинку від 23.01.1993 року. Відповідно до поданих заяв в лютому 1993 року гр. [PERSON] (брату покійного [PERSON] ) було надано в користування земельну ділянку площею 0,17 га, яка разом з основною ділянкою згідно рішення сесії сільської ради від 08.12.2005 № 23-5/ІV була передана у власність, що посвідчено державним актом серії ЯБ №885558; та гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га, яку разом з основною ділянкою згідно рішення сесії сільської ради за № 18-4/V від 04.04.2008 року було передано у власність, що посвідчується державними актами серії ЯЗ № 192753 та серії ЯЖ № 107109. Решту земельної ділянки площею 0,22 га з весни 1994 року обробляв [PERSON] та узаконив в 1994 році і яка обліковувалась до дня його смерті [INFO] і на даний час згідно запису ЗШК № 1 за № 370 сторінка 93. З даним розподілом земельної ділянки, яка належала держземфонду всі були згідні і брат покійного [PERSON] , і сусід покійного [PERSON] , а також покупець будинку [PERSON] . Приймаючи рішення про передачу земельної ділянки при купленому будинку по [ADDRESS] щодо [PERSON] сільська рада діяла згідно діючого законодавства ст.7, 9, 30 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об?єктами переходить у розмірах передбачених ст.67 Земельного кодексу України і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни цільового призначення і якщо інше не передбачено у договорі відчуження будвілі і споруди. Згідно ст.67 Земельного кодексу України розмір ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинна бути не більше : у сільських населених пунктах - 0,25 га. Права порушено не було. Заяв про порушення своїх прав [PERSON] ні в сільську раду, ні в суд не подавав. Він звернувся до голови сільської ради 25 травня 2004 року із заявою про те, що він має в користуванні земельну ділянку площею 0,22 га, та просить повернути йому земельну ділянку, яка була в користуванні [PERSON] до червня 1992 року, мотивуючи тим, що вступив в дію новий Земельний кодекс України в редакції від 25.10.2001 року № 2768 та Закон України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року № 742 і він має право приватизувати земельну ділянку до 2,0 га. На дану заяву йому було роз`яснено порядок набуття такої земельної ділянки. Позивачка не може вимагати усунення порушення її права так, як ці ділянки не належали їй і вона не була ні власником ні землекористувачем, і доказів цьому вона не надала. Рішення про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] приймалося 04.04.2008 року за № 18-4/V, а не як вказує позивачка 08.12.2005 року. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників провадження, свідка, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії договору купівлі-продажу від 23 січня 1993 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив жилий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, яка належить держземфонду. З даного договору та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.1993 року вбачається, що [PERSON] був власником вищевказаного жилого будинку, який він отримав у спадщину після смерті батька [PERSON] . В свідоцтві про право на спадщину також зазначено, що жилий будинок розташований на земельній ділянці, що належить держземфонду. Гроші за будинок були передані по розписці 03.07.1992 року, копія якої надана суду. Згідно копії паспорта позивачки вона була одружена з [PERSON] з 12.02.1970 року. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтво про його смерть. Після його смерті [PERSON] отримала у спадщину майно чоловіка, а саме житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , про що зазначено в свідоцтві про право на спадщину за законом від 11.04.2017 року. В даному свідоцтві вказано, що [PERSON] отримала будинок у спадщину з урахуванням Ѕ частки у спадщині, від якої відмовилась дочка померлого [PERSON] . З розподілу спадкового майна вбачається, що позивачка, хоча й перебувала в шлюбі з [PERSON] на час придбання ним будинку, проте їй не належала частина цього будинку на праві спільного сумісного майна подружжя. Тобто твердження позивачки в позові що будинок вона придбала разом з чоловіком та фактично була його власником на час придбання спростовується вищевказаним свідоцтвом. Як доказ належності [PERSON] земельної ділянки площею 0,47 га, яка знаходилась по місцю розташування придбаного будинку позивачка надала довідку виконавчого комітету Білоусівської сільської ради народних депутатів від 07.10.2003 року № 984 за підписом сільського голови [PERSON] . Згідно даної довідки вона видана [PERSON] про те, що в його домоволодінні згідно по господарської книги № 2 1992 року налічувалось 0,47 га землі. Дійсно, в по господарській книзі № 2 мається запис про те, що в 1992 році по [ADDRESS] де проживали [PERSON] та його дружина [PERSON] , які померли в 1992 та 1991 роках відповідно до розділу ІV земля в особистому користуванні господарства за 1992 рік вказана площа земельної ділянки 0,47 га. При цьому там же зазначено, що дані про площу землі беруться з земле кадастрової книги. За 1993 рік там же вказано, що розмір земельної ділянки складає 0,22 га, а також в додаткових відомостях зазначено «Куплена під дачу [PERSON] ». Згідно записів земельно-кадастрової книги № 1 [PERSON] належала на праві користування земельна ділянка розміром 0,22 га згідно рішення виконавчого комітету Білоусівської сільської ради № 43 від 15.11.2994 року. З даних доказів вбачається, що при купівлі будинку земельна ділянка під ним перебувала у держземфонді, а в 1994 році власник будинку [PERSON] отримав право постійного користування земельною ділянкою площею 0,22 га. Той факт, що після смерті попередніх власників будинку земельна ділянка, яка перебувала у їх користуванні перейшла до держземфонду підтвердив і допитаний свідок [PERSON] , який працював землевпорядником на той час в сільській раді, та йому особисто були відомі обставини щодо переходу землі після смерті [PERSON] якою він користувався до держземфонду після закриття особового рахунку в господарській книзі. В подальшому сесія сільської ради передала у власність [PERSON] та [PERSON] дві суміжні земельні ділянки. Також вказав, що заяви та інша документація по виділення в користування і власність спірних земельних ділянок в сільській раді не збереглася через те, що була знищена по строках зберігання. [PERSON] цікавився у нього про можливість збільшення площі земельної ділянки, проте отримав роз`яснення про існуючі норми для виділення землі. Будь яких претензій до сільської ради, сусідів чи до суду з цього приводу останній не подавав. Частина 2 статті 67 Земельного кодексу України в редакції станом на час виділення [PERSON] в користування земельної ділянки передбачала, що розмір ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинна бути не більше 0,25 га для сільських населених пунктів. Тобто, при виділені [PERSON] у користування земельної ділянки її норми щодо площі були дотримані сільською радою. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач не довела, що її право на землю порушене, а також не довела, що передача у власність земельних ділянок іншим особам відбулася з порушеннями, що тягнуть за собою визнання рішень сільської ради та державних актів на землю недійсними. Тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed