Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

До суду звернулось міське управління житлово комунального господарства міста Чорноморська Одеської області (надалі МУЖКГ м. Іллічівська) з позовом (а.с. 2-4), який уточнило (а.с. 157-158) та мотивуючи тим, що відповідач не бажає добровільно укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибуткових територій між комунальним підприємством «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області та не бажає добровільно сплатити заборгованість за послуги утримання будинків і споруд та при будинкової території, яка утворилась за період з жовтня 2013 року по вересень 2016 року, просить суд стягнути в рівних долях з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за період з жовтня 2008 року по вересень 2011 року за житлово комунальні послуги у сумі 2840 грн. 55 коп. та солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати у розмірі 2900 грн. Представник позивача уточнені позовні вимоги від 26.10.2017р. у судовому засіданні підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений ( а.с. 191) у засідання суду не з'явився. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що вин не згоден з тарифами по оплаті за комунальні послуги. Разом з тим він отримує від держави субсидію на оплату комунальних послуг, та сплачує за надані послуги своєчасно. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними, просила суд відмовити у задоволені позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні відповідач підтвердив, що він, після смерті дружини 23.09.2010 року встав власником 2/3 частини квартири, 1/3 належить [PERSON], якій там не проживає. Згідно довідки від 04.08.2016 року (а.с.15) місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] Рішенням Іллічівської міської ради № 20 від 18.02.2013 року (а.с. 20-22) були затверджені тарифи (а.с. 23) за утримання житлових будинків і прибудинкових територій у розмірі 2,37 грн. за 1кв.м. Відповідно до виписки з особового рахунку (а.с. 16-17) [PERSON] за період з лютого 2006 року по лютий 2016 року (включно) виникла заборгованість у розмірі 6760,17 грн. (9559,15-2798,98=6760,17). Де: 9559,15 нарахована сума до сплати; 2798,98 - сплачена сума відповідачем; Позивачем зазначена сума до сплати, відповідно до даного графіку - 6782 грн. 56 коп. Відповідно до розрахунку позивача у розрахунку міститься розбіжність у розмірі 424,15 грн. (9559,15 (нараховане) - 2798,98 (сплачено). Не враховано перерахування субсидій у сумі 401,76 грн. (9559,15 - 2798,98 -401,76 = 6358,41) Представник комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради 26.10.2017 року подав заяву з уточненнями та виписку з особового рахунку [NUMBER] (а.с. 16-17) [PERSON] за період жовтня 2013 року по вересень 2016 року. Відповідно до цієї виписки з особового рахунку (а.с. 159) [PERSON] за період з жовтня 2013 року по вересень 2016 року (включно) виникла заборгованість у розмірі 2840 грн. 55 коп. Оплата відповідачів за цей період не зазначена. Відповідно до відповіді від 15.03.17р. Управління Соціальної Політики де зазначено, що [PERSON] за період дії субсидії 01.08.2015 року до 31.10.2016 року позивачу було перераховано 462,16 грн. Але у графіку заборгованості, якій надав позивач за період з жовтня 2015 року по жовтень 2016 року зазначено що за субсидії було перераховано 401,76 грн. Та до сплати відповідача зазначена сума - 0. Судом встановлено, що позивач надавав розрахунок заборгованості з первісним позовом, де зазначено, що оплата за комунальні послуги здійснювалась, так з 10.2014 року по 09.2015 року було сплачено 368 грн.88 коп. З 10.2013 року по 09.2014 року було сплачено 458 грн.88 коп. Тобто за період який просить стягнути позивач з [PERSON] а саме з 10.13 р. по 09.16 р. було сплачено, відповідно до первинного розрахунку заборгованості, у сумі 1229 грн. 52 коп. Відповідач [PERSON] надав на підтвердження своїх доводів квитанції за період з жовтня 2013 року по вересень 2016 року ( а.с. 187-189) про оплату комунальних послуг. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що розрахунків та доказів підтвердження наявності у [PERSON] та [PERSON] заборгованості за період з жовтня 2013 року по вересень 2016 року за обслуговування будинку та прибудинкової території у сумі 2840,55 грн. суду не надані, суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає. Також судом вивчені і інші докази, надані сторонами: -розрахунок заборгованості (а.с. 16-17); -лист Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до [PERSON] (а.с. 98-99); -листи [PERSON] до МУЖКГ (а.с. 52-54); -листи [PERSON] до Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області (а.с. 49-51, 97); -листи [PERSON] до ЖЕД-2 (а.с. 52-53); -лист МУЖКГ до [PERSON] (а.с. 47-51); -договір про надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 178); -акт (а.с. 46.); які не доводять але і не спростовують обставини викладених у позові. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов'язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно правової позиції ВСУ у справі 6-110 цс 12: Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Outcome: partial