Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому мотивуючи тим, що відповідачка проживає у квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, в якої [PERSON] проживає без реєстрації. На теперішній час квартира їй необхідна для особистого проживання, а тому пропонувала [PERSON] виселитися з квартири та не перешкоджати їй в користування житловим приміщенням шляхом виселення з спірної квартири. Після цієї відмови вона звернулась до суду з відповідними позовом та просить суд: - усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартири [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] без надання їй іншого приміщення. - вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. - стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка на судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідачів за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. 19 липня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 10 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6-13). 01 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.14-17). В подальшому власнику квартири [PERSON] спірна квартира стала необхідна для особистого проживання, а саме для створення сім'ї, сумісного проживання з чоловіком та веденням сумісного господарства. Іншого житла, крім спірного, в якому проживають відповідачі, у неї немає. Весь час вона тимчасово проживала в орендованих нею квартирах. Ст.41 Конституції України передбачає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 169 ЖК УРСР). Ст. 150 ЖК УРСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. У відповідності до Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право володіти своїм майном. Пунктом 33 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що суд, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Враховуючи, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та вказане житло необхідне їй для проживання, то суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved