Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту постійного мешкання та реєстрації виключно [PERSON] з 08 травня 2002 року та [PERSON] з 27 липня 2011 року по 05 березня 2016 року за адресою: [ADDRESS] лєт Октября, 37/25. Свої вимоги представник заявниці обґрунтовує тим, що 05 березня 2016 року помер [PERSON], який доводиться чоловіком заявниці. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з недоотриманої останнім пенсії. Заявниця не може скористатися своїм правом на оформлення спадщини, так як у домовій книжці на відповідну квартиру данні про мешкання та реєстрацію [PERSON] відсутні. Представник заявниці просить суд задовольнити заявлені вимоги, оскільки місцем реєстрації, зазначеним у паспорті заявниці та [PERSON] є: [ADDRESS] лєт Октября, 37/25, вказано відповідну дату реєстрації. Представник заявниці у своїй заяві, поданій від імені заявниці, просить суд розглянути вказану цивільну справу без її участі та участі заявниці. [PERSON] державна нотаріальна контора Луганської області свого представника у судове засідання не направила. Суд, вивчивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Представником заявниці на підтвердження викладених обставин було надано копію витягу із паспорту громадянина України серії ЕМ 917890, згідно якого місцем реєстрації [PERSON] є: [ADDRESS] лєт Октября, 37/25 (а.с.4). Згідно витягу із паспорту громадянина України серії ЕК 652105 місцем реєстрації [PERSON] є: [ADDRESS] лєт Октября, 37/25 (а.с.7). Також заявницею було надано довідку ГКП «Центрожилком» філії № 7 від 30 серпня 2016 року за № 5943, згідно якої за адресою: [ADDRESS] лєт Октября, 37/25, були зареєстровані [PERSON] з 08 травня 2002 року та [PERSON] з 27 липня 2011 року по 05 березня 2016 року (а.с.8). Вказана довідка видана органом, який знаходиться на тимчасово не підконтрольній українській владі території, а тому вона не може бути належним та допустимим доказом по справі. При цьому, згідно відповіді на запит Управління Державної Міграційної Служби України в Луганській області № 12/4-32314 від 20 вересня 2017 року за наявними обліками УДМС та його територіальних підрозділів, які розташовані на підконтрольній українській владі території України і працюють у штатному режимі, [PERSON] зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку не значиться. Інших доказів, які б підтверджували факт постійного мешкання та реєстрації виключно [PERSON] з 08 травня 2002 року та [PERSON] з 27 липня 2011 року по 05 березня 2016 року за адресою: [ADDRESS] лєт Октября, 37/25, матеріали справи не містять. Ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Слід зазначити, що ця норма ЦК України ґрунтується на положенні ст. 33 Конституції, згідно з якою кожний, хто законно знаходиться на території України, має право вільно пересуватися, обирати місце перебування і проживання. Ст. 33 Конституції розрізняє місце перебування громадянина і місце його проживання. Місце перебування фізичної особи - це те місце, де вона знаходиться тимчасово (готель, санаторій, притулок тощо). Місце проживання фізичної особи - це місце, де громадянин постійно чи переважно проживає (як власник будинку чи квартири; як наймач чи піднаймач житла; як член сімї власника, наймача тощо або на іншій підставі, встановленій законодавством, у будинку-інтернаті для інвалідів, громадян похилого віку тощо). Фізична особа може проживати постійно у якомусь одному місці. Але вона може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України). У такому випадку правове значення має встановлення тієї обставини, у якому з цих місць проживання вона вчинила юридично значиму дію (склала заповіт, уклала договір тощо), щодо наслідків якої виник спір чи треба встановити певний юридичний факт. У поданій заяві представник заявниці просить суд встановити саме факт постійного мешкання та реєстрації виключно заявниці та [PERSON] за вказаною вище адресою, однак місце реєстрації останніх встановлене відповідними документами, а саме паспортами громадян України, предявлення яких само по собі підтверджує факт реєстрації за відповідною адресою у встановленому законом порядку і не потребує судового вирішення зазначеного питання. При цьому, належних та допустимих доказів, які б підтверджували саме факт постійного мешкання виключно заявниці та [PERSON] за вказаною вище адресою, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, представником заявниці не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених у її заяві обставин про те, що заявниця та [PERSON] постійно мешкали в [ADDRESS] лєт Октября, 37/25, що за вказаною адресою за місцем проживання не було зареєстровано інших осіб, а тому, суд, оцінивши всі зібрані по справі \~докази у сукупності, прийшов до висновку, що обставини, на які посилається представник заявниці як на підставу задоволення її заяви не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та\~не ґрунтуються на законі, у звязку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed