Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовною заявою про втрату права на проживання, в якій зазначає, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 1992 року, вона є власником квартири [ADDRESS] . В позові вказує, що в даній квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , але з травня 2011 року, тобто більше 8 років, не проживає за вищевказаною адресою. В зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] добровільно знятися з реєстрації не бажає, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки надалі це надасть її змогу оформити субсидію. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримує повністю і просить її задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином. До суду повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній» та з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» . Також відповідача про день час та місце розгляду справи було повідомлено відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, відповідно до довідки Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області за №572 від 06.08.2019 р. (а.с.5) житлова квартира та господарські споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS] належить гр. [PERSON] , [INFO] Відповідно до довідки Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області за №566 від 05.08.2019 р. (а.с.6) судом встановлено, що за наявними даними, гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрований на території сільської ради за адресою [ADDRESS] , але фактично зі слів гр. [PERSON] , [INFO] власниці житлової квартири, з травня 2011 року, фактично не проживає. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 1992 року (а.с.7-9), [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником квартири [ADDRESS] , а реєстрація відповідача [PERSON] позбавляє можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеною кваритирою, чим обмежуються її права як власника згаданого об`єкта нерухомості. Враховуючи ту обставину, що відповідач без поважних причин понад рік відсутній за зареєстрованим місцем проживання, доказів існування домовленостей між сторонами суду не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.

Outcome: approved