Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилаючись на наступне: 28.07.1984 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у Тарангульській сільській раді Московського району Північно Казахстанської області. Актовий запис № 7. В період шлюбу у них народилося двоє дітей, які вже повнолітні. До 2001 року позивачка проживала в Росії разом з відповідачем по справі за його місцем проживання. У 2002 році вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства. Позивачка переїхала до Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на постійне місце проживання. Причиною розпаду сімейних відносин стало різність характерів, вони не розуміють один одного, через що у них часто виникають сварки по різним побутовим питанням, що привело до втрати любові та взаємоповаги один до одного, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному об»ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Проти встановлення строку для примирення заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище дошлюбне «Белобаба». Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи в його відсутність не подавав. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: судом встановлено, що 28.07.1984 року сторони зареєстрували шлюб у Тарангульській сільській раді Московського району Північно Казахстанської області. Актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у них народилося двоє дітей, які вже повнолітні. Судом встановлено, що причиною розпаду шлюбних відносин стало різність характерів та відсутність взаємопорозуміння між сторонами, що привело до виникнення сварок та конфліктів між ними. В результаті чого сторони втратили любов та повагу одне до одного та їхнє спільне проживання та сімейне життя стало не можливим. До 2001 року позивачка проживала в Росії разом з відповідачем по справі за його місцем проживання. У 2002 році вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства. Позивачка переїхала до Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на постійне місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим та суперечить інтересам сторін. Сторони досить тривалий час проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, що на думку суду свідчить про відсутність у сторін намірів примиритись та продовжити шлюбні стосунки. Тому шлюб між сторонами на думку суду потрібно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, відповідно до бажання позивачки, суд вважає за можливе залишити їй дошлюбне прізвище - «Белобаба». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Суд вважає, що витрати, пов»язані з реєстрацією шлюбу в органах державної реєстрацій актів цивільного стану потрібно покласти на позивача, а витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 88 ЦПК України потрібно покласти на відповідача, так як в припиненні шлюбних відносин суд вбачає вину обох сторін. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved