Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] (а.с.2-6). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім позивача та членів її сім`ї, також зареєстрований, але не мешкає колишній чоловік її онуки, відповідач [PERSON] , який в 2015 році залишив квартиру і вже більше чотирьох років в ній не проживає, а його реєстрація позбавляє позивача законної можливості вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. У зв`язку з цим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Від представника позивача надійшла заява в якій вони просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляджу справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с.43), про причини неявки суду не сповістив, відзив на позов не надав, та від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 1999 року розпорядженням виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області №208 (а.с.9), [PERSON] було передано в приватну власність квартиру [ADDRESS] . 04 березня 1999 року виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.10), відповідно до якого позивач є власником квартири [ADDRESS] . 12 березня 1999 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано в Іллічівському бюро технічної інвентаризації (реєстр.№38 в реєстр.книзі 16Пр, ст.148), що підтверджується реєстраційним посвідченням від 12.03.1999 (а.с.11). Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» - місто Іллічівськ було перейменовано на місто Чорноморськ, відтак [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . З моменту набуття права власності на вищезазначену квартиру (1999 рік) і по теперішній час, позивач мешкає в ній разом з членами своєї родини: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Після реєстрації шлюбу між [PERSON] позивачки) та [PERSON] , за згодою [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , був зареєстрований чоловік [PERSON] (а.с.12,13,15). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 вересня 2016 року (а.с.14), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 червня 2014 року, було розірвано. Актом від 25.06.2019 про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої у житловому приміщенні (а.с.16), підтверджується, що [PERSON] з 2015 року в квартирі, за адресою своєї реєстрації, не проживає, особистих його речей в квартирі не має. Отже, з 2015 року [PERSON] не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] , він не є членом сім`ї [PERSON] , але він залишився зареєстрованим у квартирі, власницею якої є позивач, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку осіб за вих.№ 15-7184 від 25 червня 2019 року (а.с.15). Таким чином, реєстрація відповідача обмежує права позивача у володінні, користуванні і розпорядженні своєю власністю, чим порушується її право власності на житло, яке гарантоване Конституцією та законами України. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК Української PCP до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що реєстрація відповідача обмежує права позивача у володінні, користуванні і розпорядженні своєю власністю, чим порушується її право власності на житло, яке гарантоване Конституцією та законами України, а також з урахуванням того, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації понад встановленого законом строку, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved