Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

До суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить стягнути солідарно з відповідачів сплачені нею грошові кошти за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] в розмірі 11114,02 гривень. Зазначає, що 19.08.2016 року та 31.08.2016 року вона на прилюдних електронних торгах придбала двокімнатну квартиру загальною площею 47,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі протоколів проведення електронних торгів №№ 192171,19272 від 19.08.2016р. та № 194353 від 31.08.2016р. Лозівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано Акт про проведені електронні торги від 13.09.2016 року. На підставі вищезазначеного Акту приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. 15.09.2016 року їй було видано свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, зареєстровано в реєстрі за № 807, згідно з яким вона набула право власності на зазначену квартиру. В квартирі залишились зареєстрованими та проживати відповідачі, які раніше були співвласниками цієї квартири. Рішенням Лозівського міськрайонного суд Харківської області від 06.03.2018 року їх було визнано такими, що втратили право користування та прийнято рішення про примусове виселення відповідачів. В ході проведення виконавчих дій, відповідачів було виселено з квартири 08.02.2019р. Отже, починаючи з 15.09.2016 року до 08.02.2019 року вона не мала можливості користуватись своєю власністю. Разом з тим, за цей період відповідачі споживали комунальні послуги, але не брали жодної участі в утримання зазначеного житлового приміщення, не сплачуючи за них. Сума заборгованості за цей період склала 11114.02 грн. Дану суму заборгованості вона, як власник майна, сплатила у повному обсязі. Весь час вона намагалась повернути свої гроші, але знайти відповідачів (їх нове місце проживання, перебування та/або реєстрації) їй не вдалося. Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. 15.09.2016 року, виданого на підставі Акту про проведені електронні торги, затвердженого Лозівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13.09.2016 року, позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що раніше належала відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.03.2018 року відповідачів було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] та прийнято рішення про їх виселення. В ході проведення виконавчих дій, відповідно до Акту державного виконавця від 08.02.2019 року, відповідачів було виселено з зазначеної квартири. За період з 15.09.2016 року, коли позивач стала власником квартири, до моменту виселення відповідачів - 08.02.2019 року, відповідачі мешкали за адресою: [ADDRESS] , де споживали комунальні послуги, але не брали жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, в зв`язку з чим виникла заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. Позивач, як власник майна, сплатила суму заборгованості за період з 15.09.2016 року по 01.02.2019 року у повному обсязі, а саме 08.03.2019 року за опалення в сумі 7030 грн., за вивезення ТПВ в сумі 480 грн., 30.03.2019 року за опалення в сумі 3684,82 грн., що підтверджується наданими квитанціями. Згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири між сторонами не досягнуто. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 4 від 24.01.2006 року, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняє мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Cуд зазначає, що відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Доказів на спростування доводів позивача відповідачами не надано. На підставі викладеного, враховуючи, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів суму сплаченого судового збору на користь позивача.

Outcome: approved