Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка обґрунтована тим, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] , в якій він зареєстрований з 07.11.1989 року. Відповідач по справі не є ані членом родини, ані родичем позивача, є донькою колишньої дружини позивача ,яку він тимчасово зареєстрував за даною адресою. Але відповідач фактично не проживала з часу своєї реєстрації та не проживає до даного часу за вищевказаною адресою, її місцезнаходження невідоме. Позивач на даний час проживає у зазначеній квартирі зі своїми членами родини, дружиною та донькою, сплачує всі комунальні платежі за користування квартирою, користується квартирою, але враховуючи, що разом із ним за даною адресою зареєстрована відповідач, яка фактично не проживає у даній квартирі з 1998 року, не користувалася квартирою, не сплачувала комунальні платежі, не приймає участь в утриманні квартири, виїхала на постійне місце проживання у невідомому напрямку, це створює перешкоди позивачу у володінні та користуванні даним житлом, позивач несе витрати з оплати комунальних послуг і за відповідача також. На підставі чого позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, представник надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та слухати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.31). Згідно ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до Довідки від 22.10.2004 року, виданої арбітражним керуючим Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г.Шевченко Скалянським В.В., [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з копією паспорта позивача серії [NUMBER] , виданого Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області 20.07.1998 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-6). На квартиру [ADDRESS] виготовлено Технічний паспорт № 7128 (а.с.14-15). Згідно з довідкою виконавчого комітету Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області від 18.08.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Як вбачається з копій квитанцій за липень 2020 року, комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] сплачені [PERSON] (а.с.16). Відповідно до Акту від 31.08.2020 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] за даною адресою не проживає з 1998 року по теперішній час, проживає в Туреччині (а.с.11). Відповідно до положення ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною другою ст. 64 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно із ст. 72 Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК Української РСР. Відповідач не надав до суду належних доказів поважності своєї відсутності понад шість місяців у спірному житлі, отже його відсутність не пов`язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 840,80 гривень (а.с.3), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved