Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

До суду із позовом про стягнення суми 579740 грн. звернувся [PERSON] до [PERSON] Посилається на таке. 10.10.2014 р. між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, згідно якого позивачем було передано відповідачеві, а відповідачем було отримано грошові кошти в розмірі 5000 доларів США строком до 14.11.2014 року. В разі несвоєчасного повернення позики відповідач зобовязався сплатити 1% від суми позики за кожен день прострочення. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошей відповідачем було представлено позивачеві власноруч написану розписку. З моменту укладання договору і до моменту подачі позову сума позики відповідачем повернута не була, як не були сплачені відсотки за прострочення повернення позики. Відповідач в судове засідання неодноразово викликався рекомендованим листом, на адресу його реєстрації, але він повернутий не врученим, за закінченням терміну зберігання. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 10.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений усний договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] 5000 доларів США нас трок до 14.11.2014 р.. За правилами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд прийшов до висновку, що договір позики між стронами укладений в усній формі, розписка написана [PERSON] є підтвердженням передання Пакнасенком [PERSON] [PERSON] грошових коштів в сумі 5000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються оригіналом розписки [PERSON] відповідно до якої він позичив у [PERSON] 5000 доларів США та зобовязався повернути у строк до 14.11.2014 р. (а.с.7). В судовому засіданні знайшов підтвердження позичання відповідачем у позивача 5000 доларів США. Строк виконання зобовязання минув. Ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання повинно бути виконане в гривнях. Якщо в зобовязанні визначений еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений законом або договором. Курс національного банку України на момент подання позову на 25.12.2015 року складає 22,96 грн. за 1 долар США дані викладені на сайті Національного Банку України http://www.bank.gov.ua. 22,96 грн.* 5000 доларів = 114822,50 грн., саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач просить стягнути відсотки за прострочення позики в сумі 25250 доларів США, але суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав. Право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Але в суді встановлено, що між сторонами був укладений усний договір позики, розписка є лише підтвердження виконання своїх зобовязань позикодавцем. Тобто, в суді не доведено, що [PERSON] та [PERSON] при укладанні договору позики домовились про виплату позичальником 1 проценту за кожен день користування позикою. Надана позивачем розписка містить зобовязання [PERSON] виплатити додатково 1% за кожен прострочений день у випадку несвоєчасного повернення коштів. Тобто, правова природа цього 1 відсотка, що вказаний в розписці, не зрозуміла, чи це є проценти за користування кредитом чи відповідальність за прострочення виконання зобовязань. Позивач просить стягнути відсотки, посилаючись на ст.. 625 ЦК України. Але стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання в порядку та розмірі, встановленому в договорі або в законі. Позивач розрахував відсотки виходячи із 1%, але в суді не доведено, що між сторонами укладений з цього приводу договір. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір у сумі 1500 грн., згідно квитанцій №92 від 28.12.2015 р., в решті позивачу було роздрочено судом сплату судового збору. Оскільки, позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1148,22 грн., тобто, пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial