Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

До суду із позовом звернувся [PERSON] до Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про зобовязання вчинити певні дії, вказавши що: після смерті матері, [PERSON], позивачем було успадковане право на земельну частку (пай) розміром 6,07 гектар в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 10.07.2013 року, виданим державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за номером 643 та Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР №0104788 від 25.02.2000 року; в січні 2015 року [PERSON] звернувся до Новомиргородської районної держаної адміністрації щодо виділення йому земельної ділянки в натурі із земель колишнього КСП «Агрофірма «Панчеве», як власнику права на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату серії КР № 0104788 від 25.02.2000 року. На зазначене звернення РДА надала відповідь, в якій зазначила, що в звязку з відсутністю вільних земельних ділянок колективної власності вирішення питання щодо погодження надання в натурі земельної ділянки із земель колишнього КСП «Агрофірма «Панчеве», як власнику Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0104788 від 25.02.2000 року, є не можливим. А тому, як зазначено у відповіді Новомиргородської РДА, дане питання може бути вирішено в суді; подібна відповідь ним була отримана і на звернення до Кіровоградської обласної державної адміністрації; просить суд зобов'язати Новомиргородську районну державну адміністрацію Кіровоградської області виконати дії по виділенні [PERSON], власнику Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0104788, земельної ділянки у розмірі 6,07 умовних кадастрових гектарів у натурі (на місцевості) із землі державного резервного фонду, який утворений при розпаюванні земель колективної власності КСП «Агрофірма Панчеве» на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи позивач та його представник (далі разом - сторона позивача) в судові засідання неодноразово не зявилися. Від представника позивача 15 грудня 2015 року до суду надійшла заява з проханням оголосити перерву в судовому засіданні у звязку з необхідністю подання нових доказів, яка відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України судом була задоволена. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі його представника, оскільки не може прибути в судове засідання в звязку з скрутним фінансовим становищем. Також від позивача до суду надійшла заява від 05.02.2016 року про розгляд справи без його участі та без участі його представника в звязку з неможливістю приймати участь в судовому засіданні представника позивача через перебування представника у відпустці. В судове засідання відповідач Новомиргородська РДА, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, жодного разу не зявився, проте направив до суду заяву від 22.12.2015 № 01-26/399/1 з проханням розглянути справу у його відсутність, вказавши, що позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Як убачається з заперечення проти позову Новомиргородської РДА від 22.12.2015 № 01-26/400/1: частиною третьою статті 122 Земельного кодексу України чітко встановлені повноваження районних державних адміністрацій щодо передачі у власність або користування земель державної власності, а саме: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва; частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб; повноваження районних державних адміністрацій, передбачені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», регулюють виключно правовідносини, які складаються навколо земель колективної форми власності колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, які на даний час залишилися у вигляді нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок по відповідних сільських радах, що підтверджується преамбулою Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до якої цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Тобто Новомиргородська РДА не має повноважень щодо виділення земельних ділянок із земель резервного фонду державної власності на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Третя особа Панчівська сільрада, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судові засідання не зявилася, від неї до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу у її відсутність, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Треті особи: відділ Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області та ГТУЮ у Кіровоградській області, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судові засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, своєї позиції щодо позовних вимог суду не надали. Згідно з частиною другою статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб на підставі наявних доказів, оскільки у справі є достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. За правилами ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цього Кодексу. Як убачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 2013 року, виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за номером 643, позивачем було успадковане право на земельну частку (пай) розміром 6,07 гектара в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває в колективній власності агрофірми «Панчеве», Панчівської сільської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області, що належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0104788, виданого 25 лютого 2000 року Новомиргородською РДА та зареєстрованого 25 лютого 200 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 540. Як убачається з копії листа Новомиргородської РДА від 10 лютого 2015 року № Б-23-5 відповідачем була надана відповідь на звернення позивача від 27.01.2015 року № Б-75/06 щодо надання земельної частки (паю). При цьому вказаний лист Новомиргородської РДА містить посилання на лист Панчівської сільради від 05 лютого 2015 року № 43 з вказівкою, що на території зазначеної ради вільні земельні ділянки колективної власності відсутні. Як убачається з копії листа Кіровоградської обласної державної адміністрації (далі Кіровоградська ОДА) від 11 лютого 2015 року № Б-75/06, Б 75/1-06 Кіровоградською ОДА була надана відповідь на звернення позивача від щодо надання земельної та (паю), з вказівкою, що Панчівською сільрадою позивача повідомлено, що території зазначеної ради вільні земельні ділянки колективної власності відсутні. Однак сторона позивача, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами, скориставшись принципом диспозитивності цивільного процесу, у якості доказів копій звернення позивача від 27.01.2015 року № Б-75/06, звернення позивача до Кіровоградської ОДА та лист Панчівської сільради від 05 лютого 2015 року № 43 суду не надала. Як убачається з копії запиту позивача до Держгеокадастру на отримання публічної інформації від 03.12.2015 року та копії листа Новомиргородської РДА від 16 грудня 2015 року № 703/-1-11, площа земель резервного фонду, які були створені під час передачі земель в колективну власність КСП «Панчеве» склала 453,1 га, в тому числі 336, 6 га ріллі. Станом на 01 грудня 2015 року із загальної площі земель резервного фонду 304, 73 га перебуває в оренді згідно договорів, укладених із Новомиргородської РДА, решта передано у власність громадян згідно рішень Панчівської сільради та органів виконавчої влади, що здійснювали повноваження щодо передачі у власність земельних ділянок державної власності, які розташовані за межами населених пунктів. Інформація щодо наявності вільних (нерозподілених) земельних ділянок у розмірі земельної частки (пай) із земель колишнього КСП «Панчеве» у відділі відсутня. Як убачається з копії державного акта на право колективної власності на землю серії КР 00017 від 22 червня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 17, КСП «Панчеве» передано у колективну власність 6409,3 гектарів землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач просить суд зобов'язати Новомиргородську РДА виконати дії по виділенню йому земельної ділянки у натурі (на місцевості) із землі державного резервного фонду, який утворений при розпаюванні земель колективної власності КСП «Агрофірма Панчеве» на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Відповідно до частин десятої та одинадцятої статті 25 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки визначені статтею 81 Земельного кодексу України, згідно з пунктами «б» та «ґ» громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування встановлені статтею 122 Земельного кодексу України. Частиною першою цієї статті передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з частиною третьою вказаної статті районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. При цьому відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Таким чином, з огляду на те, що відповідно до положень частини одинадцятої статті 25 Земельного кодексу України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням, повноваженнями щодо його розпорядження згідно з частинами першою та сьомою статті 122 Земельного кодексу України наділені, відповідно, сільські, селищні, міські ради із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, та центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. А тому позовна вимога позивача зобов'язати Новомиргородську РДА виконати дії по виділенні йому земельної ділянки у натурі (на місцевості) із землі державного резервного фонду не ґрунтується на нормах закону, оскільки розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності виходить за межі визначеної законом компетенції районної державної адміністрації, а тому не може бути задоволена судом. Порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) врегульовано Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Статтями 1 та 2 вказаного Закону встановлено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину. Таким чином позивач, будучи спадкоємцем права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії КР №0104788, виданим 25 лютого 2000 року Новомиргородською РДА та зареєстрованим 25 лютого 200 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 540, має право на земельну частку пай. Документом, що посвідчує право позивача на цю земельну частку (пай) є свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 липня 2013 року, видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за номером 643. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. № 973-ІV Про фермерське господарство питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобовязує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Тобто зобов'язання органу в судовому порядку виділити земельну частку (пай) за відсутності відповідного рішення є неможливим, оскільки це порушувало б його передбачену Конституцією України виключну компетенцію. Суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції державних органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі - продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, що він звертався у спосіб, передбачений Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», із заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки відповідь Новомиргородської РДА містить посилання на звернення позивача, а не на заяву, а відповідачем по справі рішення про відмову у виділенні земельної частки (паю) у натурі не приймалось (відсутнє відповідне розпорядження Новомиргородської РДА про відмову у виділенні земельної частки (паю) у натурі позивачу відповідно ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), яким би було порушено права позивача), а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог позивача. Ураховуючи наведене,

Outcome: dismissed