Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі позивачка) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення коштів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], на період навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дня подачі цього позову до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення донькою віку двадцяти трьох років. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач є батьком [PERSON], яка народилася 24.02.1999 року, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано пізніше. Також у сторін є ще спільний син [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що відповідач є інвалідом у зв'язку із загальним захворюванням, щомісячно отримує дохід у вигляді пенсії в розмірі близько 1600,00 гривень. На підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області відповідач сплачував аліменти на користь позивачки на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 24.02.2017 року донька [PERSON] досягла вісімнадцятирічного віку, утримання аліментів на [PERSON] припинено. З 01.09.2014 року донька [PERSON] є студентом Дніпропетровського державного технікуму енергетичних та інформаційних технологій за спеціальністю 5.05070101 «Монтаж і експлуатація електроустаткування електростанцій і енергосистем» денної форми навчання (бюджет), навчається на 3 курсі. Дата закінчення навчання 30.06.2018 року. Позивачка стверджує, що відповідач сплачує 200,00 гривен кожного місяця на утримання їхнього сина [PERSON]. Інших осіб на утриманні відповідач не має. Матеріальне становище позивачки не дозволяє їй одноосібно утримувати неповнолітнього сина та повнолітню доньку в повному об'ємі, надавати їм відповідне виховання та забезпечувати їх навчання, без сторонньої допомоги. Позивачка стверджує, що вона має постійне місце роботи, де щомісячно отримує дохід в розмірі 2200,00 гривень. Але цих коштів не вистачає для забезпечення нормальної життєдіяльності дітей. Окрім придбання речей першої необхідності, позивачці потрібно забезпечити доньці ще й проживання в гуртожитку, проїзд до міста Дніпро, харчування. За отримувані нею кошти позивачка не має змоги всі ці потреби доньки забезпечити. Відповідач добровільно допомогу не надає. На підставі статей 180-183, 191, 198-200 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дня подачі цього позову до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення донькою віку двадцяти трьох років. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала та просила задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом на підставі наданих позивачкою доказів встановлені такі обставини у справі. Під час спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей, донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 042004, виданим 19.03.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 221178, виданим 04.06.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.5). Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка уклала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище чоловіка «Руча», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 160441, виданим 06.02.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області. З 01.09.2014 року [PERSON] навчається за спеціальністю 5.05070101 «Монтаж і експлуатація електроустаткування електростанцій і енергосистем» у Дніпропетровському державному технікумі енергетичних та інформаційних технологій у місті Дніпро, дата закінчення навчання 30.06.2018 рік, що підтверджується довідкою № 37, виданою 20 лютого 2017 року (а.с.6). Позивачка зазначила у позові, що відповідач є непрацездатною особою, йому встановлено групу інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням і він щомісячно отримує дохід у вигляді пенсії по інвалідності в розмірі близько 1600,00 гривень на місяць. На підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення донькою повноліття з відповідача на її користь утримується тільки 200,00 гривен на утримання сина [PERSON]. Інших осіб на утриманні відповідач не має, про його матеріальні проблеми позивачці не відомо. Її матеріальне становище не дозволяє їй одноосібно утримувати повнолітню доньку в повному об'ємі, надавати їй відповідне виховання та забезпечувати її навчання, без сторонньої допомоги. Позивачка зазначає, що вона має постійне місце роботи, де її щомісячний дохід складає 2200,00 гривень, але цих коштів не вистачає для забезпечення нормальної життєдіяльності дітей. Окрім придбання речей першої необхідності, позивачці потрібно забезпечити доньці ще й проживання в гуртожитку, проїзд до міста Дніпро, її харчування. За отримувані нею кошти вона не має змоги всі ці потреби доньки забезпечити. Відповідач добровільно допомогу не надає. Відповідач ці твердження позивачки не спростував, заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не надав. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3). Згідно з статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2). В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, що відповідач, як батько повнолітньої дитини, повинен піклуватися про неї та утримувати її під час навчання до досягнення нею віку двадцяти трьох років і має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі, визначеному п.1 ч.2 ст.4 зазначеного Закону. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України позивач зазначив ціну позову за сукупністю виплат за шість місяців, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час подання позову відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 року складав 1600 грн., відповідно ціна позову склала 1600 грн. х 30% х 6 місяців = 2880 грн. 00 коп. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час вчинення процесуальної дії у вигляді ухвалення судового рішення передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави 640 грн. На підставі зазначеного, ст.ст. 182, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved