Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

До суду з позовом про стягнення коштів звернулася [PERSON] У позовній заяві позивачка вказала, що 11 вересня 1998 року близько 14 години біля магазину «Океан», розташованому на центральному ринку м. Харкова, відповідачка нанесла їй удар цеглиною по голові, спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2002 року карна справа відносно [PERSON] закрита на підставі амністії, що підтверджується постановою суду. У зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень позивачка була визнана інвалідом 3 групи з 15 травня 2002 року безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2007 року у відшкодування втраченої позивачкою 10% працездатності з [PERSON] стягнуто на користь позивачки 10% від розміру мінімальної заробітної плати щомісячно по 42 гривні, що підтверджується рішенням суду, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області залишене без змін. За цей час розмір мінімальної заробітної плати неодноразово зростав. Вважає, що відповідно до діючого законодавства з [PERSON] на її користь повинно бути збільшене відшкодування шкоди від втраченої позивачкою працездатності, у зв'язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати, а саме 10 % від розміру мінімальної заробітної плати щомісячно по 372 грн. 30 копійок. Просить стягнути одноразово недоплачену суму в межах строків позовної давності у розмірі 5281 грн. 20 коп., та стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь 10% від розміру мінімальної заробітної плати у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, у зв'язку з підвищенням мінімальної заробітної плати по 372 грн. 30 коп. щомісячно. До судового засідання позивачка не з'явилася, написала заяву з проханням слухати справу за її відсутності. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином. Причини неявки до судового засідання суду не відомі. Суд, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 вересня 1998 року близько 14 години біля магазину «Океан», розташованому на центральному ринку м. Харкова, [PERSON] нанесла [PERSON] удар цеглиною по голові, спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2002 року карна справа відносно [PERSON] закрита на підставі амністії, що підтверджується постановою суду. У зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень [PERSON] була визнана інвалідом 3 групи з 15 травня 2002 року безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2007 року у відшкодування втраченої [PERSON] 10% працездатності з [PERSON] стягнуто на її користь 10% від розміру мінімальної заробітної плати щомісячно по 42 гривні, що підтверджується рішенням суду, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області залишене без змін. Відповідно до ч.2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Статтею 258 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності для даного виду правовідносин у три роки. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік» з 1 січня 2018 року розмір мінімальної заробітної плати складає 3723 грн. Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідач повинен сплатити одноразово на користь позивачки 5218 грн. 20 коп., яка складається з наступного: З 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року мінімальна заробітна плата складала 1378 грн., відповідно 10% складали 137 грн. 80 коп., в той час як стягнення проводилось у розмірі 42 грн., таким чином недоотримане відшкодування становило 95 грн. 80 коп., що за чотири місяці становить 383 грн. 20 коп. З 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року мінімальна заробітна плата становила 1450 грн. 10% від мінімальної заробітної плати становить 145 гр., в той час як стягнення проводилось у розмірі 42 грн., таким чином недоотримане відшкодування становило 103 грн., за сім місяців становить 721 грн. З 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата становила 1600 грн. 10% від мінімальної заробітної плати становить 160 гр., в той час як стягнення проводилось у розмірі 42 грн., таким чином недоотримане відшкодування становило 118 грн. З 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року мінімальна заробітна плата становила 3200 грн. 10% від мінімальної заробітної плати становить 320 гр., в той час як стягнення проводилось у розмірі 42 грн., таким чином недоотримане відшкодування становило 278 грн., за 12 місяців 3336 грн. З 01 січня 2018 року мінімальна заробітна плата становила 3723 грн. 10% від мінімальної заробітної плати становить 372 гр. 30 коп. , в той час як стягнення проводилось у розмірі 42 грн., таким чином недоотримане відшкодування становило 660 грн. 60 коп. Таким чином одноразове відшкодування за вказаний період становить 5218 грн. 80 коп. (383 грн. 20 коп. + 721 грн. + 118 грн. + 3336грн. + 660 грн. 60 коп.) Окрім того, суд вважає, що щомісячно сума відшкодування заподіяної шкоди повинна становити до за 2018 рік виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 3723 грн., відповідно 10% буде складати 372 грн. 30 коп. Позивачка просила одноразово стягнути суму відшкодування у розмірі 5281 грн. 20 коп. На думку суду ці дані не підтверджуються розрахунками, зробленими судом, і з цих причин суд вважає за необхідне в цій частині позовні вимоги задовольнити частково, а саме одноразово стягнути суму відшкодування у сумі 5218 грн. 80 коп. Крім того, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial