Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

До суду надійшла заява завідуючої 8-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] без його згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] поступив на лікування до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» 24.04.2016 року. У звязку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнта можливе лише за наявності рішення суду. Щомісяця [PERSON] оглядався комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування у звязку із наявністю в нього тяжкого психічного розладу у вигляді галюцинаторно - параноїдного синдрому, внаслідок чого він невзмозі задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечними для нього і оточуючих. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дає підстави для звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку терміном на 6 місяців. Пояснила, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу з 1987 року, неодноразово лікування в КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни», має другу групу інвалідності по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 23.06.2008 року визнаний недієздатним. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/645 від 01.02.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає йому знаходитися в судовому засіданні (а.с.11). Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву, просила її задовольнити. Прокурор не заперечував проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року» 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2008 року [PERSON] визнано недієздатним. Опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.4). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2016 року [PERSON] продовжено госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу строком на 6 місяців (а.с.5). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 01.02.2017 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренії, параноїдна форма, з галюцинаторно-параноїдним синдромом, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді галюцинаторно-параноїдного синдрому, який позбавляє його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Неспроможний задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечним для нього і оточуючих. Пацієнт потребує стаціонарного лікування, але є недієздатним і не може дати усвідомлену згоду (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17\~Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без його згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Outcome: approved