Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок. В позові зазначають, що 09 листопада 2003 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В період шлюбу у сім'ї народилось троє дітей і сім'я має статус багатодітної. Після укладення шлюбу постало питання щодо придбання для подружжя будинку. Позивачі на той час ще не мали такої можливості, тому придбати будинок їм допомогла мати чоловіка -[PERSON], на умовах того, що позивачі повернуть їй грошові кошти. Тому, для підстрахування вона оформила право власності на житловий будинок на власне ім'я (договір дарування будинку [NUMBER] від 04.11.2004 р). В даному будинку позивачі почали проживати з 2005 року і в ньому народилися і проживають їх спільні діти . За роки спільного подружнього життя позивачі їздили на роботу в м.Москву, Російської Федерації, щоб повернути грошові кошти за придбаний їм будинок. Грошові кошти за придбаний будинок за адресою: [ADDRESS] було повернуто [PERSON] в повному обсязі в розмірі еквівалентному 2000,00 (дві тисячі) доларів США. Фактично між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу і позивачі стали власниками даного житлового будинку з наявними господарськими будівлями. [PERSON] попросила чоловіка [PERSON] дані дії підтвердити юридично, хоча б відібрати у матері розписку про отримання коштів за купівлю будинку. Однак чоловік заспокоїв її і запевнив, що його мати ніколи не претендуватиме на їх спільне майно, в тому числі і на будинок. Через деякий час життєві обставини змінилися. 16 вересня 2013 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано . З того часу [PERSON], почала вимагати від [PERSON] звільнити будинок так, як вона юридично являється його власником. Щодо неї та її неповнолітніх дітей [PERSON] періодично здійснює фізичне та психічне насильство , виганяє з будинку, псує майно. [PERSON], хворіє і потребує оперативного лікування, від якого відмовилася через відсутність коштів. Син, [PERSON], є інвалідом з дитинства і потребує особливого догляду та лікування. Дочка, [PERSON], теж постійно хворіє . Тому, через скрутне матеріальне становище не має змоги придбати інше житло. Отже, як вже було вище зазначено, позивачі сплатили [PERSON] грошові кошти в еквіваленті 2000,00 (дві тисячі) доларів США, які вона прийняла. Натомість вони прийняли будинок і проживали в ньому як фактичні його власники. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, «Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається». Житловий будинок з господарськими будівлями придбаний позивачами в період щлюбу у належить їм на праві спільної сумісної власності , розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на дане майно. Тому звернулись із даним позовом до суду та просять визнати дійсним усний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], укладений 2005 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, а також визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами , стягнути із відповідача на їх користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просить задовільнити. Суду пояснила, що після одруження із [PERSON] виникла потреба у власному помешканні. Так, як вони не мали коштів на придбання будинку, його мати [PERSON] погодилась допомогти. Вона придбала за 2 тис. дол. США будинок [ADDRESS]. [PERSON] постійно працювала на будівництві в м. Москві. Влітку 2004 року, [PERSON] разом із своєю мамою та чоловіком [PERSON] також поїхали на роботу в Москву. Там вони протягом 3 місяців працювали на будівництві. Усі зароблені кошти забирала собі [PERSON] , тобто вони відробляли борг за придбаний будинок. Після повернення із Російської федерації [PERSON] із [PERSON] поселились у придбаному будинку . В даному будинку народились їх троє дітей. За кошти отримані в якості допомоги по народженню дітей в сумі більше 50 тис. грн. в будинку проводились ремонтні роботи, купувались меблі. Таким чином гроші в сумі 2 тис. дол. США були передані [PERSON] в якості плати за будинок, однак жодного документу не було оформлено . Протягом майже десяти років вона проживала в будинку як господар. Після розірвання шлюбу [PERSON] почала вигонити її та дітей із будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився , подав заяву про розгляд справи без його участі , позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснила , що вона є дочкою [PERSON] У [PERSON] був старенький будинок в [ADDRESS]. В даному будинку були зареєстровані і проживали вона, її діти та онуки. Так, як будинок уже розвалювався, був у аварійному стані , [PERSON] у 2004 році придбала будинок по [ADDRESS]. Саме в цей період її син [PERSON] одружився із [PERSON] і мати дозволила їм поселитись у новому будинку. Мати постійно була на роботі в Москві, однак у даному будинку у неї була обладнана кімната де вона зберігала свої речі і проживала, коли поверталась із Москви. Наміру продавати даний будинок у неї не було тому, що вона не має іншого житла.Ніяких угод щодо будинку мати не укладала. Після розлучення [PERSON] із [PERSON] між матір'ю та колишньою невісткою почали виникати конфлікти. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що живуть по сусідству із [PERSON] Їм відомо, що [PERSON] придбала спірний будинок для сина з невісткою. Потім вони повернули їй гроші і стали повноправними власниками будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] . пояснили, що влітку 2004 року були на роботі в Росфйській Федерації разом із сторонами по справі. Їм відомо, що [PERSON], її мама та чоловік [PERSON] працювали три місяці літа на будівництві , однак усі зароблені гроші забирала собі [PERSON] в рахунок плати за придбаний будинок. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] придбала спірний будинок для себе. У неї в будинку була обладнана кімната де вона проживала коли поверталась із Москви. Дітям вона лише дозволила проживати в будинку. Вислухавши учасників процесу, вивчивши документи, які є у справі суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Із копії рішення Літинського районного суду від 16.09.2013 року (а.с.19) судом встановлено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 09 листопада 2003 року по 16 вересня 2013 року. Копії свідоцтв про народження (а.с.13-15) підтверджують, що позивачі по справі мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Копії посвідчення та довідки із УПСЗН Літинської РДА (а.с.11-12) свідчать про те, що сім'я [PERSON] має статус «Багатодітна сім'я» та право на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником спірного будинку. Із копії договору дарування будинку(а.с.16) встановлено, що 04.11.2004 року [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла у дар належний на праві власності дарувальнику житловий будинок з господарськими спорудами , що знаходиться в с.Бірків по вул.Вишнева, 10 Літинського району, Вінницької області. Копія витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.72) підтверджує, що 04.11.2004 р. у реєстр внесено відомості про реєстрацію договору дарування вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами, дарувальником значиться - [PERSON], обдарованою - [PERSON] Із копії реєстраційного посвідчення (а.с.73) вбачається, що [PERSON], 04 липня 2005 року, зареєструвала на себе будинковолодіння [ADDRESS]. Крім того, 04.07.2005 р. внесені зміни, щодо власника будинку і в технічну документацію, єдиними стовідсотковим власником є [PERSON] (а.с.74-78). Копія робочого проекту (а.с.79-89) підтверджує, що відповідач по справі проводила газифікацію будинку у 2007 році. Із копії домової книги (а.с.90) встановлено, що 10 квітня 2007 року, у будинку [ADDRESS], зареєстрована лише одна особа - [PERSON], [INFO] Таким чином, усі вищенаведені документи підтверджують факт того, що [PERSON] усю документацію на будинок, в тому числі технічну, виготовляла уже після 2005 року, тобто після періоду , в якому за твердженнями позивачів відбулась купівля-продаж спірного будинку. Вона проводила газифікацію, зареєструвала у будинку лише себе, тобто вона прагнула користуватися своєю власністю самостійно і не мала жодного волевиявлення та наміру в подальшому відчужувати будинок, а саме укладати договір купівлі-продажу із сином та невісткою. Крім того, із показань свідків, як із сторони позивачів так і зі сторони відповідачів встановлено, що у спірному будинку була обладнана кімната [PERSON] в якій зберігались її речі і там вона проживала коли поверталась з Москви, позивачі даною кімнатою не користувались. Дані докази в сукупності спростовують твердження позивачів про те, що договір купівлі-продажу між ними та відповідачкою фактично був укладений в 2005 році і обидві сторони домовились про всі істотні умови та виконали їх. Крім того, заслуговує на увагу те, що [PERSON] спірний будинок було подаровано в листопаді 2004 року. Із пояснень позивачки та свідків встановлено, що вона разом із чоловіком та мамою усе літо 2004 року працювала в Москві на будівництвах і зароблені ними гроші забирала [PERSON] як плату за будинок. Нелогічними видаються пояснення позивачки [PERSON] щодо того, що гроші для придбання будинку вони заробили і віддали відповідачці влітку 2004 року, тоді коли [PERSON] стала власником будинку лише восени 2004 року, а договір купівлі- продажу взагалі було укладено в 2005 році , точної дати позивачка назвати не може. За твердженнями позивачки [PERSON], окрім 2 тис. дол. США , які вони віддали [PERSON] як плату за будинок, вона вклала в ремонт будинку більше 50 тис. грн.. На підтвердження цього надала копії довідок із УПСЗН Літинської РДА (а.с.136-140), які підтверджують , що [PERSON] отримувала одноразову допомогу при народженні дітей та допомогу по догляду за дитиною до 3-х річного віку, в такі періоди: з 01.09.2010 по 31.05.2013 - 53818,96 грн.; з 27.05.2005 по 03.03.2009 - 16683,08 грн., з 01.07.2005 по 30.06.2006 - 2087,24 грн., з 30.11.2011 по 31.07.2015 - 54721,23 грн., з 01.02.2014 по 31.07.2015 - 31627,73 грн. Із копії акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.129) судом встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із дітьми. В будинку проведені ремонтні роботи, що підтверджує твердження позивача про те, що вона дійсно за власний кошт робила ремонт та облаштовувала вищевказаний будинок. В судовому засіданні встановлено, що між сім'єю [PERSON] та [PERSON] дійсно були певні грошові розрахунки . Однак наявність таких розрахунків не доводить укладення договору купівлі-продажу спірного будинку. Враховуючи наведене, [PERSON] не позбавлена можливості вибрати інший спосіб захисту свого порушеного права, та право на відшкодування витрачених коштів на ремонт будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Дана позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12 та від 19.06.2013року. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У позові піднімається питання про визнання дійсним договору купівлі-продажу укладеного в 2005 році , тому до даних правовідносин застосовується законодавство чинне на час виникнення правовідносин. З 01.01.2013 року у Цивільний кодекс України внесли суттєві зміни, пов'язані зі скасуванням державної реєстрації правочинів, однак до даний правовідносин вони не застосовуються . Відповідно до ст. 328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин, на підставі якого позивачі вважають , що набули право власності на будинок не може бути визнаний судом дійсним, тому немає жодної правової підстави для визнання за позивачами права власності на спірний будинок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому в даному випадку судові витрати понесені позивачами не відшкодовуються. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи жодних законних підстав для позбавлення [PERSON] права власності на будинок не встановлено.

Outcome: dismissed