Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], просить ухвалити судове рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,00 грн., але не менше 50 % від прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з січня місяця 2018 року і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що з 14.05.2016 року перебуває у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивачка самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, оскільки відповідач участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні не бере. В судове засідання учасники справи не зявились. Позивач подала до суду заяву, якою просила розгляд справи проводити без участі сторони позивача. Повідомляє у заяві, що дізнавшись про наявність у відповідача постійного заробітку, просить стягувати з нього на свою користь на утримання сина 25 % заробітку (доходу), уточнивши позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, його представник також подав заяву, в якій просить розглядати справу без участі відповідача, вимоги про стягнення з [PERSON] на свою позивачки на утримання сина [PERSON] 25 % заробітку (доходу) визнає. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів, дослідивши які, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Дослідивши позовну заяву, заяви сторін, матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторонами укладено шлюб 14.05.2016 року. Згідно свідоцтва про народження серії І-БВ № 290283 від 01.02.2017 року відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки та проживає разом із нею. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 1 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум з 1 січня 2018 року 1492,00 гривні. Згідно абз. 2 ч.2 ст.182 СК України: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2018 року не може бути меншим, ніж 746 грн.00 коп. Позивачка просить стягувати аліменти у розмірі 1\\4 частини від заробітку (доходу) відповідача, з чим погоджується представник відповідача, тому суд за відсутності спору та відповідно до ст. 82 ч.1 ЦПК України. доходить висновку про необхідність присудження аліментів у частці в розмірі визначеному сторонами. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2018 року.

Outcome: approved