Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Заявник [PERSON] 19 грудня 2014 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У заяві вказується, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Дніпропетровська, 22 вересня 1988 року отримав паспорт громадянина СРСР серії [NUMBER]. З 09 червня 1991 року по 24 червня 1993 року проходив службу у Збройних силах України на території України, тобто, у встановлений законом строк та порядок набув громадянства України, із якого після цього не виходив. Проте, паспорт громадянинаУкраїни не отримав. Із метою отримання паспорта громадянина України заявник звернувся до Пирятинського РС УДМС України в Полтавській області, у чому йому було відмовлено, так як не встановлено факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду для встановлення даного факту. У судовому засіданні заявник свою заяву підтримав, посилаючись на обставини, указані в заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечує, просить її задовольнити. Судом установлено: Заявник [PERSON] народився [INFO] в місті Дніпропетровськ, постійно проживав з моменту народження на території України. Йому 22 вересня 1988 року було видано паспорт громадянина СРСР, у якому пізніше поставлено штамп ««Україна»». Указаний паспорт заявник втратив. У даний час у заявника виникла необхідність в отриманні паспорта громадянина України, проте, йому РС УДМС України в Полтавській області було відмовлено через відсутність документів, які б підтверджували факт проживання на території України з 24 серпня чи з 13 листопада 1991 року. Іншим чином, ніж у судовому порядку, установити факт проживання заявника в указаний період на території України, а, відповідно, отримати паспорт громадянина України неможливо. Викладене крім пояснень заявника та представника заінтересованої особи підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які у судовому засіданні повідомили, що заявник постійно проживав на території України, у тому числі, й у 1991 році, у червні 1991 року він був призваний до лав української армії, служив на території України. Із копії свідоцтва про народження заявника слідує, що він народився на території України 13.05.1972 (а.с. 4). Як указано в архівній довідці Одеського територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України заявник [PERSON] народження 13.05.1972 призваний на військову службу 09.06.91 Ічнянським РВК Чернігівської області, звільнений в запас 24.06.93 (а.с. 5). Аналогічні дані містяться в копії військового квитка заявника (а.с. 6). На копії форми №1 заявника мається штамп ««Україна»» (а.с. 7). Відповідно довідки Управління ДМС України в Полтавській області дані щодо виходу заявника з громадянства України відсутні. (а.с. 8) Як передбачено статтею 3 Закону України ««Про громадянство України»» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно приписів частини 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 ««Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved