Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] , зацікавлені особи Степанська селищна рада Сарненського району, Озерська сільська рада Володимирецького району про встановлення факту проживання та встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявниця народилася [INFO] в с.Калинівка, Сарненського району Рівненської області. В 1983 році закінчила Калинівську загальноосвітню середню школу. Після чого в 01.09.1984 році була прийнята на роботу в Степанський сільський садочок та працювала там до 26.12.1984 року. 27.03.1985 року [PERSON] , була прийнята на роботу на Рівненську швейну фабрику. Оскільки в м.Рівне на той час для заявниці було знімати квартиру фінансово непосильно заявниця змушена була кожного дня їздити на роботу з с.Калинівка Сарненського району Рівненської області до м.Рівне. Таким чином на Рівненській швейній фабриці заявниця пропрацювала до 27.03.1996 року. Також після того коли [PERSON] , вийшла заміж то в 1993 році переїхала проживати в с.Озеро Володимирецького району Рівненської області де й проживає по даний час. На даний час виникла необхідність в отриманні різного роду компенсацій та пільг, які з цього випливають, але заявниці відмовляють в їх отриманні, тому, що немає підтвердження її проживання в с.Калинівка, Сарненського району Рівненської області в період з 06.08.1988 року по 13.06.1993 року В зв`язку з чим [PERSON] , звернулася до голови Степанської селищної ради Сарненського району за отриманням довідки для підтвердження її проживання в даному населеному пункті. Однак їй було надано довідку №08/10-493 від 14.11.2019 року Степанської селищної ради де зазначено, що вона проживала в вищевказаному населеному пункті лише з 25.07.1985 року по 05.08.1988 року, та усно повідомлено, що дані відомості вони не можуть надати через відсутність достатніх для цього записів у селищній раді. А саме, у погосподарській книзі селищної ради відсутній точні записи про її проживання в даному населеному пункті. Заявниці у судовому порядку необхідно встановити факт проживання в с.Калинівка, Сарненського району Рівненської області у певні періоди для отримання пільг, що з цього випливають. Також заявниця зазначає, що 08 листопада 1992 року уклала шлюб із [PERSON] . Проте при видачі свідоцтва про укладення шлюбу була допущена помилка, а саме у написанні прізвища яке заявниця отримала в шлюбі, а саме вказано « [PERSON] », а необхідно « [PERSON] ». На теперішній час [PERSON] , має намір оформити відповідні пільги і компенсації, передбачені для постраждалих від наслідків аварії на ЧАЕС, але вона виявила що її прізвище в свідоцтві про укладення шлюбу не збігається з прізвищем в паспорті, довідці про РНОКПП, свідоцтвах про народження дітей. Через виниклі обставини вона не має можливості їх усунуту та привести документи у відповідність, окрім як в судовому порядку. У зв`язку з чим заявниця була змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання та встановлення факту, що має юридичне значення. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник зацікавленої особи Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської, в судове засідання не з`явився, але надали суду заяву де просили справу розглядати у відсутності їх представника, заявлені вимоги визнають. Представник зацікавленої особи Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської, в судове засідання не з`явився, але надали суду заяву де просили справу розглядати у відсутності їх представника, заявлені вимоги визнають. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Калинівка, Сарненського району Рівненської області, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] який виданий РВ УМВС України в Рівненській області 04.02.1998 року. В 1983 році [PERSON] закінчила Калинівську середню школу Сарненського району Рівненської області. В 01.09.1984 році [PERSON] була прийнята на роботу в Степанський сільський садочок та працювала там до 26.12.1984 року, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що 27.03.1985 року, [PERSON] , була прийнята на роботу на Рівненську швейну фабрику. Оскільки в м.Рівне на той час для заявниці було знімати квартиру фінансово непосильно заявниця кожного дня їздила на роботу з с.Калинівка Сарненського району Рівненської області до м.Рівне. Таким чином на Рівненській швейній фабриці [PERSON] , пропрацювала до 27.03.1996 року та фактично проживала в с.Калинівка Сарненського району, дані обставини підтверджуються трудовою книжкою серії [NUMBER] . Також після того коли [PERSON] , вийшла заміж то в 1993 році переїхала проживати в с.Озеро Володимирецького району Рівненської області де й проживає по даний час, що підтверджується довідкою №1056 від 10.10.2019 року яка видана виконкомом Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. У відповідності до Постанови КМ Української РСР №106 від 23.07.1991 року с.Калинівка, Сарненського району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Також матеріалами справи встановлено, що заявниця [PERSON] є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , яке видане Рівненською облдержадміністрацією 23 листопада 1995 року, а це в свою чергу також підтверджує факт проживання [PERSON] , в зоні гарантованого добровільного відселення. Оскільки на даний час у [PERSON] , виникла необхідність в отриманні різного роду компенсацій та пільг, але заявниці відмовляють в їх отриманні, тому, що немає підтвердження її проживання в період з 06.08.1988 року по 13.06.1993 року в с.Калинівка, Сарненського району Рівненської області. В зв`язку з чим [PERSON] , звернулася до голови Степанської селищної ради Сарненського району за отриманням довідки для підтвердження її проживання в даному населеному пункті. Із довідки №08/10-493 від 14.11.2019 року яка видана виконкомом Степанської селищної ради вбачається, що заявниця проживала в вищевказаному населеному пункті лише з 25.07.1985 року по 05.08.1988 року, та усно повідомлено, що дані відомості вони не можуть надати через відсутність достатніх для цього записів у селищній раді. А саме, у погосподарській книзі селищної ради відсутній точні записи про її проживання в даному населеному пункті. З наведеного вбачається, що Степанською селищною радою погосподарський облік було проведено з порушенням вимог, відомості про дату проживання [PERSON] на території селищної ради, чим на даний час порушені її права на отримання різного роду компенсацій та пільг. Також згідно заяв [PERSON] та [PERSON] , вбачається що вони підтверджують факт проживання [PERSON] в с. Калинівка, Сарненського району Рівненської області в періоди з 06.08.1988 року по 13.06.1993 року. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце проживання особи з місцем реєстрації даної особи, а ототожнює його з місцем проживання особи, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації заявниці в с.Калинівка Сарненського району Рівненської області в певний період, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що заявниця не проживала в зазначеному населеному пункті в зазначений період. А тому, суд, рахує, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання заявниці [PERSON] в с.Калинівка, Сарненського району Рівненської області. Як вбачається зі от. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження можуть бути розглянуті цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Також в судовому засіданні було встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] яке видане Озерською сільською радою Володимирецького району 08.11.1992 року, актовий запис №22, прізвище заявниці вказано « [PERSON] ». На теперішній час заявниця має намір оформити відповідні, пільги і компенсації, передбачені для постраждалих від наслідків аварії на ЧАЕС, але було виявлено що її прізвище в свідоцтві про укладення шлюбу не збігається з прізвищем в паспорті, довідці про РНОКПП, свідоцтвах про народження дітей. Згідно паспорта серії [NUMBER] який виданий РВ УМВС України в Рівненській області 04.02.1998 року вбачається, що прізвище заявниці вказано « [PERSON] » Згідно картки платника податків та посвідчення громадянки потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3-ї паспорта серії [NUMBER] , яке видане Рівненською облдержадміністрацією 23 листопада 1995 року, вбачається, що прізвище заявниці вказано « [PERSON] ». А тому, суд, рахує, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] яке видане Озерською сільською радою Володимирецького району 08.11.1992 року, актовий запис №22, належить [PERSON] . Частиною 1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 вказаної постанови при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась заявниця як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, факти, викладені в заяві, які ніким з учасників справи не заперечуються, заява про встановлення фактів породжує юридичні наслідки для заявниці та встановлення належності правовстановлюючого документу, оскільки надає право для оформлення різного роду компенсацій та пільг. Тому, суд вважає, що встановлення юридичних фактів, про які просить заявниця, знайшли повне підтвердження в судовому засіданні і їх об`єктивність не викликає в суду сумніву, заява про встановлення факту, що має юридичне значення та факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: approved