Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Зазначена позовна заява надійшла до суду 19.12.2016 року, в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем , який зареєстрований 08.02.2012 року , від якого є малолітня донька [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинили в жовтні 2012 року через відсутність між ними порозуміння, різні погляди на сімейне життя, матеріальні питання тощо. Вже тривалий час вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, ніяких стосунків вони не підтримують. Зазначає, що кілька разів робили спроби примиритись, однак спроби відновити стосунки були марними. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що поновлювати шлюбні відносини з відповідачем вона не бажає, проти надання строку на примирення заперечує та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив, що дійсно між ним та позивачкою були деякі непорозуміння за час подружнього життя, але це не привід для розірвання шлюбу. До того ж в них є спільна дитина, а тому не слід розривати шлюб. Відповідач вважає, що її проти нього налаштовує її мати. Вислухавши сторони, проаналізувавши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 08.02.2012 року був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 34 ( а.с. 6). Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка у теперішній час проживає разом з позивачкою ( а.с. 7). Суд встановив, що між сторонами подружні відносини остаточно припинені з жовтня 2012 року і більше не відновлювались. Спільного господарства сторони не ведуть. Різні погляди на вирішення побутових проблем, щодо шлюбних відносин, матеріального забезпечення родини, відсутність порозуміння між подружжям призвели до втрати довіри та поваги, виникненню між ними неприязні та напруженості. Заперечення відповідача, що позивач перебуває під впливом своїх родичів, які налаштовують її проти нього, суд вважає безпідставними, оскільки позивачка є дієздатною дорослою людиною, яка здатна самостійно приймати рішення. Суд вважає, що ситуація, яка склалася, унеможливлює подальше спільне проживання сторін, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Враховуючи тривалість строку фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, категоричне небажання позивачки відновлювати подружні відносини з відповідачем, суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. На підставі викладеного,

Outcome: approved