Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та просила суд з врахуванням уточнення встановити факт, що вона є матір'ю та єдиним законним представником своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Заява мотивована тим, що [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON]. В зв'язку з тим, що заявник не перебувала в шлюбі, а також не було спільної заяви батьків (або батька) про проведення реєстрації дитини чи то рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження було проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові батька дитини було записано за вказівкою заявника, а саме: [PERSON]. З моменту народження і до цього часу [PERSON] особисто, без допомоги батька займається вихованням та утриманням доньки, піклується про неї, тобто в повній мірі відповідає за свою дитину, як її єдиний законний представник. В даний час заявник має намір виїхати з дочкою до держави Ізраїль для постійного проживання. Для настання правових наслідків у вигляді перебування на території Ізраїлю та отримання громадянства та усиновлення, згідно з законодавством Ізраїлю необхідне рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме того, що заявник, є матір'ю та єдиним законним представником [PERSON], [INFO]. З підстав зазначених вище [PERSON] звернулась до суду із даною заявою. Заявник в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від заявника надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності. Представник заінтересованої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради в судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали заяви та надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з ч. 3 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 1 ст. 318 ЦПК України заявник у своїй заяві зобов'язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 27 вересня 2003 року Токмацьким міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції актовий запис 203 та копії свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Токмаку Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 06.02.2016 року, актовий запис 13, [PERSON] народилась [INFO], матір'ю її є [PERSON]. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, сформованого 06 вересня 2017 року № 00018636831 вбачається, що відомості про батька дитини - [PERSON], [INFO], - [PERSON] в актовому записі № 203 від 27 вересня 2003 року зазначені відповідно до ст. 135 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, в актовому записі про народження № 203 від 27 вересня 2003 року, складеного Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, на підставі якого видано вищевказаний витяг, дані про батька [PERSON], відносно дитини [PERSON], [INFO], внесені зі слів за вказівкою матері. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв'язані Гаагською конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20 жовтня 1980 року (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11 січня 2006 року), а тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, для держави Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що заявник є матір'ю та єдиним законним представником своєї малолітньої дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу органу охорони здоров'я про народження нею дитини . Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. 144 СК України. Факт народження [PERSON] саме [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Судом встановлено, що встановлення факту про те, що [PERSON] є єдиним законним представником своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], необхідно для їх виїзду на постійне проживання до країни Ізраїль, а отримати згоду батька, який записаний в актовому записі про народження дитини, є неможливим, оскільки людина з зазначеним іменем не існує. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Оскільки заявник є матір'ю малолітньої [PERSON] та відповідно до закону вона є її законним представником, суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] є єдиним законним представником своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved