Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

ЖБК «Комунаровець-11» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кварплаті та комунальним послугам у сумі 393,03 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. [PERSON], 1981 року народження, мешкає за адресою: [ADDRESS]. До суду вже подавались вимоги про стягнення з [PERSON] боргу за несплату комунальних послуг. Проте рішення суду було скасовано по заяві [PERSON] За бухгалтерськими даними, за період з 01.07.2012 року по 01.07.2014 року у [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 393,03 гривень, за квартплату та комунальні послуги. У зв'язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за комунальні послуги у розмірі 393,03 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Григор'єва Н.О. позов підтримала з підстав, викладених у ньому, надала аналогічні пояснення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснивши, що у неї відсутня заборгованість за 2012 рік. Більш того, за 2012 рік є переплата за комунальні послуги. Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 27.02.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за комунальні послуги у розмірі 1646,73 гривень та судові витрати. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2013 року судовий наказ від 12.02.2013 року про стягнення з [PERSON] заборгованість за комунальні послуги у розмірі 1646,73 гривень - скасовано. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 05.01.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Заборгованість [PERSON] за комунальні послуги за період з 01.07.2012 року по 01.07.2014 рік складає 393,03 гривень. У вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживаю [PERSON] та [PERSON] , 2004 року народження, що підтверджується довідкою № 31 від 28.07.2014 року виданою головою правління ЖБК «Комунаровець-11» Григор'євою Н.О. [PERSON] надано квитанцію про сплату боргу за комунальні послуги відповідно до якої остання сплатила борг у розмірі 3776,51 гривень за період з 01.03.2011 року по 01.06.2012 рік. Відповідно до розрахунку ЖБК «Комунаровець-11» [PERSON] було не сплачено у липні 2012 року за комунальні послуги у розмірі 182,58 гривень та у серпні 2012 року 210,45 гривень. Загальна сума боргу становить 393,03 гривень. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені договором або законом строки. Стаття 151 ЖК України покладає обов'язок на громадян, які мають в приватній власності жилий будинок, квартиру, забезпечувати утримання свого житла, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. При цьому, ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється за рахунок коштів власників згідно діючих Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями. Відповідно до положень ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Стаття 527 ЦК України вказує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.п. 1,5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року (в редакції постанови КМУ № 45 від 24.01.2006 року), власник квартири зобов'язаний, зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором. Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Утримання будинку та прибудинкової території, проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла (освітлення сходових клітин, прибирання прибудинокової території, дератизацію, дезінфекцію підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів, підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, адміністративні витрати) які відповідачі несуть незалежно від того проживають чи ні в будинку чи квартирі всі мешканці, користуються вони цими послугами чи ні. Таким чином, згідно наведених норм закону споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Також, споживач не може самостійно, на власний розсуд, визначати суму оплати за житлово-комунальні послуги. Утримання будинків і прибудинкових територій це є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Таким чином, оплату послуг з утримання будинків і прибудинкових територій зобов'язані здійснювати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир, та нежилих приміщень. У відповідності до п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкової територією, затвердженими Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир зобов'язані щомісячно вносити плату за обслуговування та ремонт будинку. Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 560, передбачено, що розмір тарифів (нормативних витрат, пов'язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) визначається згідно з Типовим переліком послуг та по кожному будинку окремо, залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій. Ці витрати не залежать від того, чи проживає особа у квартирі (власник або наймач), чи ні. Це витрати на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачі, як споживачі житлово-комунальних послуг, від отримання таких послуг в установленому законом порядку не відмовлялися, а тому зобов'язані своєчасно оплачувати отримані комунальні послуги, та платежі за утримання будинку та прибудинкової території, які проводяться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла (освітлення сходових клітин, прибирання прибудинкової території, дератизацію, дезінсекцію підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів, підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, адміністративні витрати, тощо) і які відповідачі несуть незалежно від того, являються вони співвласниками квартири, її наймачем або членами сім'ї наймача у строки, встановлені договором або законом. Отже, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за комунальні послуги на загальну суму 393,03 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved