Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

До суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості звернувся концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Комунарського району. Посилається на таке. Між сторонами укладений договір №600649 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.02.2008 р.. Позивач протягом жовтня 2012 р. по квітень 2014 року відпустив відповідачу енергію на суму 1185,67 грн. до приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 106 а, прим. 20. Підставою для розрахунків відповідно до умов договору є рахунок приймання-передачі. Відповідач свої обовязки по оплаті спожитої енергії не виконав в повному обсязі, тому виникла заборгованість на суму 1185,67 грн., яку просить стягнути позивач. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що в приміщенні розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 106 а, прим. 20 мається автономне електричне опалення. Стояки, які проходять через це приміщення за ізольовані, тому її приміщення не обігрівають. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є власником приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 106 а, прим. 20. 01.02.2008 року між сторонами укладений договір №600649 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 106 а, прим. 20. 01.08.2009 року між сторонами укладена додаткова угода до цього договору де вказано, що теплове навантаження складає 0,000371 ГКал/год. Відповідно до ст. 24 Закону України „Про теплопостачання споживач теплової енергії має прав на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів, тоді як відповідно до ст. 25 цього Закону теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації у свою чергу зобовязані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору і стандартів. Виходячи з наслідків цих положень споживач згідно п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором. Задовольняючи позов суд виходив із того, що позивачем при нарахуванні заборгованості враховано, що батареї центрального опалення в приміщенні відсутнє, нарахування здійснюється лише на стояки центрального опалення, які проходять через приміщення відповідача. Сам відповідач протягом серпня 2009 р. квітня 2014 року не звертався до позивача із заявою про зміну умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 106 а, прим. 20 у звязку зі зміною умов споживання, доказів на підтвердження того, що після укладання додаткової угоди до договору 01.08.2009 р. змінився розмір втрат від тепловиділення стояків суду не надано. Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України Про теплопостачання від 02.06.2005 р. споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. В п.п. 1 п. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 р. передбачено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Вказані правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами регулюються також ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно п.п. 6.2, 6.4 вказаного договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач зобовязаний до 2 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму заборгованості за спожиту теплову енергію відповідач порушив вимоги договору, оплату не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 1185,67 грн., яка підлягає стягненню. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення втрат від інфляційних процесів в розмірі 891 грн. 73 коп. та 3% річних в розмірі 77 грн. 76 коп., суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір проценту не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Оскільки [PERSON] протягом жовтня 2012 р. квітня 2014 року заборгованість за спожиту теплову енергію не сплачувалась, виникли підстави для застосування ст.. 625 ЦК України, нарахування встановленого індексу інфляції та 3% річних є вірним, тому саме ці суми і підлягають стягненню. Всього з відповідача на користь позивача стягненню підлягає 2155,16 грн. При задоволенні вимог позивача, за правилами ст.88 ЦПК України суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, як вбачається позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1218 грн. Отже, з відповідача на користь позивача стягненню підлягають судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 1218 грн.

Outcome: approved