Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Заступник прокурора м. Івано-Франківська звернувся до суду в інтересах держави в особі Вищого художнього професійного училища № 3 міста Івано-Франківська з наведеним позовом мотивуючи тим, що прокуратурою м. Івано-Франківська в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів проведено перевірку дотримання вимог законодавства при проживанні учнів у гуртожитку та створення належних умов для їх навчання навчальними закладами у м. Івано-Франківську. Перевіркою встановлено, що в гуртожитку Вищого художнього професійного училища № 3 міста Івано-Франківська проживають особи, які не являються учнями або робітниками даного навчального закладу, в результаті чого грубо порушено право учнів на житло. Гуртожиток перебуває у власності держави, право оперативного управління має Вище художнє професійне училище № 3 міста Івано-Франківська. В гуртожитку зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] Попереднім директором училища [PERSON] відповідачам видано ордер на вселення № 18 від 15.05.2012 року, а саме на житлову площу блок [ADDRESS]. Також, 20.01.2012 року між директором училища та відповідачем укладено договір найму жилих приміщень в гуртожитку терміном дії до 20.01.2013 року. Термін дії договору закінчився на час звернення з позовом до суду. Позивач вважає, що ордер на вселення відповідачу було видано з порушенням вимог чинного законодавства, а тому його слід визнати недійсним. Оредер було видано особі, яка не учнем училища та не перебуває з училищем у трудових відносинах, крім того, питання надання ордеру не було предметом обговорення на профспілковому комітеті ВХПУ №3. У зв'язку із зайняття кімнат у гуртожитку по сторонніми особами, учні училища позбавлені можливості проживати у гуртожитку. Враховуючи те, що строк дії договору найму закінчився, ордер видано в порушення вимог чинного законодавства то у відповідачів немає законних підстав проживати у гуртожитку. Ухвалою суду від 19.11.2013 року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на сторін відповідачів - Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області. У судовому засіданні прокурор та представник Вищого художнього професійного училища № 3 міста Івано-Франківська позовні вимоги підтримали з мотивів вказаних в позовній заяві. Також суду пояснили, що відповідач [PERSON] не перебував та не перебуває з ВХПУ №3 у трудових відносинах, також не числиться позаштатним лікарем у гуртожитку. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що іншого житла в нього та його сім'ї немає. У спірній кімнаті в гуртожитку проживав спочатку його брат, а згодом віз із сім'єю. Проживати у гуртожитку він залишився з дозволу директора [PERSON] для надання медичної допомоги учням. Наказу про призначення його позаштатним працівником училища не було, однак він надає учням медичну допомогу завжди коли хтось звертається. Посилання представника позивача на те, що в гуртожитку немає вільних кімнат для проживання учнів вважає безпідставними, оскільки в гуртожитку багато вільних кімнат в які учнів не заселено. Просив у задоволенні позову відмовити. Предсавник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що директор училища повинен виконувати Закон України «Про охорону дитинства», зокрема норму закону про медичну допомогу. Відповідачів не попередили про виселення заздалегідь. Іншого житла у відповідачів немає. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні суду пояснила, що малолітня дитина відповідачів у гуртожитку не зареєстрована, дитина має право користуватись житло де проживають її батьки, поки вони там проживають. Але й учні гуртожитку мають право проживати у гуртожитку, їх житлові права не повинні бути порушені. Представник третьої особи в судовому засіданні суду пояснила, що у випадку прийняття судом рішення про виселення, то міграційна служба його виконає. Свідок [PERSON], яка виконує обов'язки директора училища суду пояснила, що прокуратурою м. Івано-Франківська було проведено перевірку дотримання житлових прав учнів гуртожитку та виявлено що у гуртожитку проживають особи, які не перебувають у трудових відносинах з училищем та не є учнями училища. Відповідач [PERSON] справді надає медичну допомогу учням училища, однак не перебуває у трудових відносинах з училищем, крім того, на даний час у гуртожитку є лікар. Відповідачі попереджались про виселення неодноразово, однак на всі попередження відповідач [PERSON] відповідав, що він проживає у гуртожитку на законних підставах, а тому виселитись у добровільному порядку відмовився. На даний час договір найму з відповідачем закінчився. Свідок [PERSON], який був головою профкому в училищі 20 років, суду пояснив, що до профкому заяви від нього про його проживання у гуртожитку не надходило, він не є працівником училища, ніяких рішень профкому про вселення відповідача з сім'єю, надання ордеру профкомом не приймалось. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Прокуратурою м. Івано-Франківська в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів проводилась перевірка дотримання вимог законодавства при проживанні учнів у гуртожитку та створення належних умов для їх навчання навчальними закладами у м. Івано-Франківську, вказаний факт підтверджується листами Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області на ім'я заступника прокурора м. Івано-Франківська (а.с.10, 12), листом в.о. директора училища (а.с.14), письмовими поясненнями [PERSON], кастелянші ВХПУ №3 (а.с.15), [PERSON], бухгалтер ВХПУ №3 (а.с.16), [PERSON] (а.с.17). Гуртожиток за адресою [ADDRESS] перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - міністерство освіти та науки, молоді та спорту України, право оперативного управління - Вище художнє професійне училище № 3 міста Івано-Франківська, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.22). Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК), для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Також п. 2 Примірне положення про гуртожитки визначено, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. В гуртожитку Вищого художнього професійного училища № 3 міста Івано-Франківська, який знаходиться в [ADDRESS] проживають та зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], та їх малолітня дитина, що підтверджується поясненнями сторін, листом начальника відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 26.09.2013 року (а.с.10, 12). Зареєстровані у вказаному гуртожитку відповідачі на підставі заяв від 22.05.2012 року (а.с.11, 13). Також, 15.05.2012 року відповідачу [PERSON] ВХПУ №3 було надано ордер №3, що підтверджується листом начальника відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 26.09.2013 року (а.с.10) та сторонами не заперечується. 20 січня 2012 року між ВХПУ №3, в особі директора [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір найму жилих приміщень в гуртожитку (а.с.5), терміном дії до 20 січня 2013 року. На час звернення з позовом до суду термін дії договору найму минув. Позивач вважає, що житлова площа в гуртожитку відповідачу було надано в порушення вимог чинного законодавства, а тому ордер на вселення виданий відповідачу слід визнати недійсним, відповідачів виселити із займаної кімнати у гуртожитку. Суд з таким твердженням позивача погоджується виходячи з наступного. Відповідно до ст. 128 ЖК, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Надання житлової площі у гуртожитку є специфічним способом передачі майна у користування, тому таке рішення повинно прийматися органом юридичної особи, до компетенції якого, відповідно до статуту, положення, іншого внутрішнього акта, входить вирішення питань про передачу майна у користування. Статтею 129 ЖК визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Аналогічний порядок надання жилої площі в гуртожитках визначено п . 9 та 10 Примірного положення про гуртожитки. Як вбачається з пояснень сторін та показів свідка [PERSON], рішення профспілковим комітетом спільно з адміністрацією установи про надання відповідачу [PERSON] жилої площі в гуртожитку не приймалось. Відповідачі доказів на спростування вказаних тверджень суду не надали. Крім того, відповідачів не є учнями училища та не перебувають у трудових відносинах з училищем, а тому не мали права на вселення у спірну кімнату в гуртожитку. Відповідно до ст.59 ЖК, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Отже, однією із підстав є порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення. Проживання у кімнаті гуртожитку відповідача з сім'єю порушує права учнів гуртожитку на житло. Вказаний факт підтверджується актом державної санітарно-епідеміологічної служби України від 17.09.2013 року, згідно якого в гуртожитку проживає 232 дитини, спільні кімнати переповнені, площа на 1 людину становить 3 кв.м., тоді як відповідно до п. 12 Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається не менше 6 кв.м. на одну особу (а.с.18-19). Згідно письмової інформації ВХПУ №3 м. Івано-Франківська від 27.09.2013 року, потужність гуртожитку на даний час становить 232 ліжко-місця. Згідно поданих заяв потребують забезпечення житлом 250 учнів, однак поселено 232, тобто 18 учнів позбавлені можливості проживати у гуртожитку. У разі виселення осіб, які проживають у гуртожитку і не являються працівниками училища, потужність гуртожитку становитиме 264 ліжко-місця (а.с.14). Крім того, судом було витребувана у позивача інформацію про кількість учнів які не поселено в гуртожиток. Таку інформацію суду було надано, та станом на 03.10.2013 року, в той час коли йде навчальний процес, у зв'язку із відсутністю вільної житлової площі не було поселено у гуртожиток 11 учнів, суду надано копії заяв учнів (а.с.62-73). На спростування вказаних тверджень позивача відповідачами не надано суду доказів. Ще однією підставою для визнання ордеру недійсним є неправомірні дії службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Судом встановлено та вище зазначено, що ордер було видано директором без ухвалення спільного рішення з профкомом училища, ордер було видано з порушенням порядку його видачі, особі, яка не мала права на вселення у гуртожиток. Отже із вказаних вище підстав ордер № 18 від 15.05.2012 року виданий Вищим художнім професійним училищем № 3 міста Івано-Франківська [PERSON] на вселення у житлову кімнату [ADDRESS] слід визнати недійсним. Оскільки ордер на вселення визнано судом недійсним, то відповідачі підлягають виселення із кімнати в гуртожитку. Крім того, договір найму жилого приміщення в гуртожитку закінчився 21 січня 2013 року. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Судом прийнято рішення про виселення відповідачів, тому також слід зобов'язатиміграційну службу зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації по [ADDRESS]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. п. 2, 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року №208, ст. ст. 59, 127, 128, 129, Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved