Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про визнання недійсним наказу відповідача, щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку. В обґрунтування заявленого зазначає, що такий наказ суперечить законодавству, оскільки виданий на земельну ділянку позивача. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідачі направили відзиви, якими заперечували задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Мало того, позивачем, на переконання відповідачів, не правильно обрано спосіб захисту. Проаналізував матеріали надані сторонами, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір (а.с.27-29). 30 січня 1997 року рішенням міської ради позивачу на строк п`ять років надано в оренду земельну ділянку площею 0,0524 га в [ADDRESS] (а.с.98,69,71,72). 26 квітня 2012 року рішенням Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 12-ої сесії 6-го скликання вирішено надати дозвіл позивачеві на розробку проекту землеустрою щодо встановлення внатурі меж земельної ділянки площею 0,10 га з метою надання в оренду для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Іванівської сільської ради по [ADDRESS] із земель запасу ради (а.с.21). 19 жовтня 2016 року наказом №6-3906/14-16-СГ головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га (а.с.86) 20 вересня 2017 року наказом головного управління держгеокадастру у Житомирській області № 6-5935/14-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва [PERSON] на території Житомирського району за межами населених пунктів Іванівської сільської ради і надано у власність останньої земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 1822083000:07:002:2019 для індивідуального садівництва (а.с.20,24,25). 24 жовтня 2017 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1822083000:07:002:2019 (а.с.126-131). Проаналізував фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд не вважає, що діями заявлених відповідачів порушені, не визнані або оспорені права позивача щодо земельної ділянки, оскільки останнім не доведено наявність будь-яких прав щодо такого майна. Дійсно, в 1997 році з позивачем укладався договір оренди земельної ділянки, який станом на день прийняття оскаржуваного рішення припинив свою дію і наявність чинної його пролонгації не наведено та належними доказами не підтверджено. Тим самим суд погоджується з доводами відповідачів у цій частині. Наявність рішення Іванівської сільської ради про надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки не створює будь-яких прав для заявника щодо згадуваного майна, оскільки це є лише проміжним рішенням. Мало того, суду не наведено доказів ідентичності даних ділянок, рішення щодо якого видавались різними органами (міською та сільською радами). За таких обставин, суд не вважає за можливим стверджувати про порушення прав позивача, які б вимагали судового захисту обраним способом. Крім цього, як встановлено судом на підставі доказів поданих відповідачем, наразі власником земельної ділянки права власності на яке просить скасувати відповідач, належить іншій особі, відомості про яку достеменно відомо позивачу. Останній не залучає її до розгляду справи, як відповідача і суд, як і інші, крім позивача, учасники справи, позбавлені можливості це зробити такі дії за своєї ініціативи. Такі дії у сукупності із обраним позивачем способом захисту є окремою підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог. Так сам о, позивачем не підтверджено будь-якими доказами, що ділянка, яка видавалась у власність відповідача є тотожною із ділянкою, яка у свій час перебувала в оренді позивача. Дані обставини, суд вважає, додатково підтверджують правильність зроблених судом висновків про не доведення порушення відповідачами будь-яких прав позивача. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Результати вирішення спору не дають підстав для розподілу судових витрат позивача. Судові витрати відповідачів суду не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed