Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Заявник 12 вересня 2019 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаною заявою, в якій просила встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2004 року по [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що вона у травні 2004 року набула кімнату площею 13,5 кв.м. у комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] . У травні 2004 року заявник познайомилась з [PERSON] , який проживав у сусідній кімнаті вказаної квартири. Згодом у них виникли спільні почуття, вони покохали один одного і [PERSON] запропонував заявнику стати його дружиною. З вересня 2004 року заявник з [PERSON] стали проживати разом однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу за вказаною адресою. Реєструвати шлюб у встановленому порядку вони не стали. Заявник з [PERSON] проживали однією сім`єю у цивільному шлюбі і вважали себе повноцінною сім`єю, спільно вирішували сімейні питання та проблеми, мали спільний бюджет, приймали участь у спільних витратах, здійснювали оплату різних платежів, займались благоустроєм квартири. Встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю необхідно заявнику для оформлення спадщини. У судовому засіданні заявник та її представник - адвокат Карпенко С.Ф. заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Новокодацької районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник заінтересованої особи Першої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі. Представник заінтересованої особи територіальної громади в особі Дніпровської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, згідно відповіді Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації , в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про реєстрацію прав власності за адресою [ADDRESS] на 18/100 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.07.2004 року , виданого ВІАТ ДМЗ ім.. Петровського згідно розпорядження № 1569-Н , зареєстрованого в Реестрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 8632591( а.с. 42). Свідоцтво про право власності на житло , реєстраційний номер [NUMBER] Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, видане згідно з розпорядженням від 28 травня 2015 року № 6-41-15 посвідчує, що квартира спільного заселення по [ADDRESS] , частка 82/100 належить на праві приватної власності [PERSON] ( а.с. 37). Згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2015 року [PERSON] продав [PERSON] 44/100 частку квартири , розташованої за адресою [ADDRESS] . На момент вчинення правочину [PERSON] передав [PERSON] технічний паспорт на квартиру та ключі від неї. Продаж вказаної частки квартири вчинено за 125532.00 грн, які [PERSON] отримані повністю. Судом встановлено, що ~ [INFO] помер [PERSON] (а.с. 17). Як видно з довідки від 26.07.2018 року Новокадацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 21.05.2018 року до Новокадацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надій шло повідомлення зі служби « 102» від [PERSON] про те, що за адресою [ADDRESS] в зачиненій кімнаті було виявлено труп [PERSON] , 1962 року народження без ознак насильницької смерті. Позивач не заперечувала , що в даний період часу проживала у доньки за іншою адресою. Судом встановлено, що ~ [INFO] помер [PERSON] (а.с. 17). Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] (а.с. 124-125). Зі спадкової справи № 308/2018 вбачається, що 14 червня 2018 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого ~ [INFO] (а.с. 113 оберт). Постановою державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. від 09 листопада 2018 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого ~ [INFO] (а.с. 127-128). Відповідно до ст..51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. , . За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. На підставі статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Водночас слід зазначити, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом. До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Зазначена правова позиція викладена в листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року. Аналізуючи показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у сукупності, суд приходить до висновку, що свідки не змогли пояснити суду, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет, а також доказів про наявність відношень, притаманних сім`ї. Згідно ст. ст. 77-80 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, достовірних доказів в розумінні ст. ст. 77-81 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме відносно того, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет, а також доказів про наявність відношень притаманних сім`ї, ознаки якої визначено ст. 3 СК України, заявник суду не надала. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними у повному обсязі, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed