Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

До суду з названим первісним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що в 1985 році [PERSON], як власник житлового будинку № 12 по вул. Підвальній в смт. Ставище Київської області, подав до Білоцерківського бюро технічної інвентаризації заяву про розрахунок часток вказаного будинку з метою продажу його частини, а саме: житлових кімнат 1-2/15,4 м2; 1-3/13,5 м2 ; 1-4/9,6 м2; «сени» (коридор) 1-1/9,4 м2, загальною площею 50,6 м2 і ? частини огорожі. 9 серпня 1985 року органами технічної інвентаризації був проведено розрахунок ідеальної частки відчужуваних\~будівель та складений розрахунок часток на відчуження. Відчужувалися: житлові кімнати 1-1/15,4 м2; 1-3/13,5 м2 ; 1-4/9,6 м2 ; «сени» (коридор) 1-1/9,4 м2, загальною площею 50,6 м2 і ? частини огорожі, які в частці житлового будинку склали по загальній площі - 0,59. Ідеальна частка частини, що відчужується (по вартості)\~склала\~\~9/20 частин жилого\~\~будинку. У власності [PERSON] залишалися: «сени» літ.«а», житлові кімнати 2-1/10,2 м2, 2-3/17,8 м2; кухня 2-2/3,2 м2; загальною площею 34,8 м2; сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Г», ? частина огорожі №1,2,3; дворове замощення, які в частці житлового будинку склали по загальній площі - 0,41. Ідеальна частка частини, що залишається склала\~11/20 частин жилого\~\~будинку. 9 грудня 1985 року виконавчий комітет Ставищенської селищної ради надав [PERSON] дозвіл на продаж належної йому частини жилого будинку, що знаходиться в смт Ставище по вул.. Підвальній,12 [PERSON] 18 грудня 1985 року [PERSON] вказані 9/20 частин будинку продав [PERSON], яка 21 листопада 1986 року подарувала її [PERSON], а остання 5 листопада 2002 року подарувала відповідачу [PERSON] Після відчуження 18 грудня 1985 року вказаної частини будинку, у власності [PERSON] залишилося 11/20 частина будинку, яку внаслідок його смерті 22 грудня 1997 року успадкувала дружина - [PERSON], і яку остання 5 листопада 1999 року подарувала позивачу. Приміщення «сени «а»» на час інвентаризації станом на 5 жовтня 1999 року згідно експлікації мало призначення веранди 2-І/4,8 м2 та кладови 2-ІІ/2,2 м2. На підставі державного акта на право приватної власності на землю ІІ-КВ №68471, виданого 20 лютого 2002 року за реєстром №118, їй належить земельна ділянка площею 0,0934 га по вул. Підвальній в смт. Ставище Київської області, кадастровий номер 3224255100:01:014:0062, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Влітку 2015 року відповідач почала оспорювати її право володіння та користування погребом «В», вважаючи себе співвласником цього майна, мотивуючи тим, що в її (відповідача) договорі дарування, а саме описовій частині обєкта, перелічені всі господарські споруди в цілому. Вважає такі дії відповідача протиправними. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач по первісному позову просить суд визначити порядок користування житловим будинком № 12 по вул. Підвальній в смт. Ставище та надати у володіння та користування [PERSON]: веранду 2-І/4,8 м2 , кладову 2-ІІ/2,2 м2 (бувш.сени „а), житлові кімнати 2-1/10,2 м2, 2-3/17,8 м2, кухню 2-2/3,2 м2, загальною площею 34,8 м2 , сарай „Б, погріб „В, вбиральня „Г, ? частину огорожі № 1, дворове замощення, дворове замощення; надати у володіння та користування [PERSON]: житлові кімнати 1-2/15,4 м2, 1-3/13,5 м2, 1-4/9,6 м2, кухню 1-1/9,4 м2 (бувш. сени „а), загальною площею 50,6 м2 , ? частину огорожі № 1. До суду з названим зустрічним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона є власником 9/20 частин житлового будинку № 12 по вул. Підвальній в смт. Ставище. У всіх договорах відчуження господарські будівлі і побутові споруди не виділені як окремі частки в спільній частковій власності, а були і залишаються як обєкти спільної сумісної власності. Вважає, що володіння і користування господарськими будівлями і побутовими спорудами повинно бути встановлене на засадах добросусідства і закріплене мировою угодою як спільне сумісне користування. Відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову просить суд визначити порядок користування нею та [PERSON] спільною сумісною власністю (сараєм і погрібом) на рівних умовах. Зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди їй в користуванні господарськими будівлями і спорудами. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову, відповідача по зустрічному позову [PERSON] [PERSON] первісний позов підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві позивачем. Вимоги по зустрічному позову не визнала. В судовому засіданні відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача по первісному позову, відповідача по зустрічному позову [PERSON] [PERSON], відповідача по первісному позову, позивача по зустрічному позову [PERSON] та її представника [PERSON] та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги по первісному позову слід задовольнити, а в задоволенні позовних вимог по зустрічному позову слід відмовити, виходячи з наступного. Сторонами визнається та не оспорюється, що [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого ІІриватною Білоцерківською держнотконторою 10 листопада 1959 року за реєстром № 4233 та зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації 20 лютого 1960 року за № 482 був власником житлового будинку № 12 по вул. Підвальній в смт Ставище Київської області. З копій зведеного оціночного акту, розрахунку часток на відчуження (а.с. 76-79) судом встановлено, що 8 серпня 1985 року складений розрахунок ідеальних часток на відчуження. Відчужується житлові кімнати 1-2/15,4 м2; 1-3/13,5 м2 ; 1-4/9,6 м2 ; «сени» 1-1/9,4 м2, загальною площею 50,6 м2 і ? частини огорожі, які в частці житлового будинку склали по загальній площі - 0,59, що становить 9/20 частин. Залишається не відчуженими «сени»«а», житлові кімнати 2-1/10,2 м2, 2-3/17,8 м2; кухня 2-2/3,2 м2; загальною площею 34,8 м2; сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Г», ? частина огорожі №1,2,3; дворове замощення, які в частці житлового будинку склали по загальній площі - 0,41, що становить 11/20 частин. З копії договору купівлі-продажу від 18 грудня 1985 року (а.с. 41-42), копії розрахунку часток на відчуження від 8 серпня 1985 року (а.с. 9), архівного витягу з рішення виконкому Ставищенської селищної ради від 9 грудня 1985 року за № 114 (а.с. 10) судом встановлено, що [PERSON] продав [PERSON] належні йому 9/20 частин житлового будинку по вул. Підвальній, 12 в смт. Ставище. В користування [PERSON] перейшла частина будинку, яка складається з житлових кімнат 1-1/15,4 м2; 1-3/13,5 м2 ; 1-4/9,6 м2; «сени» (коридор) 11/9,4 м2 та земельна ділянка розміром 700 м2 , яка прилягає до частини будинку, що переходить в її користування. У відповідності ст.118 ЦК України (1963 р.) якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 9/20 частин вищевказаного житлового будинку подарувала [PERSON], яка подарувала [PERSON], що підтверджується копіями договорів дарування від 21 листопада 1986 року (а.с. 43-44) та від 5 листопада 2002 року (а.с. 45). Оцінюючи в сукупності з іншими доказами договір від 21.11.1986 року (а.с.43-44) в частині дарування частини будинку з відповідними господарськими спорудами, суд вважає, що [PERSON], як даритель, не могла передати в дар [PERSON] права, які за обсягом перевищували передані їй, як покупцю, за договором купівлі-продажу від 18.12.1985 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що згідно договору дарування вона прийняла в дар 9/20 частин жилого будинку. У володіння чи користування погребом «Б» та сараєм «В» вона не вступала. Навесні 2015 року, через встановлення позивачем огорожі, між ними виник спір щодо порядку користування вищезазначеними господарськими будівлями. З копії договору дарування від 1999 року, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 22 червня 2001 року за реєстром 482 (а.с. 13) судом встановлено, що [PERSON] 11/20 частин вищевказаного житлового будинку подарувала [PERSON], спадкоємиця померлого [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВММ № 319589 (а.с. 6), копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 068471 (а.с. 7), копії свідоцтва про смерть серії І-БК № 433549 (а.с. 12) [PERSON] має у власності 0,0934 га земельної ділянки, розташованої по вул. Підвальній, 12 в смт. Ставище, цільове призначення для обслуговування жилого будинку і господарських споруд. З копій державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 037214 (а.с. 59), договору дарування земельної ділянки серії ВВА № 555565 (а.с. 61) судом встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,615 га, розташовану по вул. Підвальній, 12/2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Проте, [PERSON] не надала суду доказів, що у відповідності до статей 125, 126 ЗК України ( в діючій на той час редакції) отримала правовстановлюючий документ на своє імя і була здійснена його державна реєстрація, тобто був дотриманий законодавчо встановлений порядок виникнення права власності на земельну ділянку. А тому, [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні не зазначили належних доказів того, що спірні господарські приміщення ( в т.ч. погріб) знаходяться на її земельній ділянці, а судом даних обставин не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що оскільки 18 грудня 1985 року співвласники будинку [PERSON] (11/20 частин) та [PERSON] (9/20 частин) в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу встановили порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, тому він є обов'язковим і для осіб, які придбали згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. За вказаним договором, в користування власника 9/20 частин житлового будинку [PERSON] перейшла частина будинку, яка складається з житлових кімнат 1-1/15,4 м2; 1-3/13,5 м2; 1-4/9,6 м2; «сени» (кухня) ІІ/9,4 м2, згодом право користування в тому ж обємі перейшло до [PERSON], а від неї до відповідача [PERSON], а відтак відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову в наданні останній права користування сараєм «Б» та погребом «В» та зобовязанні не чинити перешкоди в їх користуванні. Враховуючи вищезазначене, та беручи до уваги, що вищенаведений порядок користування, співвласниками майна, в передбаченій законом нотаріальній формі не змінювався і є обовязковим для сторін та оскільки у власності і користуванні [PERSON] залишалися 11/20 частин будинку, а саме: «сени» «а», житлові кімнати 2-1/10,2 м2, 2-3/17,8 м2; кухня 2-2/3,2 м2; загальною площею 34,8 м2; сарай «Б», погріб «В», які після смерті останнього перейшли в спадщину [PERSON], а в подальшому подаровані нею [PERSON], а тому первинні позовні вимоги, слід задовольнити.

Outcome: approved