overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

До суду із вказаною заявою звернувся [PERSON], який просив встановити факт належності правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло, видане 17.09.1993 на квартиру № 44 в будинку № 99 у провулку Г.Бреста в м. Кременчуці, яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]. Вказав, що в зазначеному свідоцтві про право спільної сумісної власності на житло по батькові [PERSON] вказано, як Ігоревич, хоча в паспорті громадянина України його по батькові вказане Ігорович. Під час оформлення дубліката свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру були виявлені суперечності у написанні імені. Заявник [PERSON] у судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягав, просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій просила заяву розглядати за її відсутності, заяву просила задовольнити. Представник заінтересованої особи УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив заяву розглядати за його відсутності, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду заяви, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. \~\~\~ Відповідно п. 6 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом\~\~ встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 вересня 1993 року Управлінням житлово комунального господарства адміністрації міської ради народних депутатів [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Згідно паспорту громадянина України [PERSON] в графі по батькові значиться Ігорович. Місце реєстрації заявника [ADDRESS]. Оригінали вищевказаних документів надано суду для огляду в ході судового засідання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що мала місце помилка у написанні по батькові заявника [PERSON] у зазначеному свідоцтві про право власності на житло, а тому необхідно встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло - квартиру №44 в будинку № 99 у провулку Г.Бресту в м. Кременчуці, яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

До суду із вказаною заявою звернувся [PERSON], який просив встановити факт належності правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло, видане 29.12.1997 на 1/3 частину квартири [ADDRESS], виданого на імя «Маркова Вячеслава Леонідовича». Вказав, що в зазначеному свідоцтві про право власності на житло імя [PERSON] вказано, як [PERSON], хоча в паспорті громадянина України його імя вказане [PERSON]. Під час проведення державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру були виявлені суперечності у написанні імені. Заявник [PERSON] у судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягав, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при розгляді заяви покладався на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. \~\~\~ Відповідно п. 6 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом\~\~ встановлено, 26 квітня 2008 року помер брат заявника [PERSON], 23 грудня 2000 року померла мати заявника [PERSON], які є співвласниками квартири [ADDRESS]. Заявник є власником 1/3 частини вищевказаної квартири. Згідно паспорту громадянина України [PERSON] в графі імя значиться [PERSON]. Місце реєстрації заявника [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, посвідченого Управлінням житлово комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів, житло за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також оригінали вищевказаних документів надано для огляду в ході судового засідання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що мала місце помилка у написанні імені заявника [PERSON] у зазначеному свідоцтва про право власності на житло, а тому необхідно встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло, квартиру [ADDRESS], виданого 29.12.1997 на імя «Маркова Вячеслава Леонідовича».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

До суду із даним позовом звернулася [PERSON].А. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 01 травня 2010 року вона була прийнята на посаду економіста відділу контролю доходів Директорату обліку і контролю доходів та витрат товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавіа» про що відповідачем було винесено відповідний наказ від 05 травня 2010 року №14-ОС. Із 09 лютого 2012 року по 09 лютого 2015 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У 2013 році їй зателефонували із відділу кадрів та запропонували звільнитися, однак вона відмовилася. 30 січня 2014 року їй під розписку було передано на тимчасове особисте зберігання трудову книжку. 17 листопада 2014 року вона написала заяву про звільнення за власним бажанням та направила роботодавцю, проте лист повернувся у звязку із відсутністю отримувача за адресою його реєстрації Із 10 лютого 2015 року вона повинна була вийти на роботу, однак і робоче місце,і попереднє приміщення відповідача відсутнє. В звязку з цим просила суд розірвати трудовий договір укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінавіа» та зобовязати ТОВ «Фінавіа» здійснити запис «звільнена за власним бажанням» , ст.38 КЗпП України у відповідному розділі трудової книжки [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, про своє ставлення до позову суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 травня 2010 року [PERSON]А була прийнята на посаду економіста відділу контролю доходів Директорату обліку і контролю доходів та витрат товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавіа» про що відповідачем було винесено відповідний наказ від 05 травня 2010 року №14-ОС.(а.с.5). Відповідно до записки про надання відпустки від 23.02.2014 року №136-в [PERSON]А надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 19.04.2012 р. по. 09.02.2015 року (а.с.6). 17.11.2014 року [PERSON]А подала заяву директору ТОВ «Фінавіа» про звільнення з посади за власним бажанням з 17.11.2014 року (а.с.7). Із поштового повідомлення вбачається, що ТОВ «Фінавіа» в Аеропорту «Бориспіль» не значиться.(а.с.8) Із витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців слідує,що ТОВ «Фінавіа» знаходиться в м.Бориспіль, Аеропорт (а.с.9). Згідно ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. За таких обставни,суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді і підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

До суду із даним позовом звернулася [PERSON]. Посилючись на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей та її, просить суд: - стягувати із відповідача, [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину; - стягувати з відповідача, [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на неї, [PERSON], зайняту вихованням дітей до трьохрічного віку, аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 гривень кожного місяця, до виповнення дочці [PERSON], [INFO], та сину [PERSON], [INFO], трирічного віку. \~\~ В судовому засіданні позивачка позов підтримала і надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. \~\~ В судовому засіданні відповідач позов визнав і пояснив, що згідний сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивачка. Вислухавши сторони, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що із 09.08.2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на утриманні позивачки. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Самій утримувати двох дітей позивачці важко. Також у зв'язку із доглядом за малолітніми дітьми до досягнення молодшою дитиною трьохрічного віку позивачка є на даний час непрацездатною, потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка. Наведені вище обставини підтверджуються: копією свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 230168 від 09.08.2014 року; свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 442340 від 28.01.2015 року; свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 515761 від 21.10.2016 року; довідками виконкому Ластівківської сільської ради Турківського району Львівської області № 263 від 23.03.2017 року та № 262 від 23.03.2017 року. Не довіряти цим доказам у суду немає підстав. В силу статтей 180,182 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Розмір стягуваних аліментів не повинен бути меншим за 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживають діти, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки відповідач заперечень на позовну заяву суду не надав; не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі, який просить позивачка, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей та дружини в розмірі, вказаному позивачкою. Відповідно до ст. 84 ЦПК України стягненню із [PERSON] в користь [PERSON] підлягають 350 гривень за надання правової допомоги адвоката. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

До суду із даним позовом звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що 01 травня 2010 року вона була прийнята на посаду економіста 2 категорії відділу обліку і контролю дебіторської заборгованості Директорату обліку і контролю доходів та витрат товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавіа» про що відповідачем було винесено відповідний наказ від 05 травня 2010 року №14-ОС. Із 22 серпня 2012 року по 29 серпня 2015 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У 2013 році їй зателефонували із відділу кадрів та запропонували звільнитися, однак вона відмовилася. У січні 2014 року їй під розписку було передано на тимчасове особисте зберігання трудову книжку. 02 квітня 2015 року вона написала заяву про звільнення за власним бажанням та направила роботодавцю, проте лист повернувся у звязку із відсутністю отримувача за адресою його реєстрації В звязку з цим просила суд розірвати трудовий договір укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінавіа» та зобовязати ТОВ «Фінавіа» здійснити запис «звільнена за власним бажанням» , ст..38 КЗпП України у відповідному розділі трудової книжки [PERSON] В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, про своє ставлення до позову суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 травня 2010 [PERSON] була прийнята на посаду економіста 2 категорії відділу обліку і контролю дебіторської заборгованості Директорату обліку і контролю доходів та витрат товариства з обмеженою відповідальністю «Фінавіа» про що відповідачем було винесено відповідний наказ від 05 травня 2010 року №14-ОС.(а.с.5). Відповідно до витягу із наказу №386-в від 06.11.2012 року [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.11.2012 р. по. 29.08.2015 року (а.с.6). 02.04.2015 року [PERSON] подала заяву директору ТОВ «Фінавіа» про звільнення з посади за власним бажанням з 2 квітня 2015 року (а.с.7). Із поштового повідомлення вбачається, що ТОВ «Фінавіа» в Аеропорту «Бориспіль» не значиться.(а.с.8) Із витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців слідує,що ТОВ «Фінавіа» знаходиться в м.Бориспіль, Аеропорт (а.с.9). Згідно ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. За таких обставни,суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді і підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

До суду із даним позовом звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що 13 лютого 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. 17 травня 2018 року відповідач придбав машиномісце [ADDRESS] В зв'язку з цим, просить суд визнати вищезазначене майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності в розмірі ? його частини , оскільки воно придбано в період шлюбу між сторонами. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]. 13 лютого 2009 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище у дружини [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 13 лютого 2009 року серії [NUMBER](а.с.5). 17.05.2018 року [PERSON] купив у [PERSON] машиномісце [ADDRESS] про що свідчить копія договору купівлі-продажу машиномісця від 17.05.2018 року зареєстрованого в реєстрі за №308(а.с.6,7) З витягу№124235637 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2018 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на машиномісце [ADDRESS] (а.с.8). Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що спірне майно було придбано в період шлюбу подружжя, тому воно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між ними в рівних частинах. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

До суду із даним позовом звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що 18 листопада 2009 року їй було подаровано земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 3210500000:13:007:0010, що знаходиться за адресою :вул..Котляревського,77б м. Бориспіль. Рішенням Бориспільського міської ради від 11 лютого 2014 року№3996-48-VI було змінено поштову адресу земельної ділянки із вулиці Котляревського,77б на вул. Котляревського,73б. 06 серпня 2010 року відділом ДВС Бориспільського МРУЮ було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження. Даною постановою було накладено арешт на вищезазначену земельну ділянку. Вважає, що накладення арешту на його земельну ділянку порушує його права,як власника, а тому його слід зняти. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду, про своє ставлення до позову суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 18 листопада 2009 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 3210500000:13:007:0010, що знаходиться за адресою: вул. Котляревського,77б м. Бориспіль (а.с.7). Згідно витягу №6533576 від 19.07.2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію їх прав та їх обтяжень земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер 3210500000:13:007:0010, що знаходиться за адресою :вул..Котляревського,77б м. Бориспіль зареєстрована за [PERSON] На дану земельну ділянку постановою відділу ДВС Бориспільського МРУЮ від 06.08.2010 року накладено арешт та заборону її відчуження, власником земельної ділянки зазначений [PERSON] (а.с.9). Рішенням Бориспільського міської ради від 11 лютого 2014 року№3996-48-VI було змінено поштову адресу земельної ділянки, що належить [PERSON]О із вул..Котляревського,77б у м. Бориспіль на вул. Котляревського,73б.(а.с.11). За ч.1 ст.328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] у встановленому законом порядку стала власником земельної ділянки, площею 0,1 га кадастровий номер 3210500000:13:007:0010, що знаходиться за адресою :вул..Котляревського,77б м. Бориспіль, а арешт накладений державним виконавцем відділу ДВС Бориспільського МРУЮ від 06.08.2010 року порушує її права, як власника земельної ділянки. Для відновлення порушеного права [PERSON] арешт накладений на її земельну ділянку слід зняти.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

До суду із даним позовом звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить будинок та земельна ділянка площею 0,1265 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,08га в с.Безгулівка Бориспільського району, земельна ділянка площею 0,020га для ведення сільського господарства,яка розташована на території с В.Олександрівка Бориспільського району. Державні акти на зазначені вище земельні ділянки, відповідачі утримують у себе і їй не віддають . Через свій похилий вік вона потребує стороннього догляду, а тому погодилася з відповідачами укласти договір довічного утримання, умови якого останні порушували і він був розірваний рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2013 року. Відповідачі на момент звернення до суду проживають у зазначеному вище будинку, в його утриманні , ремонті,оплаті послуг за електроенергію та газу участі не беруть і забирають у неї пенсію. В зв'язку з цим просить суд виселити відповідачів із її будинку, зобов'язати відповідачів повернути їй державні акти та відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 50000 грн. В судове засідання на розгляд справи по суті представник позивача, не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в частині виселення, в частині вимог про зобов'язання відповідачів повернути державні акти та відшкодування моральної шкоди просив суд залишити без розгляду, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, повернення майна позовні вимоги задоволено та договір довічного утримання ,укладений 21.12.2012 року між [PERSON].і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої розірвано. 05 травня 2014 року [PERSON] написала заяву до начальника Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області про крадіжку документів та грошових коштів. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №411 [PERSON] належить домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на проживання в спірному будинку, а позивач як його власник має право на усунення перешкод у здійсненні правомочностей власника шляхом виселення відповідачів із його будинку.

Outcome: approved