Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

До суду першої інстанції було подано вказаний позов, щодо визнання недійсним Договору іпотеки №02-10/2994 від 24 жовтня 2006 року, укладеного між третьою особою - [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», в подальшому реорганізованому в ПАТ «Укрсоцбанк». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що укладення вказаного договору третьою особою - [PERSON] суперечило ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки останній уклав вказаний договір іпотеки щодо [ADDRESS] без згоди співвласника [PERSON], при цьому, вказана квартира є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Крім того, [PERSON] не мав права на укладання вищевказаного договору без згоди органу опіки та піклування, оскільки в ній проживали неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою іншої судді Дарницького районного суду м. Києва 06 грудня 2016 року а.с.28-30), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 15.05.2017 року а.с.78. До суду було надано заяву представника позивача, в якій остання зазначає що позовні вимоги підтримує, просить провести судове засідання у її відсутність, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надано. Судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити як у необгрунтованих та безпідставних, і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду. Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень ст.215 ЦК України: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним; 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, з обгрунтування позову вбачається посилання сторони позивача на порушення житлових прав неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] при укладанні вказаного спірного Договору, проте до суду не надано доказів щодо наявності у останніх прав володіння, користування та розпорядження [ADDRESS], станом на дату укладання спірного договору. Крім того, згідно з положеннями ч.1 ст.627 ЦК України в Україні презюмується свобода договору - в тому числі, сторони є вільними в укладанні договору та вибору контрагента. З положень ст.60 Сімейного Кодексу України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, з наявної копії Договору іпотеки №02-10/2994 від 24 жовтня 2006 року (а.с.55-57) вбачається, що він був дійсно укладений між третьою особою - [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», згідно з умовами якого [PERSON] - іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю - АКБ «Укрсоцбанк» нерухоме майно [ADDRESS]. При цьому, згідно з заявою [PERSON], посвідченою від 24 жовтня 2006 року, яка була посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю., [PERSON] надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на оформлення кредиту та передачу в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк», на умовах визначених ним самостійно [ADDRESS], яка була набута в період зареєстрованого шлюбу (а.с.62). Ст.10 ЦПК України встановлено: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, правового обгрунтування щодо інших підстав визнання спірних договорів недійсними, як і щодо іншого похідного обгрунтування стороною позивача не наведено, як відсутні такі підстави і на думку суду (зокрема щодо огульних (бездоказових) тверджень щодо недотримання вимог ст.ст.203, 215 ЦК України). Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, враховуючи, що згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року було відмовлено у відкритті провадження за іншою позовною вимогою немайнового характеру, належить суму частини судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. повернути [PERSON] з рахунку [NUMBER] ГУДКСУ у м. Києві код 38021179 МФО820019. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed