Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на користь держави в особі Тернопільської обласної ради коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР в сумі 5 232 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , які мали місце 21 травня 2017 року, потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, переломами виличних та верхньощелепної кісток і кісток носа та ушкодження м`яких тканин обличчя, а також закриту травму грудної клітки з переломом 10-го ребра, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ст.386 КК України. Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення. Потерпілий у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] з 21 травня по 06 червня 2017 року проходив стаціонарне лікування у комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради. Вартість затрат на лікування та перебування становить 5 232 гривні (16 л/д*327 грн. = 5 232 грн.) і ці кошти відповідно до ст. 1206 ЦК України повинні бути відшкодовані відповідачем як особою, яка вчинила злочин. Ухвалою судді від 13 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Представник Тернопільської місцевої прокуратури прокурор Колесник Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача Тернопільської обласної ради в судове засідання не з`явився попередньо подавши до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити у відсутності представників Тернопільської обласної ради, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник позивача КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР в судове засідання не з`явився звернувшись до суду із клопотанням у якому просить розгляд справи проводити у відсутності представників Тернопільської обласної ради, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує сторона позивача. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року у справі №607/11768/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ст.386 КК України. Вказаним вироком встановлено, що 21 травня 2017 року близько 21.15 год. обвинувачений [PERSON] разом із невстановленими слідством особами, перебуваючи у громадському місці - біля вхідних дверей під`їзду №4, будинку №35, що по вул.15 Квітня, в м. Тернополі, з хуліганських спонукань підійшли до потерпілого [PERSON] , який в цей час виходив із під`їзду №4 та безпричинно розпочали із ним конфлікт. У ході вказаного конфлікту невстановлена слідством особа умисно нанесла потерпілому [PERSON] удар кулаком руки в ліву частину обличчя. У цей час до злочинних дій невстановленої слідством особи приєднався обвинувачений [PERSON] , разом із іншою невстановленою слідством особою, та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у фізичному насильстві, безпричинно, умисно одночасно втрьох почали наносити потерпілому [PERSON] удари кулаками рук та ногами по всьому тілу, в тому числі удари в ділянку голови, а саме нанесли близько п`ятнадцяти ударів. Після вказаних ударів потерпілий [PERSON] через запаморочення в голові схилився на лавку, яка знаходиться неподалік під`їзду №4, та в цей час [PERSON] , продовжуючи свої злочинні дії, наніс потерпілому близько п`яти ударів ногами в ділянку голови та тулуба. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого [PERSON] та невстановлених слідством осіб потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, переломами виличних та верхньощелепної кісток і кісток носа та ушкодження м`яких тканин обличчя, а також закриту травму грудної клітки з переломом 10-го ребра, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України -хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 20 лютого 2020 року у справі №607/11768/18 вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення. Як вбачається з відповіді КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР №01-3/2068 від 12 грудня 2019 року, пацієнт [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР з 21 травня 2017 року по 06 червня 2017 року (16 ліжко-днів). Вартість затрат на лікування та перебування становить 5 232 грн. (16 л/д*327 грн. = 5 232 грн.) Згідно відповіді Тернопільської обласної ради №07-306 від 06 березня 2020 року Тернопільська обласна рада не зверталась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в розмірі 5 232 грн. Відповідно до п. 1.4. статуту КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, затвердженого рішенням Тернопільської обласної ради №1473 від 14 листопада 2019 року, засновником і власником КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР є Тернопільська обласна рада. Тернопільська обласна рада є органом місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №100642513 від 20 березня 2020 року. Оскільки Тернопільська обласна рада не зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого [PERSON] , за захистом інтересів держави до суду звернувся заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво інтересів громадянина або держави в суді відповідно до ч. 6 вказаної статті включає, у тому числі, право прокурора звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. п. 2, 4 постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України та внаслідок його протиправних дій була заподіяна шкода здоров`ю [PERSON] . Вказані обставини встановлені вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року у справі №607/11768/18 про визнання винним [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.296. ст.386 КК України. Внаслідок винних дій [PERSON] , потерпілий [PERSON] у період із 21 травня 2017 року по 06 червня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР та витрати на його лікування склали 5 232 грн., які підприємству не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернувся заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури, оскільки Тернопільська міська рада, яка є власником та засновником КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, не зверталася до суду за їх захистом. Відтак, [PERSON] як особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що матеріалами справи доведено наявність причинного зв`язку між злочинними діями винної особи, тобто відповідача, та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні, внаслідок отриманих від кримінального правопорушення тілесних ушкоджень, а також доведено витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого, які у добровільному порядку відповідачем не відшкодовано, суд приходить до переконання, що позов заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 5 232 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню понесені судові витрати 840,80 гривень судового збору.

Outcome: approved