Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Заявник [PERSON] 19 грудня 2018 року звернувся до суду з відповідною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що він народився у м. Стрию Львівської області [INFO]. З моменту народження виховувався відповідно до польських традицій, сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки з родичами поляками, святкує польські свята та вважає себе поляком. Зазначає, що його прадід [PERSON] та прабаба [PERSON]. були поляки, дід [PERSON] хрещений 16 травня 1923 року у римо-католицькому костелі у м. Богуславі Київської області. Батько заявника народився у 1944 році. При цьому дані про національність діда заявника - [PERSON] у свідоцтві про народження батька - [PERSON] зазначено неправильно, замість «поляк» - «українець». Зазначає, що на даний час бажає відновити та підтвердити свою, батька та діда справжню національність та просить суд встановити факти належності його, батька [PERSON] та діда - [PERSON] до польської національності, неправильності запису про національність в актовому записі про народження батька [PERSON], внести зміни до актових записів про народження заявника та його батька. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заяву [PERSON] підтримала та просила задовольнити. Заінтересовані особи своїх представників до суду не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представники Володарського РВ ДРАЦС та Сколівський РВ ДРАЦС у письмових заявах просили розгляд справи проводити без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник народився [INFO] у м. Стрий Львівської області, його батьками зареєстровані [PERSON] (національність українець) та [PERSON] (національність українка) (а.с.6). Батько заявника [PERSON] народився [INFO] у с. Рачки Володарського району Львівської області. Його батьками зареєстровані [PERSON] (національність українець) та [PERSON] (національність українка) (а.с.7). Згідно з нотаріальною копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 квітня 1923 року, дід заявника - [PERSON] народився у с. Рачки Володарського району Київської області 16 квітня 1923 року, актовий запис № 8248. Його батьками зареєстровані [PERSON] (національність поляк) та [PERSON] (національність полька) (а.с.8). З довідки про хрещення, виданої Парафіяльним урядом Костел заслання Святого Духа у Богуславі від 16 травня 1923 року, [PERSON]), син [PERSON] і [PERSON] народився [INFO] у селі Рончки (Рачки). На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Згідно зі статтею 3 Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Нормами ст. 11 цього ж Закону визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом. Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною Радою України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи. Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу. На підставі ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту приналежності [PERSON] до польської національності необхідне заявнику для того, для того, щоб підтвердити статус його польського коріння, відновити та зберегти етнічне походження свого роду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право належності особи до певної національності не може бути обмежене відсутністю державного регулювання у цій сфері та відсутністю можливості її зазначення національності у документах. Під час розгляду справи факти належності заявника, його батька і діда до польської національності були доведені, тому з метою належного захисту особистих прав [PERSON] суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved