Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Тульчинської міської об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на самочинне будівництво. Позов мотивовано тим, що позивачу належить земельна ділянка площею 0,2321 га, призначена для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, яка розташована, за адресою вул. Леонтовича, 55, с. Суворовське, Тульчинський район Вінницька область. На зазначеній земельній ділянці у 2015 році позивач самочинно, без належної проектно-технічної документації, збудував нежитлову будівлю - «Кафе-магазин» корисною площею 275 кв.м. На думку [PERSON], під час проведення будівельних робіт дотримано архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, оскільки з початку будівництва і до його завершення жодних заяв, претензій та скарг йому не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб. Згодом після проведення оцінки і виготовлення технічного паспорту будівлі позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про введення її в експлуатацію, однак йому повідомили про відсутність правових підстав для опрацювання питання введення в експлуатацію збудованої ним нежитлової будівлі. Вказані обставини змусили [PERSON] звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за ним право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю «Кафе-магазин», розташований, за адресою: вул. Леонтовича, 55, с. Суворовське, Тульчинський район Вінницька область. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявилася, однак надіслала суду письмові пояснення згідно яких просила проводити подальший розгляд справи за її відсутності та вказала, що Тульчинська міська рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON] Представник третьої особи - Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області у судове засідання не зявився, однак на адресу суду надійшли письмові пояснення про розгляд справи за його відсутності у яких департамент не заперечує щодо задоволення позову. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] висловили думки щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2321 га, кадастровий номер 0524385400:04:000:0487, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована, за адресою: вул. Леотовича, 55, с. Суворовське, Тульчинський район Вінницька область, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-0503490252015 від 03.11.2015 та витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90746365 від 29.06.2017, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.08.2013 (а.с. 12, 15, 69). У відповідності до технічного паспорту, за адресою: вул. Леотовича, 55, с. Суворовське, Тульчинський район Вінницька область, знаходиться будівля «Кафе-магазину» (а.с. 16 19), вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку становить 184311 грн. (а.с. 20 27). Згідно звіту № 47.0617-Т3 від 03.06.2017, експертом з технічного обстеження будівель [PERSON], встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації будівлі, за адресою: вул. Леотовича, 55, с. Суворовське, Тульчинський район Вінницька область (а.с. 28 - 33). Також, у відповідності до листа Відділу містобудування, архітектури, ЖКГ та інфраструктури Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області за № 02 від 29.06.2017, будівля, за адресою: вул. Леотовича, 55, с. Суворовське, Тульчинський район Вінницька область, відповідає вимогам Державних будівельних норм 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 39). Відповідно до інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області за № 22-Н-183-2 від 27.06.2017, станом на момент звернення [PERSON] департамент не здійснює прийняття у експлуатацію самовільно збудованих громадських будинків І і ІІ категорій складності (а.с. 40). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Так, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм. Частиною 3 ст. 376 ЦК України, передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до п. 4 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У своїй позовній заяві [PERSON] посилається на те, що самочинно збудував будівлю «Кафе-магазину» у 2015 році, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки згідно Технічного паспорту на громадський будинок, за адресою: вул. Леонтовича, 55, м. Тульчин Вінницька область (а.с. 16 19), будівля «Кафе-магазину» на вказаній земельній ділянці побудовані у 2010 році, також зазначені обставини підтверджуються звітом про незалежну оцінку нежитлової будівлі «Кафе-магазину» (а.с. 23), звітом про проведення технічного обстеження № 47.0617-ТЗ від 03.06.2017 (а.с. 28). Згідно рішення Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 10.07.2013, у користуванні [PERSON] знаходилася земельна ділянка, за адресою: вул. Леонтовича, 55, м. Тульчин Вінницька область, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та йому надали дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою (а.с. 8). Згодом іншими рішеннями від 17.07.2013, 23.07.2013, сільська рада затвердила технічну документацію та вирішила надати [PERSON] державні акти на право власності на земельну ділянку і дозвіл на будівництво будівлі комерційного призначення, при цьому зобовязавши, останнього, розробити проектну документацію та отримати дозвіл на проведення будівельних робіт (а.с. 9, 10). В подальшому рішенням Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 09.12.2015, затверджено проект землеустрою для відведення земельної ділянки, за адресою: вул. Леонтовича, 55, м. Тульчин Вінницька область, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та прийнято рішення про передачу вказаної земельної ділянки [PERSON] у власність. Таким чином, суд встановив, що у 2010 році позивач самочинно збудував будівлю «Кафе-магазину» на момент здійснення забудови [PERSON] не являвся фактичним власником земельної ділянки, за адресою: вул. Леонтовича, 55, м. Тульчин Вінницька область, а також зазначена земельна ділянка мала цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорії складності. Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Частиною 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію забороняється. Пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачено певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт. Так, положеннями цього ж Закону визначено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31.12.2015 безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 до 12.03.2011; збудовані до 12.03.2011: громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності. Згідно п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ № 294 від 09.07.2014, інспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності. У визначених законодавством випадках Державна архітектурно-будівельна інспекція проводить перевірки відповідності підготовчих та будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що застосовуються під час будівництва об'єктів, вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам, рішенням; дотримання порядків прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, проведення обстеження об'єктів та реалізації заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (який діяв на час звернення до суду). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач 27.06.2017 звернувся у Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції з листом щодо прийняття у експлуатацію самочинно збудованих будівель і споруд, що підтверджується відповіддю департаменту за № 22-Н-183-2 від 27.06.2017 у якій викладено розяснення порядку прийняття у експлуатацію самочинно збудованих будівель і споруд. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про звернення [PERSON] до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо введення у експлуатацію самочинно збудованої у 2010 році будівлі «Кафе-магазину», розташованої, за адресою: вул. Леонтовича, 55, м. Тульчин Вінницька область, як і відмова уповноваженого органу державної влади у вчиненні зазначених дій. Також, з матеріалів справи встановлено, що позивач не надав суду доказів того, що він звертався до 31.12.2015 з відповідною заявою до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції про прийняття спірного нерухомого майна до експлуатації, а також відсутні посилання на будь-які обставини, які могли б бути визнані судом поважними для неподання вказаної заяви. Крім того, суд скептично ставиться до висновків викладених у звіті про проведення технічного обстеження за № 47.0617-ТЗ від 03.06.2017, оскільки експерт з технічного обстеження будівель і споруд надав висновки лише щодо технічного стану обстеженого об'єкту, при цьому питання відповідності санітарним та екологічним нормам взагалі не досліджувалось. Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги, що будівництво спірного обєкту нерухомості здійснено без отримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту, на земельній ділянці цільове призначення якої на момент будівництва не відповідало цільовому призначення зведеної будівлі, позивач без поважних причин у строк до 31.12.2015 не вжив заходів щодо забезпечення введення у експлуатацію зведеної ним будівлі та не надав суду підтвердження відповідності будівлі санітарним та екологічним нормам, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за сторонами. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed