Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

До суду надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21004,43 грн. за кредитним договором № ZPC0AD40300113 від 07.07.2009, яка складається з наступного: 18596,03 грн. інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання; 2408,40 грн. 3 % річних від простроченої суми та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07.07.2009 уклали кредитний договір № ZPC0AD40300113. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язалось надати відповідачу кредит у розмірі 58389,47\~грн. на термін до 04.07.2014, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.08.2013 з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 27571,90 грн. За період з 29.03.2013 по 09.07.2020 відповідач має заборгованість у розмірі 21004,43, яка складається з наступного: \~18596,03 грн. інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання; \~2408,40 грн. 3 % річних. У судове засідання 03.12.2020 з`явився представник позивача, [PERSON] , який позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного судового розгляду. В обґрунтування позову представник позивача надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Зазначив, що борг відповідача, вказаний у розрахунках, збільшився з 05.07.2013, адже банком було внесено страховий платіж відповідно до п. 3.4.2 договору. У подальшому представник позивача участі у розгляді справи не брав, у заяві від 17.12.2020 просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 07.07.2009 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № ZPC0AD40300113. Наразі Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.08.2013 з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» стягнуто 27571,90 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. За змістом мотивувальної частини заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13.08.2013, заборгованість в розмірі 27571,90 грн. виникла станом на 15.02.2013 та складається з наступного: 10886,73 грн. заборгованість за кредитом; 4943,58 грн. заборгованість за процентами; 4384,40 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 5806,15 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1301,04 грн. штраф процентна складова. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статі 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З правового аналізу зазначених норм вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох відсотків річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16, провадження № 14-254цс19. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.08.2013. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає його обґрунтованим. Доказів повної чи часткової сплати заборгованості, стягнутої заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.08.2013, відповідачем не надано. Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» нарахованої за період з 29.03.2013 по 09.07.2020 заборгованості у розмірі 21004,43 грн., яка складається з наступного: \~18596,03 грн. інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання; \~2408,40 грн. 3 % річних. Оскільки [PERSON] добровільно не сплатив відповідачу суму у розмірі 21004,43 грн., суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати нарахованої суми, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved