Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Приморського районного суду м.Одеса 17.08.2046р.. З 06.10.2015р. по 01.10.2017р. вона разом зі своїми дітьми [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) проживали за адресою: [ADDRESS] 01.10.2017р. відповідач, без її відома, поміняв замки в вказаній квартирі, внаслідок чого позбавив її можливості забрати свої речі та речі своїх дітей. На її прохання, залишитися в квартирі на декілька днів, доки вона не орендує інше житло, відповідач відповів відмовою. 11.11.2017р., шляхом поштового перевезення вона отримала свої особисті речі та речі свого сина [PERSON], особисті речі, спільної з відповідачем дитини [PERSON], так і залишилися у відповідача, внаслідок чого, донька [PERSON] позбавлена прав ними користуватися. Просила задовольнити позов. Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. У випадку неявки відповідача просила розглянути справу у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив та не надав відзив на позов. Так як, відповідач в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, від нього не надійшло повідомлень про причини не явки та він не надав відзив на позов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом вивчені докази та встановлені фактичні обставини. Рішенням Приморського районного суду м.Одеса від 17.08.2016р., яке набрало законної сили 30.08.2016р., шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с.29). [PERSON] ([INFO]) батьком приходиться [PERSON], а матір'ю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18). [PERSON] зверталась до Чорноморського відділу поліції із заявою про прийняття до [PERSON] мір в зв'язку з тим, що він не впускає її з дітьми в квартиру, змінив вхідні замки та не віддає особисті речі (а.с.7,8). [PERSON] ([INFO]) батьком приходиться [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.34). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.31), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Ст.1 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію «України» визначено, що «особисті речі» - це предмети першої необхідності, призначені, в першу чергу, для забезпечення життєдіяльності власника-громадянина, є власністю такого громадянина та призначені виключно для власного користування такого громадянина, не є товаром та не призначені для відчуження або передачі іншим особам. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована постановою Верховної ради України від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайшвидшому забезпеченню інтересів дитини. Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачає, що кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що речі, про витребування яких просить позивачка належать її малолітній доньці [PERSON], яка проживає з позивачкою, то суд, керуючи інтересами малолітньої дитини дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved