Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з травня 2008 року почала проживати однією сімєю з [PERSON], а 16 травня 2009 року зареєстрували шлюб. З травня 2008 року та після реєстрації шлюбу позивач з чоловіком проживали в [INFO]. Сімейне життя було спокійним та щасливим, але у чоловіка були проблеми зі здоровям і 21 травня 2013 року чоловік раптово помер. Після його смерті позивач дізналася, що 1/2 частина квартири [ADDRESS], належить на праві приватної власності, сину [PERSON] - [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої матері, інша 1/2 частина квартири належить [PERSON], яка є дружиною [PERSON] (сина померлого чоловіка) на праві приватної власності, відповідно до договору дарування частини квартири від 12.06.2009 року. Вважає, що вищевказаний договір дарування частини квартири є недійсним та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідачка, підписавши договір дарування частини квартири від 12.06.2009 року, так і не прийняла дарунок. Вона жодного дня не проживала в спірній квартирі, не сплачувала житлово-комунальні платежі, не проводила поточного ремонту, не мала ключів від квартири. Тобто відповідачка ніяким чином не брала участі в утриманні нерухомого майна. Крім того, вважає, що син її чоловіка обманним шляхом умовив його підписати договір дарування частини квартири на користь відповідачки, оскільки [PERSON] запевняв, що в разі його смерті, позивач однозначно отримає частину його квартири та зможе спокійно проживати в ній та користуватись нею. Відповідно до ст. 59 Сімейного кодексу України, при розпорядженні своїм майном дружина чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сімї, які відповідно до закону мають право користуватись ним. Оскільки, подружжя постійно проживало та користувалось спірною квартирою, то відповідно мій чоловік повинен був враховувати інтереси дружини при підписанні договору дарування частки квартири. Окрім того, відповідачка не тільки фактично не прийняла дарунок від [PERSON], але й не зареєструвала право власності на дар, в передбаченому законом порядку. На даний час порушені права позивача, як спадкоємця за законом першої черги, тому, виходячи з вищевикладеного, просила визнати недійсним договір дарування частини квартири. Позивач у судовому засіданні доводи позову підтримала та надала аналогічні пояснення, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти доводів позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, направивши до суду письмові пояснення, де просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії 1-БК №109890 видно, що 16 травня 2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 21 травня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. ( а.с. 11 ). Матеріалами справи встановлено, що позивач та [PERSON] проживали у [INFO], де останній був також зареєстрований. Згідно договору дарування частини квартири від 12 червня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1245, [PERSON] подарував ? частину квартири [ADDRESS], [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, та надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що для посвідчення договору дарування частини квартири нотаріусу були надані всі необхідні та достатні документи, які відповідають вимогам ст. 55 Закону України «Про нотаріат», а саме: - Документ, який підтверджує право власності на квартиру (Свідоцтво про право власності на житло, видане Шевченківською сільською радою Броварського району Київської області 05 листопада 2003 року згідно з розпорядженням № 9 від 05 листопада 2003 року, зареєстрованого у Броварському бюро технічної інвентаризації 05 грудня 2003 року за номером запису: 4363 у книзі: 85); - Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий Комунальним підприємством Київської обласної ради «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2009р.; - Документи, які встановлюють особу сторін (паспорта для огляду); - Довідки про присвоєння фізичній особі ідентифікаційного номера платників податків; - Витяг з погосподарської книги Шевченківської сільської ради Броварського району Київської обл. Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу. Свідоцтво про право власності на частину квартиру, щодо якої було посвідчено Договір, видано до реєстрації шлюбу позивачки із [PERSON], отже, частина вищезазначеної квартири була особистою приватною власністю [PERSON]. якою він міг розпорядитися на свій власний розсуд відповідно до ст. 316 ЦК України. Також, відповідно до п. 45 Глави III Розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. N 20/5, що діяла на момент посвідчення договору, договір щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між подружжям, свідоцтва про шлюб та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу. За таких обставин, згода дружини [PERSON] на укладення даного договору дарування не є необхідною та обовязковою. Доводи позивача про те, що обдаровувана так і не прийняла дарунок також є безпідставними. Зокрема, частина 4 ст. 722 ЦК України встановлює, що прийняттям дарунка обдаровуваним є прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, що також чітко прописано у пункті 13 Договору і підтверджує той факт, що Обдаровуваною дарунок був прийнятий із дотриманням норм законодавства. Також позивачка зазначає у позовній заяві, що «син [PERSON] обманним шляхом умовив його підписати договір дарування на користь відповідачки», що не відповідає дійсності, оскільки у пункті 8 Договору вказано, що Дарувальник і Обдаровувана стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки. підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру удаваного чи фіктивного правочину, на підтвердження чого Дарувальник власноручно поставив підпис у присутності нотаріуса.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з вищевикладеного, позивач не вказала жодних обґрунтованих підстав та не надала жодних доказів недійсності оспорюваного правочину, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed