Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 27 травня 2006 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Сімейне життя з відповідачем не склалося та за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року вказаний шлюб був розірваний. За час шлюбу ними за спільні кошти був придбаний автомобіль марки Chery T11 Tiggo, н.з. ВЗ 6779 АО. Після припинення шлюбних стосунків вказаний автомобіль разом з документами на нього залишилися у [PERSON] Під час розгляду іншої справи за її позовом про поділ спільного майна вона дізналася, що 19 березня 2016 року [PERSON] відчужив вказаний автомобіль своїй матері [PERSON] Зважаючи на те, що продаж спірного автомобіля був здійснений [PERSON] своїй матері, та останній продовжує користуватися цим майном, сторони цього правочину діяли недобросовісно, з метою виключення автомобіля із загальної маси спільно нажитого майна подружжя, яке б підлягало поділу. Відчуження автомобіля було здійснено [PERSON] без її згоди та відома. Посилаючись на те, що [PERSON] не мав права відчужувати спільний автомобіль без її письмової згоди, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Chery T11 Tiggo, н.з. ВЗ 6779 АО, який був укладений 19 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію автомобіля марки Chery T11 Tiggo, н.з. ВЗ 6779 АО за [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Також зазначили, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2016 року був задоволений поданий [PERSON] позов про розподіл спільного майна, предметом якого був поділ спірного автомобіля, та було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? вартості автомобіля у розмірі 54\~309,15 гривень. Просили врахувати, що оскільки [PERSON] та [PERSON], укладаючи спірний правочин, діяли недобросовісно ([PERSON] діяв без її письмової згоди на продаж спільного майна; метою укладеного правочину є приховання майна при його поділі), а також те, що на даний час будь-якого майна у [PERSON] відсутнє, що фактично унеможливить реальне виконання рішення суду про стягнення компенсації вартості спірного автомобіля, вказаний договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, як укладений з порушеннями вимог діючого законодавства. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що дійсно 19.03.2016 року [PERSON] продав автомобіль Chery T11 Tiggo, н.з. ВЗ 6779 АО, який є спільною сумісною власністю подружжя, своїй матері [PERSON] Разом з цим просив врахувати, що продаж вказаного автомобіля було вчинено ще до того, як позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, та з позовом про поділ спільного майна подружжя. Також зазначив, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2016 року з [PERSON] на користь позивачки в якості компенсації половини вартості спірного автомобіля було стягнуто 54\~309,15 гривень, чим повністю відновлені її права, як співвласника цього майна. Таким чином вважав, що оспорюваний позивачем правочин на сьогоднішній день її права жодним чином не порушують, у звязку з чим підстави для задоволення заявленого нею позову відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Позов [PERSON] не визнала та посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість просила відмовити у його задоволенні. Представники третьої особи позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Зазначили, що реєстрація спірного автомобіля була проведена у відповідності до вимог діючого законодавства та підстав для її скасування не має. Вислухавши пояснення позивач та її представника, представника відповідача, третьої особи, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з вимогами\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~статті 65 СК України\~для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Як встановлено, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2016 року, яке набрало законної сили 01.11.2016 року, позов [PERSON] був задоволений: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] ? вартості автомобіля у розмірі 54\~309,15 гривень. Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що сторони 27.05.2006 року уклали шлюб, який був розірваний рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.05.2016 року. Під час перебування шлюбу ними було придбано автомобіль Chery T11 Tiggo, н.з. ВЗ 6779 АО, який 19.03.2016 року, без погодження [PERSON], був проданий [PERSON] На час продажу вказаного автомобіля сторони спільне господарство не вели. Вказані обставини були встановлені рішенням суду та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також встановлено, що 19.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2016/3219 за яким остання придбала автомобіль Chery T11 Tiggo, н.з. ВЗ 6779 АО. На підставі вказаного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказаний автомобіль. В своєму позові та наданих поясненнях, позивач та її представник зазначили, що укладений [PERSON] правочин з продажу автомобіля, був вчинений ним без письмової згоди іншого подружжя, а отже є недійсним. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо - відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Отже, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року (справа № 6-7цс15), яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. За таких обставин, зважаючи на те, що на користь позивача за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2016 року, була стягнута компенсація половини вартості спірного автомобіля, підстав для визнання договору купівлі-продажу цього транспортного засобу від 19.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та скасування державної реєстрації автомобіля марки Chery T11 Tiggo, н.з. ВЗ 6779 АО за [PERSON] не має. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов є необґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Оскільки у задоволенні заявленого позову слід відмовити, відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, вжиті за ухвалою суду від 13 липня 2016 року у виді накладення арешту на автомобіль [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], слід скасувати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed