Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 16.11.2017 відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 27200 грн., які зобов`язалась повертати щомісячно у сумі не менше 1100,00 грн., починаючи з січня 2018 року до 31 грудня 2019 року, про що відповідач написала розписку у присутності двох свідків. Станом на 31.12.2019 відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 29625,40 грн., яка складається з судових витрат у розмірі 768,40 грн., комісія банку в розмірі 25,00 грн., сума боргу за розпискою у розмірі 27200,00 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1632,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Надав суду пояснення, що в 2017 році він уклав угоду з [PERSON] , яка мала борг перед КС «Імперіал ЛТД», щодо погашення ним зазначеного боргу за рахунок коштів, які йому була винна КС «Імперіал ЛТД». З свого боку, [PERSON] зобов`язалась повернути йому грошові кошти, на підтвердження чого власноруч написала розписку в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Зазначив, що особисто грошові кошти [PERSON] він не передавав. Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити на підставі викладених у позові обставин. У судові засідання представник позивача не з`являється, поважності причин своїх неявок не зазначає, жодного підтверджуючого документу про причини своїх неявок не надала. Таку поведінку суд розцінює як спробу затягнути вирішення даної справи по суті. У зв`язку з вищезазначеним, з метою недопущення порушення прав осіб на розгляд справи у розумні строки, суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі представника позивача. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що грошові кошти від [PERSON] вона не отримувала, ніяких грошей у позивача вона не займала, розписка була нею написана під оманою. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач не отримувала грошових коштів від позивача, а тому між сторонами не виникло жодних прав та обов`язків на підставі розписки, яка наявна у матеріалах справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що [PERSON] мала перед КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитом. Останній було запропоновано укласти угоду з [PERSON] , який зобов`язався виплати за неї кошти, на що вона погодилась та взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти [PERSON] , про що склала відповідну розписку. Грошові кошти [PERSON] від [PERSON] не передавались. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, з поданої позивачем розписки від 16 листопада 2017 року, оригінал якої досліджено у судовому засіданні та долучено до матеріалів справи, вбачається, що відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 27200,00 грн., які він передав в присутності свідків та які вона зобов`язалась повертати [PERSON] починаючи з січня місяця 2018 року в розмірі не менше 1100 грн. щомісячно та повністю розрахуватися до 31 грудня 2019 року (а.с. 128). Проте, позивач та відповідач визнали, що позивач не передавав та не займав відповідачу грошові кошти у сумі 27200 грн. Дана обставина також підтверджується показами свідка [PERSON] . Вищевказані обставини визнали у судовому засіданні сторони і у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Суд не приймає до уваги доводи позивача [PERSON] щодо виконання ним боргового зобов`язання [PERSON] перед КС «Імперіал ЛТД», так як вони не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами, як і не підтверджено наявність самого зобов`язання [PERSON] перед КС «Імперіал ЛТД». Також судом було досліджено надані у якості доказів копію рішення Троїцького районного суду Луганської області № 433/963/15-ц від 24 червня 2015 року, видаткові касові ордери від 16 листопада 2017 року та довідку Троїцької філії КС «Імперіал ЛТД» від 16 листопада 2017 року, з яких вбачається, що між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] виникли кредитні правовідносини, за якими сторони мали одне перед одним певні права та обов`язки, а саме [PERSON] отримала кредит від КС «Імперіал ЛТД», який погасила у повному обсязі 16 листопада 2017 року, у наслідок чого на рахунок КС «Імпеірал ЛТД» були зараховані відповідні грошові кошти у якості погашення кредиту. Цією ж датою, 16 листопада 2017 року, датована розписка, за якою [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 27200,00 грн. Однак ці правовідносини не підтверджують юридичну природу позики [PERSON] перед [PERSON] на підставі наданої розписки. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а згідно частини 2 даної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року N 6-1967цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа. Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України. Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, зі змісту ст. 1046 ЦК України вбачається, що договір позики являється реальним договором, тому що вважається укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідно передання майна або вчинення іншої дії, то договір є укладеним з моменту передання відповідного майна, а ч.2 ст. 1046 ЦК України вказує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У судовому засіданні встановлено, що грошові кошти у сумі 27200 грн. у власність відповідачу позивачем не передавались, а тому суд приходить до висновку, що договір позики між позивачами та відповідачем не був укладений, оскільки в даному випадку відсутня встановлена законом умова, необхідна для його укладення передання грошей. Отже, спірний договір позики не є укладеним і не створює прав та обов`язків для сторін. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення суми боргу у розмірі 27200 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1632,00 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, то дані вимоги є похідними від вищевказаних позовних вимог про стягнення боргу за договором позики і положення ст. 625 ЦК України можуть бути застосовані лише у випадку порушення грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 768,40 грн. (а.с.1), тому у відповідності до\~ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed