Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

До суду надійшов позов ПАТ «КБ ПриватБанк» (далі - Банк) в особі представника [PERSON] про стягнення з [PERSON] (далі - Відповідачки) заборгованості за кредитом у розмірі 51621 гривень 15 копійок. В обґрунтування позову зазначено, що 31.01.2013 року між Банком і Відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, за яким остання отримала кредит у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У встановлений договором строк Відповідачка зобовязання за кредитним договором не виконала, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 51621,15 гривень, яка складається з: 1952,63 гривень заборгованість за кредитом; 42924,18 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3810,00гривень заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень штраф (фіксована частина); 2434,34 гривень штраф (процентна складова); 1762,00 гривень судові витрати. Представник позивача, яка приймала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала посилаючись на викладене, просила їх задовольнити. Представник Відповідача, не ставлячи під сумнів дійсність і добровільність укладеного між сторонами договору, проти позову заперечив, та просив відмовити у його задоволенні через закінчення строку позовної давності, оскільки вважає, що він починає обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу і несплачені до моменту звернення Позивача до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів окремо. Останній платіж Відповідачкою був здійснений 01.10.2014 року в сумі 190 гривень. Вважає, що саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, і позивач звернувся до суду поза його межами. Представник Позивача у свою чергу, з такими доводами сторони не згодна, оскільки вважає, що початок перебігу строку позовної давності обчислюється з моменту настання кінцевого строку виконання зобовязання який визначений строком дії картки 06.2016 року, а не датою останнього платежу за кредитом. Оскільки строк давності не сплив, а Відповідачка належним чином не виконала зобовязання за кредитним договором і порушення цього зобовязання триває, тому просить задовольнити позов у повному обсязі і стягнути з Відповідачки заборгованість, визначену у позові. Після встановлення достовірного місця проживання Відповідачки Банком буде вирішуватися питання про застосування до неї положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині заборони нарахування штрафних санкцій за простроченими зобовязаннями. Вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов до наступного висновку. Факт укладення договору без номеру від 31.01.2013 року між сторонами, за яким Банк надав, а Відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки сторонами не оспорюється і підтверджується копією анкети-заяви на приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6). У заяві обумовлено, що вона є договором надання банківських послуг. З наданих банком розрахунків (а.с.4,5) вбачається, що відповідачка порушувала умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.11.2017 року складає: 1952,63 гривень заборгованість за кредитом;42924,18 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;3810,00гривень заборгованість за пенею та комісією;500 гривень штраф (фіксована частина);2434,34 гривень штраф (процентна складова);1762,00 гривень судові витрати,а разом 51,621,15 гривень. Як вбачається з довідки Банку (а.с. 23), [PERSON] (ІПН [NUMBER]) згідно кредитного договору б/н від 31.01.2013 року отримала картку № 5211537425637787, яка має термін дії до 06.2016 року. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця (а.с.25), тобто до 30.06.2016 року. Відповідно до правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14. Як вбачається зі змісту договору про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, який відповідає кінцевій даті дії кредитної карти 30.06.2016 року (а.с. 91, 93), перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). У даному випадку розглядається спір про повернення кредиту у повному обсязі, а не стягнення окремих платежів по ньому, тому перебіг строку позовної давності має обчислюватися не з дати останнього платежу по кредиту, а з дати кінцевого повернення кредиту, який відповідає строку дії карти 30.06.2016 року. Такий підхід у вирішенні аналогічних спорів знаходить своє відображення в усталеній практиці Верховного суду (див. постанови у справі № 629/2957/15-ц, 490/4116/14). Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом у межах позовної давності. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день розгляду справи відповідачка борг не сплатила, і не вчиняє будь-яких дій для його погашення. Останній платіж було здійснено 1.10.2014 року у розмірі 190 гривень, що свідчить про умисне невиконання зобовязання, а заяву про застосування строків позовної давності суд розцінює як засіб уникнення від сплати кредиту. Виходячи з наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги у частині стягнення з відповідачки штрафних санкцій за неналежне виконання зобовязання (пеня, штрафи з фіксованою частиною та процентною складовою), задоволенню не підлягають, оскільки статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII встановлений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобовязаннями, і Банк був зобовязаний скасувати Відповідачці пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором, починаючи з 14 квітня 2014 року. \~ \~ \~ \~Посилання представника Позивача на те, що у встановленому порядку Банк не може отримати інформацію про місце перебування (проживання) Відповідачки, що необхідно для виконання мораторію, не видається обґрунтованим і спростовується матеріалами справи, оскільки очевидно, що Банку достеменно відомо про місце проживання Відповідачки, а список населених пунктів, де проводилася антитерористична операція встановлений розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», який є у вільному доступі. Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню в порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України (шляхом стягнення з відповідачки судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial