Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Заявник 20.09.2021 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутніми, посилаючись на наступні обставини. Вона з 08.09.1962 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] який помер [INFO] . Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . У 2006 році [PERSON] виїхав на заробітки до Російської Федерації, останній раз вона спілкувалася з ним по телефону 11.12.2007 року, з того часу зв`язок втрачено та він до теперішнього часу не повернувся. На її звернення до Нікопольського ВП ГУНП України з приводу встановлення місцезнаходження [PERSON] отримала відповідь, що його місцезнаходження невідоме та встановити його не виявилося можливим. До теперішнього часу його місцезнаходження їй невідоме. Визнання [PERSON] безвісно відсутній необхідно їй для вирішення питання щодо встановлення опіки над належним йому майном та оформлення належної йому спадщини після смерті його батька [PERSON] . Враховуючи викладені обставини, вона звернулася до суду з даною заявою. Ухвалою судді від 30.09.2021 року заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на вимогах заяви наполягає, просить її задовольнити (а.с.34). Від представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради, [PERSON] надійшла на адресу суду заява про розгляд справи без участі представника (а.с.29). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.09.1962 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.6), який [INFO] помер (а.с.7). Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Заявник [PERSON] в обґрунтування своєї заяви зазначила, що у 2006 році [PERSON] виїхав на заробітки до Російської Федерації, останній раз вона спілкувалася з ним по телефону 11.12.2007 року, з того часу зв`язок втрачено та він до теперішнього часу не повернувся. На звернення заявника до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо перевірки її сина [PERSON] , отримала повідомлення про те, що інформація щодо [PERSON] , [INFO] , відсутня. На сьогоднішній день його місцезнаходження невідоме та встановити його не виявилося можливим. Про результати перевірки складено відповідну довідку (а.с.10). Згідно Акту № 414 управляючої ОСББ «Шевченко 173» від 16.08.2021 року, [PERSON] з 2008 року та до цього часу за адресою реєстрації не проживає (а.с.11). Відповідно до ст.293 ч.2 п.3 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно зі ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. У постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Суд звертає увагу, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Відповідно до статті 315 ЦПК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження судами розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Виходячи з викладеного суд вважає, що є всі підстави для визнання [PERSON] , [INFO] - безвісно відсутнім, так як більше одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про його місце\~ перебування.\~\~

Outcome: approved