Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 31 травня 1994 року на підставі рішення органу приватизації Луганської міської ради позивачці та її матері [PERSON], сестрі [PERSON] та її сину [PERSON] в рівних долях в приватну власність була передана квартира загальною площею 50,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], згідно свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2000 року, частка матері в розмірі ? частини квартири була передана в спадщину позивачці та її сестрі в рівних долях, тобто частка позивачки в квартирі складала 3/8 частини. 11 вересня 2002 року чоловік позивачки, відповідач по справі, на підставі договору міни житлових приміщень, свою квартиру, що розташована на [ADDRESS] поміняв на 5/8 частин квартири [ADDRESS]. Після здійснення розміну квартири право власності відповідача складало на квартиру в розмірі 5/8 часток, а позивачки в розмірі 3/8 часток. На даний час квартира знаходиться на тимчасово не підконтрольній українській владі території. Договір міни та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, частку квартири відповідача збереглися. На частку позивачки на даний час відсутні правовстановлюючі документи за виключенням фотокопій. Архіви залишилися на тимчасово не підконтрольній українській владі території, а право видачі дубліката має тільки той нотаріус, який видав свідоцтво про спадщину. Таким чином, позивачка просить суд визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, від представника позивачки надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Абзацом четвертим ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному надається право будь яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності . Судом встановлено, що дійсно 31 травня 1994 року на підставі рішення органу приватизації Луганської міської ради позивачці та її матері [PERSON], сестрі [PERSON] та її сину [PERSON] в рівних долях в приватну власність була передана квартира загальною площею 50,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.14, 18). Після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], згідно свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2000 року, частка матері в розмірі ? частини квартири була передана в спадщину позивачці та її сестрі в рівних долях, тобто частка позивачки в квартирі складала 3/8 частини (а.с.19-21). 11 вересня 2002 року чоловік позивачки, відповідач по справі, на підставі договору міни житлових приміщень, свою квартиру, що розташована на [ADDRESS] поміняв на 5/8 частин квартири [ADDRESS] (а.с.13, 15-17). Після здійснення розміну квартири право власності відповідача складало на квартиру в розмірі 5/8 часток, позивачки відповідно в розмірі 3/8 часток. На даний час квартира знаходиться на тимчасово не підконтрольній українській владі території. Вказане є загальновизнаними обставинами, а тому не підлягають додатковому доказуванню. У позивачки на даний час відсутні оригінали правовстановлюючих документів на належні їй 3/8 частини квартири. Архіви залишилися на тимчасово не підконтрольній українській владі території, а право видачі дубліката має тільки той нотаріус, який видав свідоцтво про спадщину. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивачка дійсно набула право власності на 3/8 частини вказаної квартири, однак отримати на даний момент правовстановлюючі документи на зазначену частину нерухомого майна, позивачка не має можливості, що позбавляє її вільно розпоряджатися та володіти належним їй нерухомим майном (його частиною), у зв'язку з чим порушене право позивачки підлягає захисту у судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved