Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

До суду звернувся представник Чорноморської міської ради Одеської області з позовом в якому просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку чорноморської територіальної громади шляхом демонтажу за власний рахунок металевого гаражу [ADDRESS], та привести в належний санітарний стан земельну ділянку, на якій був встановлений металевий гараж. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати (а.с.2-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Іллічівської міської ради [PERSON] було надано дозвіл на тимчасову установку на 3 роки металевого гаражу за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті дія даного дозволу припинилась, до того ж, минув строк, на який міська рада надала дозвіл на тимчасову установку гаражу. 21 квітня 2016 року було складено припис, яким зобов'язано відповідача [PERSON] в місячний термін за власний рахунок прибрати металевий гараж за межі міста та привести в належний стан земельну ділянку, але ця вимога і досі залишається не виконаю, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не прибув повторно, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не сповістив, заперечень проти позову не надав. На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради №1255 від 26.11.2009 року було надано дозвіл інваліду [PERSON] на перенесення і тимчасову установку металевого гаража терміном на 3 роки, за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Після смерті [PERSON] та відповідно до п.11 Положення про порядок тимчасового розміщення гаражів на землях Іллічівської територіальної громади, дія даного дозволу припинилась. 21 квітня 2016 року було складено припис, яким, у зв'язку зі смертю [PERSON], зобов'язано відповідача [PERSON] (сина померлого) в місячний термін за власний рахунок прибрати металевий гараж за межі міста та привести в належний стан земельну ділянку, на якій він був встановлений (а.с.5). Вказані вимоги припису на сьогоднішній день відповідачем не виконані. Суд звертає увагу, що [PERSON] отримав належний дозвіл на тимчасову установку металевого гаражу, але після його смерті це право не може успадкувати його син [PERSON], оскільки відповідно до ст.1219 ЦК України особисті немайнові права не входять до складу спадщини, так як нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Відповідач [PERSON] відповідно до п.2 Положення про порядок тимчасового розміщення гаражів на землях Іллічівської територіальної громади, не має права на отримання дозволу на тимчасове розміщення металевого гаражу поблизу місця проживання на землях Чорноморської міської ради, оскільки таке право мають виключно інваліди Великої Вітчизняної війни, які мають медичні показники на забезпечення їх автотранспортом та інваліди з захворюванням опорно-рухового апарату, які мають автомобілі з ручним керуванням. Згідно ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. У відповідності з вимогами ст.125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Рішень щодо надання відповідачу земельної ділянки на умовах оренди, власності або постійного користування для розміщення гаражу Чорноморською міською радою та її Виконавчими органами не приймалось, тобто відповідач користується земельною ділянкою під металевим гаражем без правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування нею. Нормою ст.212 Земельного Кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У відповідності до ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який був сплачений позивачем в сумі 1378,00 гривень, що підтверджується квитанцією №104 від 26 липня 2016 року (а.с.1).

Outcome: approved