Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Харкові, Української РСР, на території України за станом на [INFO] . В обґрунтування заяви представник заявника посилався на те, що [PERSON] народився [INFO] у м. Харкові Української РСР. З 14 січня 1988 року по 02 липня 1996 року [PERSON] відбував покарання в Єнакіївській ВК № 52 Донецької області. Протягом низки строків відбування покарання у вигляді позбавлення волі за ряд злочинів [PERSON] втратив паспорт громадянина СРСР зразка 1953 року, а за отриманням іншого паспорту не звертався до 2017 року. Ухвалою суду від 14 травня 2020 року задоволено клопотання [PERSON] про звільнення його від сплати судового збору, відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження (а.с. 18). 08 липня 2020 року заявник [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з уточненою заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання [PERSON] до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Заявник та його представник в судовому засіданні заяву підтримали. Представник заінтересованої особи Рибалко Ю.В. при прийнятті рішення покладалася на розсуд суду, в судовому засіданні надала пояснення, згідно з якими для отримання паспорту громадянина України [PERSON] повинен звернутися до Індустріального районного відділу ДМС України у м. Харкові та пройти певну процедуру, в тому числі і процедуру ідентифікації особи, яка може бути проведена за допомогою відбитків пальців рук, відомості про які повинні зберігатися у базі МВС, оскільки [PERSON] був неодноразово судимий. Вислухавши заявника, його представника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, оцінив надані докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції складено актовий запис № 1203 (а.с. 5). Згідно листа Управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області № 43у/119-27/01-2020 від 24 квітня 2020 року, станом на 23 квітня 2020 року [PERSON] , [INFO] , за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 1987 року відбував покарання в Єнакіївській ВК № 52 Донецької області з 14 січня 1988 року по 02 липня 1996 року (а.с. 8). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Положеннями ч. 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що заявником та його представником надано достатньо належних та допустимих доказів, які дозволяють зробити висновок про доведеність факту перебування та проживання [PERSON] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» у певний період після народження в м. Харкові та в період відбування покарання у вигляді позбавлення волі в Єнакіївській ВК № 52 Донецької області з 14 січня 1988 року по 02 липня 1996 року. Разом з тим, доказів тривалості перебування заявника на території України безпосередньо після його народження в м. Харкові, які б дозволили суду зробити висновок, що заявник постійно проживав на території України, суду не надано. Крім того, кримінально - виконавча установа, в якій засуджений утримується під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі, є її місцем тимчасового перебування, а не є місцем постійного проживання, тому суд вважає факт того, що [PERSON] проживав на території України саме постійно, не доведеним.

Outcome: partial