Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Заявник 15 квітня 2014 року звернувся до суду з вказаною заявою в якій зазначив, що згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 261678, виданого 28 січня 2010 року на підставі рішення Тернуватської селищної ради № 57 від 22 серпня 1995 року та рішення Тернуватської селищної ради № 2 від 23 жовтня 2009 року він є власником земельної ділянки, площею 0,1500 га, розташованої за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, смт. Тернувате, вул. Кірова, 28, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 261677, виданим 28 січня 2010 року на підставі рішення Тернуватської селищної ради № 57 від 22 серпня 1995 року та рішення Тернуватської селищної ради № 2 від 23 жовтня 2009 року заявнику також передана у власність для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка, площею 0,0997 га, яка розташована по вул. Кірова, 28 смт. Тернувате, Новомиколаївського району Запорізької області. За даною адресою проживав батько заявника – [PERSON], який 30 березня 2008 року помер. Після його смерті заявник прийняв спадщину за заповітом на домоволодіння № 28 по вул. Кірова, смт. Тернувате, Новомиколаївського району Запорізької області. Однак, при видачі державних актів на право приватної власності на земельні ділянки була допущена описка стосовно адреси знаходження земельних ділянок, а саме, зазначено «вул. Кірова, 35», замість вірного «вул. Кірова, 28». На звернення заявника з питання приведення у відповідність рішень селищної ради, голова Тернуватської селищної ради виправив описку і номер « 35» виправив на номер « 28», при цьому зробив відмітку «виправленому вірити». На даний час заявник бажає розпорядитися належними йому земельними ділянками, однак не має можливості це зробити через розбіжності у документах. Просив встановити факт, що земельна ділянка площею 0,1500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить заявнику на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 261678, та земельна ділянка площею 0,0997 га. для ведення особистого селянського господарства, належна заявнику на підставі державного акту серія ЯИ № 261677, дійсно розташовані за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, смт. Тернувате, вул. Кірова, 28. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити. В обґрунтування вимог, посилався на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа у судове засідання не з’явилася, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника. Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що будинок № 28 по вул. Кірова, смт. Тернувате, Новомоколаївського району, Запорізької області належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 02.10.2008 року Новомиколаївською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1038 (а.с.9,10). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 261677, заявник є власником земельної ділянки площею 0,0997 га., розташованої за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, смт. Тернувате, вул. Кірова, 35 (а.с.8). Проте, як зазначив заявник фактично він є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, смт. Тернувате, вул. Кірова, 28, а у державних актах на право власності допущена описка стосовно номеру будинку. Відповідно зі т. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 234 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дані положення ст. ст. 235, 256 ЦПК України кореспондуються з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, відповідно до якого в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Разом з тим, ст. 256 ЦПК України не передбачено встановлення факту такого роду та відсутнє обгрунтування вимоги з безпосереднім посиланням на докази. Крім того, в судовому засідання заявник конкретно не пояснив для чого йому необхідно встановлення даного факту, відсутні докази в підтвердження позасудового вирішення справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не знайшли свого об’єктивного підтвердження, і тому вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити у зв’язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed