Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просила стягнути на користь неповнолітнього [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 20\~000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона у листопаді 2014 року подала позовну заяву до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON]. 23 січня 2015 року [PERSON] разом з [PERSON] прийшли до школи за місцем навчання дитини, та на перерві підізвали його до себе та жестами і поглядами стали залякувати його. Через декілька хвилин до них підійшла класний керівник та втрутилася у цю розмову. На її запитання [PERSON] відповів, що не знає цих людей. Тоді вчителька поросила відповідачів покинути приміщення школи, проте останні стали їй грубити та погрожувати. Коли вона забрала зі школи сина, [PERSON] був наляканий, весь вечір плакав, а у ночі в нього піднялася температура. Протягом ночі дитина плакала та кричала. Таким чином своїми діями відповідачі призвели до нервового зриву дитини, у звязку з чим вона вимушена була звертатися за психологічною допомогою. За таких обставин, внаслідок неправомірних дій відповідачів, її сину була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 20\~000 гривень. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала просила його задовольнити. Пояснила суду, що з 2005 року вона перебувала з [PERSON] у шлюбі, від якого 12.11.2005 року народився син [PERSON]. Шлюб з відповідачем був розірваний у 2007 році. З того часу відповідач з сином не спілкувався. У листопаді 2014 року вона подала позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина. 23 січня 2015 року їй зателефонувала класний керівник та повідомила, що до школи приходив [PERSON] разом з жінкою та вони намагалися спілкуватися з її сином. При цьому вона також повідомила, що вказані особи вели себе дуже агресивно. Коли вона забрала сина зі школи, то він був дуже наляканий. Зазначила, що відповідачи порушили вимоги ЗУ «Про освіту», якою заборонено відволікати учнів від учбового процесу, та вони взагалі не мали права проходити на територію школи. Крім того, зазначила, що [PERSON], як батько не виконував своїх батьківських обовязків щодо сина [PERSON], не бачив його 8 років та дитина його не знає. Таким чином, прийшовши до школи та намагаючись спілкуватися з сином, без попередньої підготовки дитини, погодження з нею та класним керівником, вони завдали сину психологічну травму, у звязку з якою син переніс моральні страждання. Моральну шкоду, яку завдали відповідачі її сину вона оцінює у 20\~000 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що дійсно з 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, який був розірваний у 2007 році. Від шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON]. На початку року він отримав повістку з суду про розгляд справи щодо позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON]. Тоді він прийшов до позивачки на роботу аби поговорити з приводу поданого нею позову. Остання не стала з ним розмовляти, при цьому пояснила, що сказала сину, що його батько (він) помер. Він захотів прийти до сина. У січні 2015 року він прийшов до школи, де син навчається та на перерві викликав сина з класу. Коли син підійшов до нього то він йому лише сказав, що є його батьком. Потім одразу підійшла класний керівник та спитала хто він такий. Він показав їй паспорт, та пояснив, що він є батьком [PERSON]. Тоді класний керівник пояснила, що без згоди матері [PERSON] він не має права спілкуватися з дитиною. Після цього він з теперішньою дружиною [PERSON], пішли зі школи. При цьому сварок з класним керівником вони не влаштовували, та жодними діями не погрожували [PERSON]. Також визнав, що дійсно з 2007 року не бачив сина та з ним не спілкувався, проте вказане було обумовлено негативним ставленням колишньої дружини. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що [PERSON] є її чоловіком. Зазначила, що у січні 2015 року вони дійсно приходили до шкоди, де навчається син чоловіка - [PERSON]. Метою їхнього приходу було бажання чоловіка побачити сина. На перерві [PERSON] підізвав [PERSON] та спитав у нього чи він його памятає, а потім сказав, що він його батько. Дитини при цьому поводилася нормально. Потім вийшла з класу вчителька та заборонила чоловіку спілкуватися з дитиною. Вказане відбулося протягом пяти хвилин. Жодних сварок вони не чинили, при цьому вона взагалі стояла в стороні та у розмову не втручалася. Представник відповідачів позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що відповідно до норм сімейного законодавства батько та мати дитини мають рівні права та обовязки щодо дитини та розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав щодо дитини. Батьки мають безперешкодне право на спілкування з дитиною. За весь час з моменту розлучення з позивачкою та проживання окремо, [PERSON] проявляв бажання спілкуватися з сином, проте [PERSON] категорично відмовляла у цьому. Зважаючи на категоричну позицію позивачки, яка не погоджувалася миром вирішити це питання та подала позов до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав, останній дійсно прийшов до школи аби поспілкуватися з сином, повідомити йому що у нього є батько та зясувати, чи бажає він з ним спілкуватися. Під час розмови він не вчиняв жодних дій які б призвели до душевних страждань дитини, він нікому не грубив та не погрожував. Крім того просила звернути увагу на те, що згідно представленого позивачем повідомлення Хмельницького центру соціальних служб вбачається, що переживання дитину сталися не через дії [PERSON], а через те, що однокласник [PERSON], повідомив йому, що його може забрати невідомий чоловік. Зазначила, що жодних доказів того, що саме дії відповідачів були спрямовані на посягання на недоторканість та безпеку дитини, та як наслідок від цих дій були завдані душевні страждання, позивачем не представлено, як і не обґрунтований розмір заявлений до відшкодування моральної шкоди. Зазначила, що жодних протиправних дій відповідачами не було вчинено, а отже і підстав для задоволення позовних вимог не має. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Як встановлено, [PERSON] та [PERSON] з 01 травня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 21 лютого 2007 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], 12.11.2005 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2015 року позов [PERSON] був задоволений: [PERSON], [INFO], був позбавлений батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказане рішення оскаржено не було та набрало законної сили 02.06.2015 року. Також, як встановлено, 23 січня 2015 року [PERSON], разом з [PERSON], приходив до ЗОШ №15 з метою познайомитися з сином [PERSON] Вказане було визнано сторонами та не оспорювалося у судовому засіданні. За результатами розгляду звернення [PERSON], щодо неправомірних дій [PERSON], яка була зареєстрована в ЖЕО №2081 від 09.02.2015 року, о/у СКМСД Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області 17.02.2015 року був складений висновок, за яким вирішено провести профілактичну бесіду з [PERSON] Під час розгляду вказаного звернення було встановлено, що 23.01.2015 року [PERSON], разом з своєю дружиною [PERSON] прийшли до ЗОШ №15 у м. Хмельницкому, де [PERSON] розповів малолітньому [PERSON], що він його батько. Після цього до них підійшла класний керівник [PERSON], якій [PERSON] показав свій паспорт та повідомив, що він є батьком [PERSON]. Дитина при цьому одразу пішла до класу, а класний керівник зателефонувала [PERSON]. При цьому під час вказаної перевірки були опитані [PERSON], [PERSON], малолітній [PERSON] та [PERSON] (класний керівник) та жодних ознак кримінального чи адміністративного правопорушення виявлено не було. Згідно представлених повідомлень в.о. директора Хмельницького міського Центру соціальних служб сімї, дітей та молоді вих. №66/01-05 від 16.02.2015 року та вих.. № 260/01-05 від 29.05.2015 року встановлено, що з малолітнім [PERSON] психологами центру проводилися консультування та за результатами психологічного дослідження встановлено, що біологічний батько [PERSON] не приймав участі у вихованні сина; дитини виявила ознаки психологічної травми. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами частин 1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно розяснень, викладених у ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст.142 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як встановлено з матеріалів справи на час виникнення спірних правовідносин (23 січня 2015 року) [PERSON] не був позбавлений батьківських прав стосовно свого сина [PERSON], жодних рішень щодо обмеження його спілкування з дитиною судом не приймалося. Під час перевірки законності дій [PERSON], [PERSON] 23 січня 2015 року щодо його перебування у ЗОШ №15 та спілкування з дитиною ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не було виявлено. Таким чином, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що [PERSON] та [PERSON] вчинили протиправні дії щодо малолітнього [PERSON] внаслідок яких останньому була завдана моральна шкода. Листи з Хмельницького міського Центру соціальних служб сімї, дітей та молоді від 16.02.2015 року та 29.05.2015 року суд не приймає як на доказ обґрунтованості позовних вимог, оскільки викладені в них висновки носять характер припущень, до того ж не підтверджують протиправність дій відповідачів, в розумінні положень ст.1167 ЦК України, як на підставу задоволення позову. На підставі та

Outcome: dismissed