Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

За позовом, з урахуванням зміни предмету позову (а.с. 67-69), позивач [PERSON] просить суд визнати наступний порядок користування квартирою № 70 в будинку № 1 по пр. Газети Правда у м. Дніпропетровську, а саме: -за позивачем [PERSON] визнати право користування кімнатою 3-а житловою площею 12,5 кв.м., та 1/2 (що складає 8,6 кв.м.) кімнати 2-а житловою площею 17,2 кв.м., а загальною площею 21,1 кв.м.; -за відповідачкою [PERSON] визнати право користування кімнатою 1-а житловою площею 10,2 кв.м.,та 1/2 (що складає 8,6 кв.м.) кімнати 2-а житловою площею 17,2 кв.м., а загальною площею 21,1 кв.м.; -залишити в спільному користуванні сторін кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та комору. Також позивач [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні належною позивачу 1/2 частиною зазначеної квартири шляхом вселення в неї. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони є співвласниками зазначеної квартири з частками у праві власності по 1/2 за кожним. Між сторонами не досягнута згода стосовно порядку користування квартирою, тому позивач просить суд визначити порядок користування приміщеннями квартири. Окрім того, відповідачка чинить позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, тому позивач просить суд також винести рішення про усунення таких перешкод та вселення в квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] а також третя особа [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] заперечила можливість спільного проживання з позивачем в одній квартирі через конфлікт, що виник між ними. Вважає, що запропонований позивачем варіант визначення порядку користування приміщеннями квартири обмежить її права та права її родини, оскільки позивач просить виділити їй саму маленьку кімнату, а позивачу кімнату з лоджією, при тому, що вона мешкає в квартирі разом з донькою та малолітньою онукою. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно оцінених в сукупності копії договору купівлі-продажу часток квартири (а.с. 6), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7), Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 81-82) а також свідоцтва про право власності на спадщину за законом[ADDRESS] будинку № 1 по проспекту імені Газети «Правда» в м. Дніпропетровську знаходиться у спільній частковій власності сторін [PERSON] та [PERSON] з частками у праві власності по 1/2 за кожним. Вирішуючи позовні вимоги в частині усунення перешкод шляхом вселення позивача до квартири, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Позивач, який є співвласником квартири, на підставі ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Процесуальна позиція в суді [PERSON], яка категорично заперечує право позивача на проживання в квартирі, узгоджується з твердженнями [PERSON] щодо наявності перешкод в користуванні квартирою з боку відповідачки. [PERSON], як співвласник квартири, за наявності перешкод у здійсненні ним права власності, на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення таких перешкод. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення порядку користування приміщеннями в квартирі, суд виходить з наступного. Згідно копії технічного паспорту на квартиру (а.с. 8-10)[ADDRESS] будинку № 1 по проспекту імені Газети «Правда» в м. Дніпропетровську складається з: -коридору № 1 площею 4,7 кв.м.; -кладової № 2 площею 0,3 кв.м.; -ванної № 3 площею 2,1 кв.м.; -туалету № 4 площею 1,1 кв.м.; -кухні № 5 площею 7,6 кв.м.; -житлової кімнати № 6 площею 10,2 кв.м., -житлової кімнати № 7 площею 17,2 кв.м., -житлової кімнати № 8 площею 12,5 кв.м., -лоджії І площею 2 кв.м. При цьому житлові кімнати № 6 та № 8 є ізольованими, а житлова кімната № 7 є прохідною. Вихід на лоджію здійснюється через житлову кімнату № 8. Зокрема, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки спільне використання всіх приміщень квартири між сторонами через конфлікт неможливе, а домовленість щодо визначення порядку користування квартири в позасудовому порядку не досягнута, відповідний спір підлягає вирішенню судом. Суд виходить з того, що у роздільне користування сторонам можуть бути надані лише житлові кімнати № 6 та № 8 (з лоджією І), оскільки лише вони є ізольованими житловими кімнатами, а решта приміщень квартири підлягають залишенню в спільному користуванні сторін. Позивач просить суд надати йому в користування житлову кімнату з більшою площею, яка містить вихід на лоджію, з чим суд погодитися не може, оскільки це призведе до порушення розумного балансу інтересів сторін. Наданими довідкою про склад сімї та свідоцтв про народження, відповідачкою доведено, що вона використовує квартиру не тільки для власного проживання, а і для проживання членів своєї сімї: доньки [PERSON], та малолітньої доньки останньої, яка доводиться онукою відповідачці [PERSON], [INFO]. Виходячи з основоположних засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне виділити в користування відповідачці житлову кімнату № 8 з лоджією, а житлову кімнату № 6 виділити в користування позивачеві. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Розподіляючи понесені позивачкою судові витрати, суд враховує розяснення, викладені у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а застосувати вимогу пропорційності неможливо, відповідні судові витрати зі сплати судового у розмірі 243,60 грн. підлягають розподілу між сторонами порівну. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 121,80 грн. (243,60 / 2).

Outcome: partial