Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Заявленими вимогами позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за комунальну послуги, оскільки останній в добровільному порядку не в повному обсязі виконував такі обов`язки. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання і перешкод щодо такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив суд їх повністю задовольнити. В обґрунтування заявленого суду повідомив наступне. Відповідач проживає у будинку, який у свій час відносився до компетенції позивача і не у повному обсязі сплачував житлово-комунальні послуги. У зв`язку із цим наразі наявна заявлена у даному спорі заборгованість, яку представник позивача просив стягнути у повному обсязі з відповідача. Крім цього, представник позивача на запитання головуючого судді у судовому засіданні не зміг пояснити з чого складається заявлена заборгованість, за якими тарифами нараховувалась та за який період виникла. Так само, представник позивача не зміг пояснити з якого часу будівля, у який проживає відповідач, вийшла з балансу військової частини, тобто до якого часу існували відносини між сторонами щодо заявлених вимог. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні вимог не визнали, просили суд їх відхилити як безпідставні і необґрунтовані. Так, позивачем заявлені вимоги, однак не зазначено ні тарифів ні періоду їх нарахування та не деталізовано вид кожної послуги. Така невизначеність позбавляє можливості відповідача як перевірити правильність нарахованих та наданих послуг так і скористатись правом на ініціювання питання щодо пропуску строку позовної давності, а також визначитись із розмірами наданих пільг. Заслухав пояснення учасників розгляду, судом встановлено наступні фактичні обставини справи на підставі доказів, поданих заявником разом із поданням позовної заяви. Інших доказів сторонами не надавалось, як і не заявлялось клопотань про доповнення розгляду справи додатковими матеріалами. Наслідки неподання доказів, порядок і строки їх подання сторонам окремо роз`яснювалось, як і зазначались наслідки невчинення таких дій. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір. Відповідач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у кімнаті [ADDRESS] , має пільги передбачені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій. 12 травня 2017 року між сторонами укладено договір на тимчасове проживання у гуртожитку строком на два роки із наявністю обопільних прав та обов`язків. Зокрема, відповідач, як наймач житла зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги в розмірі 0,90 гривень за електроенергію, 39,15 гривень за квартирну плату та 17,64 гривень за 1 м3 водопостачання та водовідведення. Розрахункові обсяги згадуваних послуг щодо електропостачання та квартирної плати договором не зазначені. Тарифи зазначені рукописним текстом без будь-яких про це застережень у договорі, що виконаний друкованим способом за допомогою електронних засобів друку. Термін дії договору два роки і інших відомостей про те, що він був пролонгований після 12 травня 2019 року суду надано не було і сторонами не пояснено. 9 листопада 2020 року позивач видав довідку за № 350/249/968 про те, що станом на 1 березня 2020 року заборгованість відповідача за спожиті комунальні послуги становить 3 277, 44 гривень (а.с.8). При дослідженні даного документу судом і ставились згадувані даним рішенням раніше запитання щодо тарифів, обсягів та строків надання комунальних послуг. 18 березня 2020 року Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області рішенням № 1215 ухвалила на 52-гій сесії 7-го скликання затвердити акти приймання передачі у комунальну власність фондів військового містечка та в тому числі будівлі у якій проживає відповідач. Даним рішенням майно передано на баланс селищної ради. Проаналізував фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд не вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, які можуть бути задоволені судом, адже позивачем не доведено і судом не встановлено на підставі належних доказів наявність заборгованості відповідача щодо наданих позивачем комунальних послуг. За таких обставин, суд робить висновок про те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем в розумінні положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, щоб вимагало застосування судового захисту у обраний спосіб. Надана на дослідження суду довідка про наявність тільки суми загального розміру заборгованості по оплаті комунальних послуг, на переконання суду, не є належним доказом, підтверджуючим правильність позиції позивача. Відсутність періоду нарахування таких послуг, застосовані тарифи, поставлений обсяг та врахування пільг, в тому числі, суд вважає, не дають можливості встановити наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача та позбавляють можливості відповідача, як споживача таких послуг, отримати достовірну інформацію щодо наданих послуг, а суду перевірити правильність їх нарахування. Приймаючи рішення у даній справі суд застосовує наступні положення процесуального закону. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed