Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду в інтересах держави в особі Львівської міської ради із позовною заявою до [PERSON], з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, в якому просить стягнути з відповідача до місцевого бюджету м. Львова понесені Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2840,64 грн. та судовий збір. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що відповідачем [PERSON] не були відшкодовані витрати в розмірі 2840,64 грн. на лікування потерпілих від злочину [PERSON] та [PERSON] До судового засідання заступник прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог. Представник Львівської міської ради до судового засідання подала клопотання про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позову (а.с.26). Представник третьої особи - Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до судового засідання подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог (а.с.32). Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином судом повідомлений про час і місце слухання справи, не подавши заяву про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2014 року по справі №461/15082/13-к, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним та призначено покарання по ст.286 ч.2 КК України три роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки (а.с.5-7). Як вбачається із вищевказаного вироку, підсудний [PERSON], 29 вересня 2013 року, приблизно о 21.45 год., керуючи автомобілем [NUMBER], та рухаючись в м.Львові по вул.Словацького в напрямку до вул.Коперніка, при проїзді ділянки по перехресті з вул.Дорошенка , грубо порушив вимоги р.1 п.п. 1.3, 1.5, 1.10 в частині визначення термінів дати дорогу, небезпека для руху,перехрестя; Р.2 п.п.2.3. б, д, 2.9.а ; Р 12 п. 12.3; Р 16 п.16.11; дорожнього знаку 2.1.дати дорогу дод. 1 р.33 Правил дорожнього руху України , які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та наближаючись по другорядній дорозі вул. Словацького до її перехрестя із головною дорогою - вул.Дорошенка, не виконав вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1.Дати дорогу дод.1 ПДР України, не дав дорогу автобусу БАЗ А 079 р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався по головній дорозі, а виїхавши на перехрестя, створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами . Від контактування між собою автомобіль RENAULT TRAFIC та автобус БАЗ А079, виїхали на лівий тротуар вул.Словацького, де автобус скоїв наїзд на пішохода [PERSON]; біля фасаду будинку №37, який відноситься до вул.Дорошенка був припаркований автомобіль [NUMBER], який від отриманого удару перемістився , скоївши наїзд на припаркований поруч автомобіль [NUMBER], що призвело до отримання цими транспортними засобами технічних ушкоджень. Крім цього, внаслідок наїзду пішоход [PERSON], отримала тілесні ушкодження за ознаками важкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння і стали причиною настання смерті; водій автобуса [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя; пасажир автобуса [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя ; пасажири [PERSON] та [PERSON] отримали легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України. Як вбачається з довідки №9 від 26 січня 2017 року Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у даному закладі охорони здоровя з 29 вересня 2013 року по 03 жовтня 2013 року, вартість лікування за 4 дні становить 424,48 грн. (а.с.9-11). Відповідно до довідки №9 від 26 січня 2017 року Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі охорони здоровя з 29 вересня 2013 року по 22 жовтня 2013 року, вартість лікування за 4 дні становить 2416,16 грн. (а.с.12-14). Таким чином, загальна сума затрачених коштів на стаціонарне лікування потерпілих становить 2840,64 грн. та станом на день предявлення позову відповідачем не відшкодовано. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Окрім того, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розмір фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування, і передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Таким чином, суд приймає до уваги, як належні та допустимі покликання позивача на те, що оскільки останнього визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, то останній зобовязаний відшкодувати в користь Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати в розмірі 2840,64\~грн., понесені закладом на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.89 Бюджетного Кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров'я. Відповідно до ч. 3 ст. 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди. Оскільки, злочин відповідачем вчинено на території Галицького району м.Львова, тому вказана цивільна справа підсудна Галицькому районному суду м. Львова. Відповідно до п.п. 2, 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, також у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. На органи прокуратури, відповідно до ст.131-1 Конституції України та ст.45 ЦПК України покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.2 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»). Комунальна міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги є комунальним закладом, засновником якого є Львівська міська рада. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення, що підтвердилось в судовому засіданні та наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України,\~\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені повністю, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved