Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.10.2014 року приблизьмо о 09 год. 10 хв. по автодорозі Стрий-Кіровоград-Знам`янка в районі с. Тарасівка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mersedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить [PERSON] . Відповідно до вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року [PERSON] , керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, всупереч вимог п.2.3.а,б, п.31.1 ПДР України перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля, не забезпечив відповідність технічного стану ТЗ та його обладнання вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, що призвело до втрати керованості автомобіля з одночасним заносом і виїздом на смугу руху зустрічного транспорту, де відбулося зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz Vito», д.н.з. [NUMBER] . Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі повідомлення про настання страхового випадку від 11.11.2014 року, заяви про страхове відшкодування від 07.12.2015 року, складеного страхового акту № 2530В/34/2016 від 15.02.2016 року з розрахунком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 45000 грн. 00 коп. Таким чином, відповідно до вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року відповідальною особою за завдані збитки є відповідач. Просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 45000 грн. 00 коп., та сплачений судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 03 квітня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. Згідно ухвали судді від 12 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою судді від 10 липня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. Згідно ухвали судді від 21 серпня 2020 року позовну заяву було залишено без розгляду. Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді від 14.12.2020 року сприйнято справу до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті був призначений на 21 січня 2021 року без виклику сторін. Ухвалами судді від 21 січня 2021 року та 23 лютого 2021 року строк розгляду справи був продовжений, останній раз до 19 березня 2021 року. Копія ухвали судді від 12.05.2020 року про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками, були направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Проте, вказані документи були повернуті оператором поштового зв`язку до суду з відміткою від 08.02.2021 року про те, що адресат відсутній. У відповідності до вимог п.4 ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідач вважається таким, який належним чином 08.02.2021 року отримав повідомлення суду про дату судового розгляду та копію ухвали судді про відкриття провадження у справі. Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року [PERSON] визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме за те, що він 30.10.2014 року приблизно о 09 год. 10 хв. керуючи технічно несправним автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Стрий-Кіровоград Знам`янка, в районі с. Тарасівка Гайсинського району порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, всупереч вимог п.2.3 а, б, п.31.1 ПДР України перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля, не забезпечив відповідність технічного стану транспортного засобу та його обладнання вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та правил технічної інструкції підприємств виробників та іншої нормативно технічної документації, встановив на задню вісь автомобіля гуму коліс із легко сплавними дисками, при цьому використав для кріплення дисків стандартні, передбачені заводом-виробником для даного автомобіля, болти, кріплення яких не забезпечує надійний контакт для робочих поверхонь кріпильного інструменту та головок болтів кріплення коліс, з метою створення величини крутного моменту затяжки болтів, яка передбачена заводом виробником, внаслідок чого виникло самовільне розкручування болтів кріплення легко сплавного диску та від`єднання від автомобіля заднього лівого колеса, що призвело до втрати керованості автомобіля з одночасним заносом і виїздом на смугу руху зустрічного транспорту, де відбулось зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенс» 110 CDI, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті зіткнення автомобілів пасажир автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди, а пасажир автомобіля «Мерседес Бенс» 110 CDI, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого вколоченого перелому правої променевої кістки, закритого перелому шиловидного відростку правої ліктьової кістки, які за тривалістю розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості. 11 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 07 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» з заявою страхове відшкодування в розмірі 45000 грн. На підставі повідомлення про настання страхового випадку від 11.11.2014 року, заяви про страхове відшкодування від 07.12.2015 року, складеного страхового акту № 2530В/34/2016 від 15.02.2016 року з розрахунком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 45000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Обґрунтовуючи своє право звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування, позивач посилається на п.п. «г» п. 38.1.1. ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, який станом на час виникнення спірних правовідносин визначав, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, вбачається, що страхове відшкодування було здійснено позивачем, так як останнім було застраховано транспортний засіб ВАЗ 21063 з держаним номерним знаком [NUMBER] , на підставі полісу №АІ2078530. При цьому, з вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року вбачається, що з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода в той час, коли він керував транспортним засобом ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] . Тобто, у вироці суду та документах, на підставі яких було проведено сплату суми страхового відшкодування, мова йде про різні транспортні засоби, так як державний номерний знак таких транспортних засобів не співпадає. Відповідно, позивач не надав суду доказів, які підтверджують, що позивач у відповідності до п.п. «г» п. 38.1.1. ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, набув право регресного відшкодування сплаченої суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну водієм застрахованого транспортного засобу ВАЗ 21063 з державним номерним знаком [NUMBER] , так як не надано доказів того, що саме вказаний автомобіль був учасником дорожньо-транспортної пригоди 30.10.2014 року і його технічний стан та обладнання не відповідали на момент дорожньо-транспортної пригоди існуючим вимогам Правил дорожнього руху. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed