Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва 03 лютого 2020 року надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2020 року передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 05 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 березня 2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що зроблено актовий запис № 408. Позовна заява мотивована тим, що у подружжя спільне життя не склалося, шлюб носить лише формальний характер, спільне господарство сторони не ведуть. Крім цього, з вересня 2019 року подружжя припинило спільне проживання, а тому відновлення шлюбних відносин є неможливим. Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив на нього покласти витрати із сплатою судового збору. Відповідач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З свідоцтва про шлюб, виданого 05 березня 2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2005 року, актовий запис № 408 (а.с. 5). Зі свідоцтва про народження від 30.08.2005 року, вбачається, що сторони мають спільну дитину [PERSON] (а.с. 7). Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні продовжувати сімейні відносини з відповідачем, оскільки, у подружжя спільне життя не склалося, шлюб носить лише формальний характер, спільне господарство сторони не ведуть. Крім цього, з вересня 2019 року подружжя припинило спільне проживання, а тому відновлення шлюбних відносин є неможливим. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги підстави позову, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що мають істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved