Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, зареєстрований Коростишівським відділом державної реєстрації актів громадянського стану міста Коростишева 04 березня 2000 року, актовий запис №19, між сторонами; неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишити проживати з матірю. В обґрунтування позову вказує, що 04 березня 2000 року Коростишівським відділом державної реєстрації актів громадянського стану міста Коростишева зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, за час сумісного проживання сторони не змогли створити нормальні сімейні стосунки, взаємоповагу один до одного. У сімї часто виникали сварки та інші негаразди, нестворення нормальних сімейних стосунків привело до розгляду і фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Незважаючи на те, що сторони неодноразово знаходили шляхи для примирення, позивач стверджує, що вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Спільно нажите майно під час шлюбу сторони поділять добровільно. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Складан». Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 04 березня 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 04 березня 2000 року зроблено запис №19. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Це підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ТП №061364. [PERSON] народилася 14 серпня 2000 року, [PERSON] - 05 квітня 2007 року, батьками яких є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-ТП №164025 та серії 1-ТП №052256. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Складан». Згідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, дітей. Збереження сім'ї за таких умов неможливо, шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved