Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, у якій просить суд встановити факт, що він постійно проживав на території України в с. Новий Труд, Генічеського району, Херсонської області з 16 грудня 1988 року по 15 грудня 1995 року та з 16 грудня 1995 року по теперішній час в с. Чонгар, колишня вул.. Махарадзе, в даний час вул.. Дружби, 49, Генічеського району, Херсонської області. В поданій заяві до суду свої вимоги, мотивує тим, що він народився 23.12.1986 року в м. Раздан, Вірменської РСР. Після його народження його батьки [PERSON] і [PERSON] переїхали на проживання з сімєю, включаючи і його, 16.12.1988 року на територію колишньої УРСР, а нині держави України і Генічеський район, спочатку в с. Новий Труд на постійне проживання, а потім в с. Чонгар. З 01.09.1993 року він навчався в Чонгарській середній школі, яку закінчив 26.06.2004 року. Після закінчення школи і одержання атестату про середню освіту він одержав паспорт громадянина України 14.07.2005 року, як громадянин України, який проживав в Україні до 1991 року і після 1991 року. Маючи паспорт громадянина України, він в 2006 році вступив в Харківський національний медичний університет, який закінчив 30.05.2012 року і здобув кваліфікацію лікаря стоматолога. Після закінчення університету він повернувся проживати в [INFO], де і проживає по теперішній час. Його також, як громадянина України було взято на військовий облік в 2013 році. Але в січні 2018 року Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України у нього було вилучено паспорт громадянина України, на тій підставі, що рішення про встановлення належності громадянства відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України не приймалося, що підтверджується висновком даного Департаменту, тобто, що він через суд не довів факт проживання на території України з 1988 року. Таким чином, з січня 2018 року у нього відсутній паспорт громадянина України. У нього також немає паспорту громадянина [PERSON], так як він з 1988 року, ще в період Радянського Союзу, коли йому було лише 2 роки, проживав на території України і з того часу не покидав територію України і не вважає себе громадянином [PERSON], так як ним він ніколи не був, а вважає, що він є громадянином України, так як оголошення самостійності України і після оголошення самостійності України він проживав і проживає весь час на території України. Через це він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю, оскільки він тривалий час проживає на території України, бажає отримати громадянство України, однак не може це вирішити. Представник заявника за договором [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги [PERSON] з підстав вказаних у заяві. Вказує, що заявник з 1988 року постійно проживав на території України, а тому має законні підстави для задоволення заявлених вимог. Представник управління Державної міграційної служби України у Херсонській області за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши до суду Правову позицію УДМС, у якій просив суд розглядати дану справу без його участі, крім того зазначив, що заявлені вимоги не визнає, заперечував у їх задоволенні з мотивів необґрунтованості та недоведеності, свої заперечення обґрунтував тим, що ніяким чином неможливо підтвердити факт постійного проживання заявника [PERSON] з 1988 року по 1995 рік, це не прослідковується з жодних документів. Тільки з довідки з Чонгарської школи, вбачається, що заявник [PERSON] там навчався з 1993 року, проте період з 1993 року не має юридичних наслідків для задоволення вимог заявника [PERSON], а тому просить суд не допустити задоволення вимог заявника [PERSON], щоб уникнути безпідставного документування паспортним документам за цими вимогами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає в [INFO]. Сімя [PERSON] переїхали разом з заявником [PERSON] в кінці 80-х років. Усіх дітей разом з [PERSON] возили до школи з с. Новий Труд в с. Чонгар, а потім у 1995 році вони всі взагалі переїхали на постійне проживання в с. Чонгар. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [INFO], являється сусідкою заявника. Знає родину [PERSON] з 1988 року. Заявнику на той момент було мало років. З 1995 року вся сімя [PERSON] проживає в с. Чонгар, і за весь час нікуди не виїжджали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [INFO] з 6 років. Знає заявника [PERSON] та його батьків. У 1995 році сімя [PERSON] переїхала до с. Чонгар з с. Новий Труд, де до цього проживали. Її дочка разом з заявником [PERSON] ходила в школу в с. Чонгар, Генічеського району. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється матірю заявника [PERSON] З 16.12.1988 року вони проживають в [INFO]. Син [PERSON] ніколи нікуди не виїжджав. Паспорт громадянина України видали, а потім з якихось причин забрали. Заслухавши пояснення заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, заперечення зацікавленої особи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст.318 ЦПК України у заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт. У теперішній час підстави та порядок встановлення належності і набуття громадянства України, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб урегульовані Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27. 03. 2001 р. (з відповідними змінами). Детальний аналіз положень зазначених Законом України «Про громадянство України» і Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 р. (з подальшими змінами) вказує на те, що при подачі фізичною особою заяви до суду про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення і оформлення належності або набуття громадянства України заявнику, має значення не лише бажання в подальшому отримати громадянство України, а й в якості кого - громадянина колишнього СРСР, особи без громадянства або громадянина іншої держави він звертається, оскільки в залежності від цього настануть правові наслідки і матиме значення необхідність встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. чи за станом на 13.11.1991 р. для встановлення належності до громадянства України або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) для набуття громадянства України. Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; (Пункт 3 частини першої статті 3 в редакції Закону №2663-ІV від 16.06.2005);4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Так, згідно зі ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України. За положеннями Закону України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. (з подальшими змінами) для встановлення факту належності до громадянства України за п.п.1,2 ч.1 ст.ст.3,8, Закону України «Про громадянство України» до відповідних органів наряду з заявою фізичної особи щодо громадянства за відсутності підтверджуючих документів щодо проживання на території України надається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився 23.12.1986 року в м. Раздан, Вірменської РСР. Як вбачається з пояснень [PERSON] та підтверджено довідкою Чонгарської сільської ради №377 від 23.02.2018 року, [PERSON] з 16.12.1988 року проживав на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області в с. Новий Труд, а з 1995 року по теперішній час в с. Чонгар по вул.. Махарадзе (Дружби), 49. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] у 1988 року приїхав на постійне мешкання з Вірменської РСР до Української РСР і відтоді проживав разом з батьками у с. Новий Труд, а з 1995 року проживає у [INFO] до теперішнього часу, що також підтверджується вищевказаною довідкою, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При цьому суд критично відноситься до заперечення зацікавленої особи, щодо ознак фіктивності довідки, оскільки як вбачається зі змісту довідки Чонгарської сільської ради №377 від 23.02.2018 року, [PERSON] проживає на території Чонграської сільської ради з 1988 року в с. Новий Труд, а з 1995 року по теперішній час у с. Чонгар. Доказів, щодо фіктивності однієї з вказаних довідок відповідно до ст.. 81 ЦПК України суду не надано. Також, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] навчався у Чонгарській загальноосвітній школі з 01.09.1993 року по 26.06.2004 року і одержав атестат про середню освіту, що підтверджується копією довідки Чонгарської загальноосвітньої школи від 22.02.2018 року. А з 2006 року заявник навчався у Харківському національному медичному університеті, який закінчив 30.05.2012 року і здобув кваліфікацію лікаря стоматолога, згідно копії Диплома спеціаліста серії ХА №43465961 від 30.05.2012 року. Крім цього, наявна копія паспорта громадянина України [PERSON] серії МР №141647, виданий Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області від 14 липня 2005 року. Проте, зі слів заявника, в січні 2018 року Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України у нього було вилучено паспорт громадянина України. До цього ж, мати заявника [PERSON] зверталася до Генічеського районного суду про встановлення факту постійного проживання на території України. Згідно рішення Генічеського районного суду від 13.12.2001 року і від 01.06.2016 року та ухвали від 23.07.2014 року по розясненню рішення суду від 13.12.2001 року було встановлено факт проживання матері заявника з 1988 року в с. Новий Труд, а з 1995 року у с. Чонгар, Генічеського району, Херсонської області. На даний час [PERSON] має намір отримати громадянство України, однак через суперечності в поданих ним документах вирішити дане питання в позасудовому порядку не має можливості, та уповноваженими органами повідомлено заявника про необхідність встановлення відповідного факту. Згідно вищевказаного, суд вважає доведеним факт проживання заявника [PERSON] на території України в с. Новий Труд, Генічеського району, Херсонської області з 16 грудня 1988 року по 15 грудня 1995 року та з 16 грудня 1995 року по теперішній час в с. Чонгар, колишня вул.. Махарадзе, в даний час вул.. Дружби, 49, Генічеського району, Херсонської області, а тому заявлені вимоги підлягають повному задоволенню .

Outcome: approved