Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

До суду звернулась [PERSON], яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] з позовом про визнання права власності на 1/2частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті її чоловіка, [PERSON], який помер [INFO]. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON] від 27 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позивною заявою [PERSON], яка дії в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: [PERSON], Житлово-будівельний кооператив «Арсеналець-22», Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/15362/17-ц, номер провадження 2/754/2410/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2018року була витребувана копія спадкової справи № 997/2017 щодо майна [PERSON], який помер [INFO], заведеною державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Демяносовою В.Ф. Спадкова справа № 997/2017 надійшла до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.12.2010 року Відділом РАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ордеру № 042550 серія Ж, який був виданий Виконкомом Київської міськради народних депутатів 24.04.1984 року зазначена квартира надавалась на трьох осіб: [PERSON] та його батьків [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] спадкоємцями стали його сини [PERSON] та [PERSON] Чоловік позивача [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки він був зареєстрований в спірній квартирі та проживав в ній, оплачував комунальні послуги та зареєстрував в квартирі їхню дочку, але не оформив квартиру юридично. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON], а [INFO] померла свекруха позивача [PERSON] Позивач [PERSON] в інтересах своєї дочки звернулась до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, проте, нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], оскільки у позивачки відсутній правовстановлюючий документ на спірну квартиру. У зв'язку з викладеним позивач просить задовольнити позовні вимоги та визнати за її донькою [PERSON] право власності 1/2частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 14.02.2018 року від представника Київської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що згідно до ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно статей 5,10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. №280/97-ВР Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування. Батько спадкодавця, [PERSON], помер [INFO] і спадщина відкрилась до 01.01.2004 року, а тому дані відносини спадкування будуть регулюватися за правилами ЦК УРСР. Згідно ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті батька. Щодо визнання права власності за малолітньою [PERSON], представник зазначає, що згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи вищевикладене, представник Київської міської ради просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача Київська міська рада в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів, згідно чинного законодавства України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи ЖБК «Арсеналець-22» в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повідомлених учасників справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача та позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені та підтвердженні матеріалами справи наступні факти. Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.12.2010 року, відповідно до Свідоцтва серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. [INFO] у подружжя народилась донька [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно Рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 21.03.1984р. № 299 [PERSON] отримав Ордер №042550 серії Ж на 3-х чоловік ([PERSON] та [PERSON]), на зайняття квартири [ADDRESS], який виданий Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів. 22.02.2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвався, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 22 лютого 2002 року, Відділом реєстрації актів громадського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 03.01.2017р., виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, а саме на квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали його сини - [PERSON] та [PERSON] За змістом частин четвертої, п'ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Разом із тим за змістом статті 524 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час смерті [PERSON], який помер [INFO]) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК УРСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Статтею 548 ЦК України установлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі змістом статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На день смерті батька [PERSON] проживав разом з ним в квартирі [ADDRESS] та відповідно продовжував жити в цій квартирі, користуватися нею та всіма решта речами, тобто спадковим майном. Такі дії вказують на те, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Однак, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER] від [INFO], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. [INFO] померла [PERSON] (мати [PERSON]), що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER] від [INFO], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Позивач [PERSON] в інтересах своєї дочки [PERSON], як спадкоємиці після батька [PERSON] на 1/2частину квартири [ADDRESS], звернулась до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. Крім того, як вбачається із дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], позивач [PERSON] звернулась до Державного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь їхньої малолітньої доньки [PERSON] Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносової В.Ф. від 25.09.2017 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на спірну квартиру. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданою Відділом з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА підтверджується, що [PERSON] разом з батьками з 17.05.2011року та по теперішній час зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Крім того, відповідно до статті 1218 ЦК України (у редакції, чинній станом на час смерті чоловіка позивача - [PERSON], який помер [INFO]) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою статті 1268 ЦК України установлено, що с падкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону [PERSON] належним чином прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не можуть оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позову про визнання за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири № 165 (загальна площа квартири 50,60кв.м, жила 30,8кв.м) по [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON]. Судовий збір сплачено позивачами при поданні позову не підлягає поверненню, оскільки органи місцевого самоврядування звільнені від сплати судового збору за заяви про визнання спадщини від умерлого (ст.141 ЦПК України).

Outcome: approved