Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

За змістом вимог пред`явленого позивачем [PERSON] позову до відповідача, приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод», з урахуванням також заяви позивача, поданої на усунення недоліків позовної заяви, [PERSON] просить суд: стягнути з приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за жовтень, листопад, грудень 2010 року при звільненні 04 січня 2011 року в сумі 5402 гривні 44 копійки; стягнути з приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по 07 квітня 2020 року в сумі 361076 гривень 82 копійки; стягнути з приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 березня 2020 року по день фактичного розрахунку. На обґрунтування своїх позовних вимог у згаданих документах, з якими позивач звернувся до суду, [PERSON] зазначив, що він раніше за трудовим договором працював на посаді водія-експедитора в приватному акціонерному товаристві «Новгород-Сіверський сирзавод». У жовтні 2010 року, листопаді та грудні 2010 року він працював понаднормово. При звільненні йому не виплатили суми на оплату понаднормової роботи (а.с. 1 - 4; 15 - 16). Приватним акціонерним товариством «Новгород-Сіверський сирзавод» як відповідачем на згаданий позов позивача [PERSON] подавався до суду відзив, в якому відповідач зазначає, що, на його переконання, вимоги позивача задоволені бути не можуть, оскільки фактичні обставини нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] внаслідок його трудових правовідносин з відповідачем вже встановлювалися низкою судових рішень, які набрали законної сили. Заборгованість перед позивачем щодо оплати роботи у відповідача зараз відсутня. Більш того, документи щодо обліку роботи позивача ще у 2010 році в силу давності вже знищені через закінчення строків їх зберігання (а.с. 22 - 24). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Пояснив, що він вважає свої доводи аргументованими та слушними. Представник відповідача, заступник генерального директора з правових питань приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод», уповноважена у справі на самопредставництво юридичної особи за відомостями довіреності, посадової інструкції та наказів відповідача (а.с. 131-137) [PERSON] , у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що, на її думку, у справі відсутні підстави для задоволення позову, адже позивач заснував свої вимоги на черговій своєрідній інтерпретації ним подій, котрі вже були предметом аналізу за судовими рішеннями. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних обставин. У справі з`ясовано, що позивачем [PERSON] заявлені за позовом вимоги щодо стягнення коштів з відповідача внаслідок перебування ним у трудових правовідносинах у відповідача протягом жовтня, листопада, грудня 2010 року. Позивач вважає, що відповідач недооцінив його трудовий вклад в роботу підприємства через що, на думку позивача, винен йому заявлені позивачем суми. Втім, матеріали справи не містять належні дані та докази на підтвердження заявлених позивачем грошових вимог. На клопотання позивача суд постановляв ухвалу про витребування доказів, зокрема, табелів обліку робочого часу за період з 01 жовтня по 31 грудня 2010 року, таблиці № 1 за жовтень місяць 2010 року, маршрутних (шляхових) листів з усіма додатками за період з 01.10.2010 по 31.12.2010 (а.с. 138-139). Однак, відповідачем було надіслане суду повідомлення про відсутність можливості подати витребувані судом докази через їх знищення (а.с. 147-149). Знищення документів відповідачем внаслідок давності доводиться сукупністю даних доданих до відзиву копій документів, а саме: протоколу № 1 засідання експертної комісії приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» від 01 березня 2012 року (а.с. 66-67); акта № 1 вилучення та знищення документів за 2008-2010 роки, строки зберігання яких закінчилися, приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» від 01 березня 2012 року (а.с. 68-69); протоколу № 1 засідання експертної комісії приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» від 17 березня 2016 року (а.с. 70); акта приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський сирзавод» від 18 березня 2016 року «Про вилучення та знищення документів, не віднесених до Національного архівного фонду» (а.с. 71). За таких обставин суд убачає за потрібне у задоволенні позову відмовити повністю з таких підстав. Правилами ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, котру за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» обумовлено, що склад заробітної плати включає наступні види оплати праці: основна заробітна плата; додаткова заробітна плата; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Підставою для нарахування кожного з видів заробітної плати є відповідні їм підтверджуючі характер роботи первинні облікові документи. Проте, у справі відсутні належні відомості первинних документів обліку щодо роботи позивача у відповідача протягом заявлених позивачем відрізків часу ще 2010 року, які знищені відповідачем за закінченням строків їх зберігання згідно даних наведених вище протоколів та актів 2012 та 2016 років. Позов позивачем подано до суду лише 2020 році й чому позивач зволікав зі своїми вимогами близько 10 років з матеріалів позову невідомо. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд поза межами припущень не може прийти до однозначних висновків про доведеність доказами вимог позивача, через що нарахувати позивачеві заявлені ним грошові суми на підставі переважно лише тверджень позивача не може. Таким чином, суд вимушений, зважаючи, поряд із наведеним, ще й на категоричну правову позицію сторони відповідача щодо не визнання позову, ухвалити рішення у даній справі про відмову у задоволенні позову [PERSON] з усіх заявлених вимог.

Outcome: dismissed