Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду в інтересах держави в особі позивачів Харківської міської ради та Департаменту бюджету та фінансів Харківської міської ради, третя особа КУОЗ «ХМКЛШНМД» ім. професора О.І.Мещанінова» з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету суму в розмірі 1529,55 грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 у справі №638/5341/16-к відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Потерпілий від злочину [PERSON] з 26.09.2016 по 29.02.2016 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. Проф. О.І. Мещанінова», витрати, понесені державою до теперішнього часу засудженим не відшкодовані. Прокурор Мельничук О.А. в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представники Харківської міської ради, Департаменту бюджету та фінансів Харківської міської ради в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Третя особа - представник КУОЗ «ХМКЛШНМД» ім. професора О.І.Мещанінова» в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова № 638/5341/16-к 26.04.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, [PERSON] умисно заподіяв потерпілому [PERSON] тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок отримання яких потерпілий знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні полі травми та хірургічному відділенні КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. Проф. О.І. Мещанінова», в період з 26 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року, і на його лікування державою були понесені витрати в сумі 1529 грн. 55 коп., що підтверджується довідкою про фактичні затрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON], який знаходився на лікуванні у відділенні політравми з 26.02.2016 р. по 29.02.2016 р. (3 ліжко-дні). На його лікування закладом охорони здоров'я витрачено кошти у сумі 1529,55 грн. Згідно наданих доказів, до теперішнього часу затрати на стаціонарне лікування потерпілого не відшкодовані. Статтею 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно із ч. 2 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіка Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктами 1,2,3 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 15.07.1993 року передбачено, що кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого, або інших документів які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Таким чином, суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже судовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved