Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

До суду із позовом звернувся позивач [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог Новомиргородська міська рада, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником ? частини квартири [ADDRESS]; власником іншої ? частини квартири є рідна сестра позивача, [PERSON]. 19 березня 1988 року позивач уклав шлюб з громадянкою [PERSON], після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], що видане 19 березня 1988 року.Під час шлюбу та сумісного проживання народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких позивач разом з [PERSON] прописав у квартирі [ADDRESS].Оскільки з [PERSON] позивач перебував у шлюбі, а тому 15 січня 2008 року позивач прописав відповідача-1 у квартирі, а сина, [PERSON] позивач теж прописав 25 січня 2013 року, що підтверджується домовою книгою, яка додається до матеріалів позовної заяви.11 січня 2013 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], що видане 11 січня 2013 року.Після припинення шлюбу відповідачі, тобто колишня дружина - [PERSON] та син - [PERSON] зібравши всі власні речі виїхали на проживання у м. Київ.Позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням виписатися з квартири, але відповідачі відмовляються знятися з реєстрації (виписатися).Відповідно до акту, складеного 04 липня 2018 року комісією в складі депутата Новомиргородської міської ради Литвиненко Віталіни Миколаївни та свідків - [PERSON] і [PERSON], встановлено, що гр. [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS], тобто відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі без поважних причин з серпня 2014 року і по теперішній час, зібравши власні речі та добровільно залишивши помешкання, у якому вони раніше проживали.Таким чином, можливо стверджувати, що відповідачі не проживають у вищезгаданій квартирі без поважних причин, починаючи з серпня 2014 року, тобто не проживають вже майже 4 роки і до цього часу. Позивач [PERSON] повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, проте в позові вказав, що просить справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно до ст. 128 ч.11 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 01 серпня 2018 року на вказаному веб-сайті опубліковано оголошення про виклик відповідачів у судове засідання на 31.08.2018 року на 10.00 год. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, при цьому відповідачі письмових клопотань про відкладення розгляду справи і відзиву не надіслали. Третя особа Новомиргородська міська рада Кіровоградської області повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, представник якої у судове засідання не з'явився, проте представник направив до суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, не заперечують проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, не заперечує проти задоволення позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено у ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Згідно вимог ст.7 ч.1 п.2 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [PERSON] власником ? частини квартири [ADDRESS]; власником іншої ? частини квартири є рідна сестра позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1157від 01 серпня 2000 року.19 березня 1988 року позивач уклав шлюб з громадянкою [PERSON], після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], що видане відділом загс Новомиргородського райвиконкому Кіровоградської області від 19 березня 1988 року.Під час шлюбу та сумісного проживання народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких позивач разом з [PERSON] прописав у квартирі [ADDRESS].Оскільки з [PERSON]позивач перебував у шлюбі, а тому 15 січня 2008 року прописав відповідача-1 у квартирі, а сина, [PERSON] прописав 25 січня 2013 року, що підтверджується копією домової книги.11 січня 2013 року шлюб між позивачемта [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 2. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя, від 04 липня 2018 року, комісією в складі депутата Новомиргородської міської ради Литвиненко Віталіни Миколаївни та свідків - [PERSON] і [PERSON], встановлено, що гр. [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] з серпня 2014 року і по теперішній час. Як зазначив позивач у позові і такі доводи не спростовані відповідачами, він як власник свого будинку позбавляється права в повній мірі користуватися та розпоряджатися майном, реєстрація відповідачів у будинку є перешкодою для оформлення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки порушено право власності позивача щодо користування своїм майном. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved