Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом, в якому з урахуванням заявлених уточнень просив суд визнати п.1.1.2.9 наступного змісту: «у разі виникнення заборгованості Держателя по Картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках Клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення» Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною Договору банківського дебетового карткового рахунку, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним недійсним з моменту укладення договору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що період грудня 2014 року ним по карточці, дебетовий рахунок якої був відкритий у ПАТ КБ «Приватбанку» було здійснено ряд транзакцій на дебетову карточку було покладено певну суму коштів та на території Польщі знято цю суму по місцевому курсу валют. За результатами проведених валюто обмінних операцій в банкоматах комерційних банків на рахунку дебетової карточки залишився залишок коштів та ніякого боргу не виникало. Однак згодом, через місяць, в останніх числах січня 2015 року співробітниками банку йому було повідомлено про наявність заборгованості за вказаним рахунком у сумі 385\~433,88 гривень та необхідність його погашення. Як причину наявності боргу співробітники банку посилались на п.1.1.2.1.9 Договору за яким передбачено, що у разі виникнення заборгованості Держателя по картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках Клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Зазначив, що оскільки на час здійснення ним операції з видачі готівки на території Польщі у нього жодної заборгованості не виникало, відповідач «заднім числом» нарахував таку заборгованість, при цьому вказана заборгованість виникла саме з вини банку, оскільки саме на банк покладається обовязок встановлення та контроль курсу валют до гривні в банкоматах. Отже оспорюваними положеннями Типових правил з надання банківських послуг Банком фактично перекладається на нього, як на споживача послуг, майнову відповідальність за недоліки в роботі самого Банку, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Крім того, просив врахувати, що він не є боржником в розумінні статей 509 та 510 ЦК України, оскільки будь-яких договорів щодо отримання овердрафту та його погашення з відповідачем не укладав, а отже такі послуги Банку, є в розумінні ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» додатковими, та оскільки вони надані без його згоди не повинні створювати для нього жодних зобовязань з їх оплати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. У наступні судові засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. На задоволенні позовних вимог з урахуванням поданих письмових уточнень наполягав. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях проти позову. Зазначила, що оспорюваний позивачем пункт Умов та Правил надання банківських послуг жодним чином не порушує принцип добросовісності, не призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та не завдає шкоди споживачеві послуг. Правовідносини що виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України, а саме ст.ст. 1066, 1069 ЦК України, та відповідають положенням Постанови НБУ № 137 від 19.04.2005 року «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням», яким зокрема передбачена можливість виникнення заборгованості у разі зміни курсів валют і надходження до клірингу інформації про операцію в іноземній валюті в сумі більшій, ніж та, на яку еквайр (платіжна система) попередньо надіслав емітенту в платіжному повідомленні і яку було блоковано на картрахунку клієнта для забезпечення його зобовязання за здійсненою операцією; виникнення технічних помилок у роботі обладнання емітента, еквайра або процесингового центру, а також необхідність передбачення в договір з клієнтом порядку та строків погашення такої заборгованості. У наступні судові засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила продовжити розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. Відповідно до вимогст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно умовст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що 06 лютого 2014 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського дебетового карткового рахунку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанку», наступної видачі клієнту дебетової пластикової картки міжнародного зразка. 24 лютого 2015 року на своїй сторінці в «Приват24» [PERSON] виявив наявність у нього заборгованості по вказаному картковому рахунку у сумі 385\~433, 88 гривень. Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався з позовом до суду щодо стягнення з [PERSON] вищенаведеної заборгованості. Також встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009 року,

Outcome: dismissed