Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, в якій [PERSON], з урахуванням уточнень, просить суд: 1)усунути в порядку ст. 1224 ЦК України від спадкування [PERSON]; 2) визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями, спорудами по [ADDRESS]; нежитлові приміщення, що знаходяться в [ADDRESS]; нежитлову будівлю - магазин, що знаходяться в [ADDRESS]; автомобіль Toyota Camry 2007 року випуску реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль ГАЗ 33021 з реєстраційним номером [NUMBER]; автомобіль ГАЗ 3302 реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль ГАЗ 2705 реєстраційний номер [NUMBER]; корпоративні права на 100% статутного капіталу приватного підприємства «Віктор» код ЄДРПОУ - [NUMBER]. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті батька залишилось спадкове майно. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що в свідоцтві про народження мама внесла своє прізвище, хоча ім'я батька залишила - [PERSON]. Чому мама [PERSON] так зробила, позивач не знає, оскільки вона рано померла, і позивача виховувала тітка [PERSON] Крім [PERSON] на спадкове майно претендує [PERSON], яка є дружиною спадкодавця. [PERSON] останні три роки не проживала з батьком і їх сімейне життя погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що протягом тривалого часу [PERSON] самоусунулася від виконання сімейних обов'язків, батько говорив про намір розірвати шлюб. Спільне господарство не велося. [PERSON] зазначає, що якби батько встиг оформити заповіт, він збиравсь переписати все своє майно на єдину онуку, то спору про поділ майна, не виникало б. Позивач зазначає, що намагалась поділити спадщину навпіл, але [PERSON] перестала визнавати [PERSON] дочкою спадкодавця. [PERSON] посилається на те, що станом на 01.04.2015 року, остання є законним спадкоємцем спадкового майна в повному обсязі. [PERSON] не має права на спадкування у зв'язку з вищевикладеними фактами, а саме: останні три роки відповідач не проживала з батьком та спільне господарство не велося, що свідчить про відсутність сім'ї; бажання розлучитися та дії [PERSON] направлені на підрив здоров'я батька, а також інші підстави викладені у ст. 1224 ЦК України; намір батька розпорядитися своїм спадковим майном у інший спосіб ніж передати його [PERSON] Тому, на думку [PERSON], є законні підстави для усунення [PERSON] від отримання спадщини за законом та визнання спадкоємцем дочку [PERSON] - [PERSON] До суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій [PERSON] просила суд: 1) визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування на наступне майно: нежитлове приміщення магазин по [ADDRESS]; нежитлове приміщення магазин [ADDRESS]; автомобіль Toyota Camry з реєстраційним номером [NUMBER]; автомобіль ГАЗ 33021 з реєстраційним номером [NUMBER]; автомобіль ГАЗ 3302 з реєстраційним номером [NUMBER]; автомобіль ГАЗ 2705 з реєстраційним номером [NUMBER]; корпоративні права на 100% статутного капіталу приватного підприємства «Віктор» з ідентифікаційним кодом [NUMBER]; земельну ділянку та житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями, спорудами по [ADDRESS]. Вказаний зустрічний позов мотивовано тим, що [PERSON] з 1995 року по 2004 рік перебувала у шлюбі із спадкодавцем - [PERSON] Після розлучення з ним деякий час жили окремо, потім знову почали проживати спільно а 27.07.2009 року повторно одружилися і проживали у шлюбі аж до смерті [PERSON], який помер [INFO]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, що складається з рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав. [PERSON] зазначає у позові, що спадкодавець не склав заповіту, у зв'язку з чим спадкування здійснюється за законом. На час відкриття спадщини батьки [PERSON] вже померли, дітей відповідно до законодавства він не мав, так як від батьківських прав щодо свого єдиного сина він відмовився багато років тому. У зв'язку з цим єдиним спадкоємцем першої черги на час відкриття спадщини була [PERSON], як дружина спадкодавця. При цьому [PERSON] зазначила в позові, що [PERSON] є донькою жінки, з якою [PERSON] на початку 90-х років деякий час спільно проживав. Однак після одруження [PERSON] та [PERSON], останній не спілкувався ні з цією жінкою, ні з [PERSON] Лише у 2008 році [PERSON] почав спілкуватися з [PERSON], яка була сиротою після смерті матері. І [PERSON] останнім часом ставився до неї як до члена сім'ї, однак ніколи не стверджував, що вона є його рідною дочкою. [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що той факт, що [PERSON] ніколи не був батьком [PERSON] підтверджується уже тим, що після смерті матері малолітню [PERSON] навіть не намагались передати на утримання та виховання [PERSON], а визнали її сиротою та призначили опікуна - її рідну тітку [PERSON] Тому, на думку [PERSON], [PERSON] не є спадкоємцем за законом щодо спадщини [PERSON], тим більше вона не є спадкоємцем першої черги. [PERSON] вказує, що [PERSON] створює перешкоди у вступі в спадщину, чим порушує законні права [PERSON] [PERSON] подала до суду заперечення на зустрічний позов, в якому просила в задоволенні зустрічного позову відмовити та зазначила, що [PERSON] за життя спадкодавця при багатьох свідках називала [PERSON] дочкою та визначала, що [PERSON] є дочкою [PERSON] Також [PERSON] зазначила, що лікування, поховання та інші матеріальні обов'язки щодо батька та його майна виконували [PERSON] та її чоловік. Так, останнім часом, на протязі трьох років до своєї смерті, [PERSON] не допускав дружину до свого життя в цілому та до вирішення справ зокрема. Вони жили окремо, спільного господарства фактично ніколи не вели. Батько готувався розлучитися з [PERSON] [PERSON] вказала, що батько турбувався про неї і намагався затягнути [PERSON] до нотаріуса. Також [PERSON] вказала, що всі дії [PERSON] були спрямовані лише на отримання від батька певних грошових сум для своїх потреб. Враховуючи відсутність спільно нажитого майна на сьогодні у [PERSON] відсутні підстави для зазіхання на майно батька. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов [PERSON] підтримали проти задоволення зустрічного позову заперечили. Також [PERSON] пояснила, що її мати та [PERSON] не були одружені. [PERSON] виховувалася бабусею по маминій лінії, вона і була опікуном [PERSON], а після смерті бабусі її виховувала тітка (старша сестра матері). Спадкодавець представляв [PERSON] своїм знайомим як дочку. [PERSON] спілкувалася із спадкодавцем, відвідувала його будинок, а чоловік [PERSON] працював на її батька водієм, вантажником. [PERSON] зазначила, що вона проживає за місцем своєї реєстрації. Крім того, [PERSON] пояснила, що відмови нотаріуса в оформленні спадщини у неї немає. Представник [PERSON] позов [PERSON] підтримав, проти задоволення позову [PERSON] заперечив. Також представник зазначив, що [PERSON] можливо називав [PERSON] дочкою, так само як і називав сином рідного сина [PERSON] від іншого чоловіка. При цьому представник [PERSON] повідомив, що відсутні докази того, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] Представник [PERSON] повідомив, що остання як дружина спадкодавця доглядала за матір'ю спадкодавця, яка проживала за тією ж адресою, що і спадкодавець, відвозила її до лікарні та привозила до неї лікарів. Крім того, представник вказав, що юридично дітей у [PERSON] не було, а [PERSON] прийняв як дочку, так само як і [PERSON], при цьому [PERSON] не є рідною дочкою спадкодавця та не кровною родичкою спадкодавця. До суду надійшло клопотання Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому останнє просило розглянути справи за їх відсутності. Малосолтанівська сільська рада повідомлена належним чином, в судові засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розуміння вказаної норми процесуального закону наведено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При чому зазначені норми не встановлюють презумпції доведеності позиції ні позивача, ні відповідача, що означає, що кожен з них має довести перед судом переконливість своєї позиції в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що Згідно свідоцтва про народження від 22.07.1987 року [NUMBER] позивач (дівоче прізвище [PERSON]) народилася [INFO], батьком позивача є [PERSON], а матір'ю позивача є [PERSON]. Мати позивача померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації від 20.12.1999 року № 1157 призначено [PERSON] опікуном над неповнолітньою племінницею [PERSON]. [INFO]. Згідно свідоцтва про шлюб від 04.08.2007 року серія [NUMBER] [PERSON]. (позивач) уклала шлюб і змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] (спадкодавець) помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що спадкодавець розповідав йому, що у спадкодавця є дочка і син, а зі слів людей чув, що згаданою дочкою є [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що відносини між спадкодавцем і [PERSON] не складались, і спадкодавець називав [PERSON] дочкою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що спадкодавець називав [PERSON] дочкою. До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки надані свідчення не відносяться до предмету доказування. До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки останній з 2008 року спілкувався із спадкоємцем рідко і лише по телефону. До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки працювала у спадкодавця до його смерті, а після була звільнена [PERSON] (позивачем за зустрічним позовом). До показів свідків [PERSON], [PERSON] суд ставиться критично, оскільки вони є сім'єю, а [PERSON] як голова сім'ї зазначив, що спадкодавець і [PERSON] є різними людьми, з чого вбачається недоброзичливі стосунки із [PERSON] До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки остання є тіткою [PERSON] і виховала останню, а [PERSON], в свою чергу, називає [PERSON] «мамою». До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки остання зазначила, що перебувала із спадкодавцем у фактичному шлюбі та проживала з ним з лютого 2007 року по 2008 рік, аж доки не з'явилась [PERSON] До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки перебуває в дружніх стосунках із [PERSON], [PERSON] характеризує негативно, а тому, на думку суду, позбавлений можливості надати об'єктивні покази через неприязні стосунки з [PERSON] До показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд ставиться критично, оскільки надані свідчення не відносяться до предмету доказування. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживала в будинку [PERSON] в 2013 - 2014 роках, приймала участь у сімейних святах і її спадкодавець знайомив із [PERSON], проте дочкою останню не називав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] знайомий, бував на сімейних світах спадкодавця де була присутня [PERSON] проте йому ніхто не представляв [PERSON], як дочку спадкодавця. До показів свідків [PERSON], [PERSON] суд ставиться критично, оскільки останні вказали, що із [PERSON] не знайомі, та перебували в не дуже близьких відносинах із спадкодавцем. В обґрунтування вимоги про усунення [PERSON] від спадкування, [PERSON] та її представник послалась на ст. 1224 ЦК України. Згідно ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Оскільки позивачем та її представником не зазначено на якій саме підставі слід усунути відповідача за первісним позовом від спадкування, то суд зупиниться на доведеності кожної із передбачених ст. 1224 ЦК України підставах. Позивачем не доведено факту умисного позбавлення життя відповідачем спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Позивачем не доведено факту умисного перешкоджання відповідача спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяла виникненню права на спадкування у неї самої чи в інших осіб або сприяла збільшенню її частки у спадщині. Позивачем не доведено факту, що відповідач є одним з батьків, або дитиною спадкодавця або іншою особою, яка б ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, і ця обставина встановлена судом. Позивачем не доведено факту, що шлюб між відповідачем і спадкодавцем є недійсним або визнано таким за рішенням суду. Позивачем не доведено сукупності обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Отже, підстави для усунення [PERSON] від спадкування відсутні, а первісний позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В ч. 4 ст. 3 СК України визначено, що с ім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною 3 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Позивачем за первісним позовом не доведено кровного споріднення з спадкодавцем, або усиновлення позивача спадкодавцем, або наявності інших підстав, які б давали право на спадкування [PERSON] після смерті спадкодавця. Добре ставлення спадкодавця до [PERSON] і участь останньої в сімейних подіях спадкодавця не породжує виникнення у [PERSON] прав на спадкування після смерті [PERSON] у складі осіб віднесених законом до першої черги спадкоємців. Більш того, суд враховує ту обставину, що під час спілкування [PERSON] і спадкодавця ні [PERSON], ні спадкодавець не порушували питання про внесення змін до актового запису про народження [PERSON] щодо батька, не порушено питання про усиновлення спадкодавцем [PERSON] та не вчинено жодних інших дії для встановлення юридичного зв'язку між [PERSON] та спадкодавцем, які б надавали [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] Щодо вимоги про визнання права власності, то згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (як роз'яснено в листі Вищого Спецілазованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Тому, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові (така ж думка висловлена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). В матеріалах справи міститься копія спадкової справи з якої вбачається, що хоч кожен з позивачів, як за первісним, так і за зустрічним позовом, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте в матеріалах спадкової справи відсутні постанови, якими б кожному з позивачів було відмовлено нотаріусом в оформленні права на спадщину. Крім того, під час розгляду справи судом з пояснень учасників судового розгляду встановлено, що нотаріусом щодо жодного з позивачів такі постанови не виносились. Отже, на час розгляду справи та ухвалення рішення нотаріусом не відмовлено жодному з позивачів в оформленні права на спадщину, а тому як первісний позов в частині визнання права власності на спадкове майно, так і зустрічний позов про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed