Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Заявник 14.01.2020 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси та просила видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язків: 1.Заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання ( перебування) з постраждалою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на 6 місяців; 2.Обмежити спілкування [PERSON] з постраждалою [PERSON] строком на 6 місяців; 3.Заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 м до місця проживання постраждалої [PERSON] строком на 6 місяців; 4.Заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею строком на 6 місяців; 5.Заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців; 6.Заборонити [PERSON] користуватись майном за адресою: [ADDRESS] , що належить до комунального житлового фонду, в якому зареєстрована та проживає [PERSON] . В обґрунтування заяви вказано, що кривдник є її сином, який періодично вживає алкоголь та приходить до дому в нетверезому стані, тимчасово не працює, раніше притягався до адміністратвиної відповідальності за вчинення домашнього насильства та кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 121 Кримінального кодексу України за нанесення заявниці тяжких тілесних пошкоджень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду на 15.01.2020 року. У судовому засіданні заявниця просила задовольнити заяву, посилаючись на обставини викладені в ній. Заінтересована особа в судовому засіданні просив надати можливість виправитись та помиритись з матір`ю, у зв`язку із чим в задоволенні заяви просив суд відмовити. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що заінтересована особа є сином заявниці, що підтверджено сторонами в судовому засіданні. Заявниця зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.07.2016 року № 549 на заявницю відкрито особовий рахунок на квартиру за вищезазначеною адресою. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 406764, 23.12.2019 року приблизно о 18:00 [PERSON] здійснив відносно [PERSON] економічне та психологічне домашнє насильство, а саме змушував віддати пенсію та словесно ображав, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 03.01.2020 року рядовий управління поліції в Одеській області [PERSON] виніс терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , серія [NUMBER] . Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне. На підтвердження вчинення сином щодо неї домашнього насильства заявником надано достатньо доказів, серед яких постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів. Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення [PERSON] стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником були предявлені до суду. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені вимоги обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

Outcome: approved