Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області звернувся позивач - [PERSON] , якого представляє [PERSON] з позовом до Луганської міської ради, в якому просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, кадастровий номер 4410100000:02:074:0337, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки на даний час правовстановлююча документація на вказане нерухоме майно втрачена, що позбавляє його вільно розпоряджатися та володіти належним йому нерухомим майном. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 11 вересня 2020 року відкрито провадження в даній справі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, суду надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направили. Про розгляд справи повідомлялись належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області. Причини неявки суду не повідомили. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судовим розглядом встановлено, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0700 га, кадастровий номер 4410100000:02:074:0337, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0700 га, кадастровий номер 4410100000:02:074:0337, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 89400,00 грн., що підтверджується звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 02.09.2020 (а.с. 11-27). Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 222542524 від 03.09.2020 будь-які відомості щодо даної земельної ділянки відсутні (а.с. 10). Відповідно до інформації щодо надання витягу з Державного земельного кадастру № 29-12-0.2-6235/2-20 від 31.08.2020, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області, останні не мають можливості надати представнику позивача Витяг з Державного земельного кадастру на запитувану земельну ділянку, оскільки Поземельна книга на запитувану земельну ділянку не відкрита в електронній (цифровій) формі (а.с. 7-8). В позові зазначено, що позивач в серпні 2020 року вирішив розпорядитися належним йому нерухомим майном. При консультації з нотаріусом йому було повідомлено, що для продажу земельної ділянки необхідно надати оригінали Державного акту про право власності на земельну ділянку та Витяг з Державного земельного кадастру України. Однак зробити це позивач не може, оскільки оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку був втрачений ним у 2014 році разом з іншими речами та документами при виїзді з тимчасово окупованої території України. Згідно із положеннями, зокрема, ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останньою правовстановлюючих документів на такий об`єкт. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Як встановлено судом, позивачем не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно (іпотека відповідача припинена, заборона відчуження скасована, будь-які інші обтяження відповідача відсутні), як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу. Враховуючи викладене, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна. Крім того позивачем не доведено, що правовстановлюючі документи саме втрачені, оскільки неможливість повернення документів обумовлена не їх втратою, а відсутністю можливості доступу до місця зберігання таких документів в зв`язку з певними об`єктивними причинами, тому відсутні підстави для застосування положення ст. 392 ЦК України та задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed