Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] про визнання незаконними наказів та їх скасування, договорів оренди землі недійсними, скасування їх реєстрації, покладення зобов'язання на відповідача, третя особа - відділ з питань економічного розвитку, містобудування та архітектури, адміністративних послуг та цивільного захисту Барвінківської районної державної адміністрації. Оскільки у спірних правовідносинах орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, є відповідачем, звертаючись із даним позовом, прокурор діє в статусі позивача. Позивач прохає в позовній заяві: -визнати незаконним та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Харківській області «Про надання в оренду земельної ділянки» від 26.10.2015 № 2869-СГ, від 03.03.2016 № 1476-СГ, від 03.03.2016 № 1477-СГ, від 01.02.2016 № 573-СГ, від 01.02.2016, № 571-СГ, від 01.02.2016 № 570-СГ; -визнати недійсними укладені між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та [PERSON] договори оренди землі: від 16.11.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 20,0930 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2015 за № [NUMBER]; від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 38,8490 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 15,2135 га, що зареєстрований Державномч реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 23,3144 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 32,3353 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 22,6266 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER], скасувавши їх державну реєстрацію: -зобов'язати [PERSON] повернути у віддання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] площею 20,0930 га, [NUMBER] площею 22,6266 га, [NUMBER] площею 32,3353 га, [NUMBER] площею 23,3144 га, [NUMBER] площею 15,2135 га, [NUMBER] площею 38,8490 га. 10 жовтня 2018 року відкрито провадження по даній цивільній справі, призначено проведення підготовчого засідання на 29 жовтня 2018 року. За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 14 листопада 2018 року залучено до участі в справі як співвідповідача відділ з питань економічного розвитку, містобудування та архітектури, адміністративних послуг та цивільного захисту Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, змінивши його правовий статус з третьої особи на співвідповідача, а також залучено до участі в справі на стороні відповідачів в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору фермерське господарство «ДАРІЙ 2018». Ухвалою суду від 15 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою суду від 15 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 06 лютого 2019 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Лозівською місцевою прокуратурою в ході вивчення стану законності надання у користування земель сільськогосподарського призначення на території Барвінківського району виявлені факти порушення інтересів держави Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та громадянином [PERSON], що полягають у прийнятті зазначених вище незаконних наказів про передачу земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, а також укладенні договорів оренди земель сільськогосподарського призначення. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.09.2015 № 1834-СГ [PERSON] надано в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 12,3547 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області 6 На підставі даного наказу 05.10.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та гр. [PERSON] укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 49 років, який 23.10.2015 зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11774012. Позивач вважає, що подальші накази ГУ Держгеокадастру в області № 2869-СГ від 26.10.2015, № 1476-СГ від 03.03.2016, № 1477-СГ від 03.03.2016, № 573-СГ від 01.02.2016, № 571-СГ від 01.02.2016 та № 570-СГ від 01.02.2016 прийняті з порушенням вимог земельного законодавства (ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції на час виникнення правовідносин), у зв'язку з чим, вказані земельні ділянки загальною площею 152,4318 га [PERSON] надано в оренду незаконно, оскільки [PERSON] отримав земельні ділянки як громадянин для розширення створеного ним ФГ поза процедурою земельних торгів. З моменту укладення спірних договорів оренди землі [PERSON] не вжито будь-яких дій щодо переоформлення (переукладення) правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки за фермерським господарством. Прокурор вважає, що громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року у справі № 325/1672/15-ц). Прокурор зазначає, що [PERSON] від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області отримав земельні ділянки не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності, оскільки він вже був засновником фермерського господарства, а також фізичною особою-підприємцем, та мав у власності та користуванні земельні ділянки, які міг використовувати для ведення фермерського господарства. З моменту укладення оспорюваних договорів оренди землі і до подачі до суду цього позову [PERSON] не створив фермерське господарство, для діяльності якого він і отримував земельні ділянки. Прокурор також посилається на те, що спірні земельні ділянки загальною площею 152,4318 га, які знаходяться за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району, не становлять єдиного масиву та розташовані окремо одна від одної (поодиноко) по всій території сільської ради. При цьому [PERSON] при зверненні із заявами про надання в оренду даних земель не підтверджено наявності в нього необхідної матеріально - технічної бази для обробітку такої площі землі (найманих працівників, сільськогосподарської техніки тощо), а також не додано відомостей, щодо наявної у нього відповідної аграрної освіти. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і в надісланому до суду відзиві зазначив, що після отримання наказів ГУ Держгеокадастру у Харківській області про надання земельних ділянок на умовах оренди, другий відповідач уклав з першим відповідачем 7 договорів оренди земельних ділянок державної власності, зробив нормативно грошову оцінку земельних ділянок та здійснив державну реєстрацію права оренди. Між тим окремі земельні ділянки самовільно були зайняти іншими суб'єктами. З метою захисту своїх прав другий відповідач в травні 2016 року звернувся до правоохоронних органі щодо відкриття кримінальних справ по факту самовільного зайняття земельних ділянок. Однак другому відповідачу було відмовлено в внесенні відомостей до ЕРДР. Незаконні дії були оскаржені в судовому порядку, що підтверджується ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 02.06.2016 року. Відповідно до відповіді позивача від 07.07.2016 року та від 11.07.2016 року розпочато досудове розслідування щодо громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які самовільно зайняли земельні ділянки. Після приведення земельних ділянок в належний стан та можливості використання їх за цільовим призначенням громадянин [PERSON] створив ФГ «ДАРІЙ 2018», як того вимагає чинне законодавство і здійснив державну реєстрацію юридичної особи, що підтверджується статутом ФГ «ДАРІЙ 2018» та випискою з ЄДР юридичних осіб. Відповідно до п. 6.1. статуту ФГ «ДАРІЙ 2018» до земель, які використовуються Господарством належать землі, що належать засновнику на підставі оренди. При цьому в статуті закріплені усі 7 орендованих земельних ділянок державної власності загальною площею 152,4318 га. Строки звернення для реєстрації юридичної особи Законом України від 19 червня 2003 року Про фермерське господарство» не передбачені. Таким чином, твердження прокурора про те, що земельні ділянки надавались для використання наявними підприємствами (ФГ «Антонайтус» та ФОП «[PERSON]) є помилковим, так як документами підтверджується, що ділянки використовуються з 2018 року ФГ «Дарій 2018» з метою отримання прибутку. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду в судове засідання не з'явився, і в надісланому до суду відзиві позов не визнав, зазначив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права, а тому не підлягають задоволенню у зв'язку із таким. По-перше, прокурор не обґрунтував належним чином наявності в нього підстав для представництва в суді інтересів держави. У позовній заяві прокурор зазначає, що у спірних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. Подібний висновок прокурора не відповідає дійсності, оскільки за приписами ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Органами, які уповноважені перевіряти законність та обґрунтованість актів Головного управління як територіального органу Держгеокадастру, є відповідно Держгеокадастр та Міністерство аграрної політики та продовольства України. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо виконання прокурором вимог ч. 4 ст. 23 Закону № 1697-VII стосовно направлення повідомлення суб'єктам владних повноважень, які зазначені вище, з приводу необхідності звернення до суду в інтересах держави з метою скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. По-друге, прокурором не доведено в позовній заяві факту порушення, не визнання або оспорювання відповідачами законних прав або інтересів держави. Прокурором не доведено, в чому саме вбачаються порушення інтересів держави оспорюваними наказами Головного управління, не подано належних та допустимих доказів, які б своїй сукупності давали б підстави вважати, що наявне порушення інтересів держави або реальна загроза такого порушення, що Головним управлінням було порушено вимоги чинного законодавства при передачі спірних земельних ділянок в користування на умовах оренди [PERSON] По-третє, прокурором не доведено, що оспорювані накази та правочини суперечать вимогам актів цивільного законодавства, прийняті ГУ Держгеокадастру у Харківській області з порушенням компетенції та поза межами повноважень. За приписами ЗК України земельні ділянки надаються не для створення фермерського господарства, як про те зазначає прокурор у позовній заяві, і на чому ґрунтується весь позов та доводи, викладені у ньому, а для ведення фермерського господарства, тобто, прямими нормами не передбачено обмеження у кількості земельних ділянок, переданих громадянину для ведення фермерського господарства та у їх площі, строках отримання таких ділянок. Закон «Про фермерське господарство» не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок, а також не встановлює строк, упродовж якого громадянин повинен створити та зареєструвати фермерське господарство. Прокурор зазначає, що особа може отримати земельну ділянку для ведення фермерського господарства один раз. Вказане посилання прокурора не підтверджуються нормами права, оскільки жодним нормативно-правовим актом (ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими) не встановлено обмежень щодо отримання громадянином земельної ділянки для ведення фермерського господарства одноразово. Відповідач - відділ з питань економічного розвитку, містобудування та архітектури, адміністративних послуг та цивільного захисту Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області у поданій до суду заяві просить справу розглянути за відсутності свого представника, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - фермерське господарство «ДАРІЙ 2018» проти задоволення позову заперечує з тих же підстав, що і [PERSON], у поданій до суду заяві просить справу розглянути за відсутності свого представника, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. До Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 16.09.2015 звернувся [PERSON] із заявою від 15.09.2015 про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 12,3547 га для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського район) Харківської області, строком на 49 років. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 1834-СГ від 18.09.2015 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким [PERSON] надано в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 12,3547 га, розташовану за межами населених пунктів Іванівської Другої сільської ради на території Барвінківського району Харківської області. До Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 16.10.2015 звернувся [PERSON] із заявою про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 20,0930 га для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, строком на 49 років. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 2869-СГ від 26.10.2015 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким [PERSON] надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Іванівської Другої сільської ради на території Барвінківського району Харківської області. До Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 26.01.2016 звернувся [PERSON] із заявою від 25.01.2016 про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 22.6266 га для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, строком на 7 років. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 570-СГ від 01.02.2016 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким [PERSON] надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Іванівської Другої сільської ради на території Барвінківського району Харківської області. До Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 26.01.2016 звернувся [PERSON] із заявою від 25.01.2016 про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 32,3353 га для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, строком на 7 років. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 571-СГ від 01.02.2016 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким [PERSON] надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Іванівської Другої сільської ради на території Барвінківського району Харківської області. До Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 26.01.2016 звернувся [PERSON] із заявою від 25.01.2016 про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 23,3144 га для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, строком на 7 років. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 573-СГ від 01.02.2016 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким [PERSON] надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Іванівської Другої сільської ради на території Барвінківського району Харківської області. До Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 26.02.2016 звернувся [PERSON] із заявою про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 15,2135 га для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, строком на 7 років. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 1477-СГ від 03.03.2016 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким [PERSON] надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Іванівської Другої сільської ради на території Барвінківського району Харківської області. До Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 26.02.2016 звернувся [PERSON] із заявою про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 38,8490 га для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, строком на 7 років. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 1476-СГ від 03.03.2016 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким [PERSON] надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Іванівської Другої сільської ради на території Барвінківського району Харківської області. В подальшому на підставі зазначених вище наказів між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та [PERSON] були укладені договори оренди землі: - від 05.10.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 12,3547 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.2015 за № 11774012; - від 16.11.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 20,0930 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2015 за № [NUMBER]; - від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 38,8490 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; - від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 15,2135 га, що зареєстрований Державномч реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; - від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 23,3144 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; - від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 32,3353 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]; - від 13.04.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 22,6266 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2016 за № [NUMBER]. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Інтерес держави (національний, суспільний інтерес) у вказаній сфері суспільних відносин полягає у дотриманні органом виконавчої влади конституційних обов'язків в частині здійснення повноважень щодо реалізації прав на землю Українського народу та користуватися природними об'єктами права власності народу виключно відповідно до вимог Закону. У даному спірному випадку порушення інтересу держави (національного, суспільного інтересу) відбулося внаслідок порушення сторонами договору встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельними ділянками для ведення фермерського господарства та відсутності у громадянина дійсного волевиявлення на створення фермерського господарства в силу прагнення отримати земельні ділянки за спрощеною, пільговою процедурою без проведення земельних торгів. Факт протиправного надання у користування земель сільськогосподарського призначення державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч. 1 ст. 319 ЦК України права вільно, у встановленому законом порядку, розпоряджатися ними через уповноважений орган виконавчої влади. Незаконна передача в довгострокову оренду землі ослаблює економічні основи держави, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Згідно п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, вказане управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Харківської області. Крім того, відповідно до п.п. 30 п .4 Положення, управління здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності. У зв'язку з вищевикладеним, а також враховуючи те, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим державою на здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, у т.ч. законності укладення цивільно-правових угод з цих питань, однак у нього відсутні повноваження щодо звернення до суду в інтересах держави, а також те, що управління являється відповідачем у даній справі, прокурор звертається з цим позовом самостійно. Суд погоджується з наведеним вище обґрунтуванням прокурора. Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема на умовах оренди. Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Статтею 123 ЗК України врегульовано загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначено вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; заборонено компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлено загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону). Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство». Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»). Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови. Таким чином, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року № 6-248цс16. [PERSON] із заявами про надання йому в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства звертався до ГУ Держгеокадастру у Харківській області 15.09.2015, 16.10.2015, 26.01.2016, 26.02.2016 а вже 18.09.2015, 26.10.2015, 01.02.2016, 03.03.2016, тобто через дуже незначний проміжок часу, були видані оскаржувані накази ГУ Держгеокадастру про надання йому в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства. При цьому в зазначених вище заявах [PERSON] не вказано кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, не зазначено обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Суд вважає, що ГУ Держгеокадастру не мало можливості за такий короткий проміжок часу належним чином, а не формально, перевірити подані заявником документи, такі дії свідчать про формальний підхід ГУ Держгеокадастру до розгляду заяв [PERSON], що створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання орендарем у користування земель державної власності значної площі без проведення земельних торгів, тим самим порушивши баланс законних інтересів громадянина і держави. З матеріалів справи вбачається, що в оренді у [PERSON] перебуває не одна земельна ділянка державної власності, яка передана йому на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Харківській області для здійснення ним фермерського господарства. 13 жовтня 2011 року [PERSON] здійснив реєстрацію ФГ «Антонайтус». В подальшому, уклавши з Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області договір оренди від 05.10.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 12,3547 га, що зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.2015 за № 11774012, [PERSON] реалізував своє право на отримання із земель державної та комунальної власності як громадянином без конкурентних засад (земельних торгів) земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Після цього [PERSON] було укладено з Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області ще 6 договорів оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства без конкурентних засад (проведення земельних торгів). В судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач по справі, [PERSON] є засновником ще одного фермерського господарства «ДАРІЙ 2018», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якому ФГ «ДАРІЙ 2018» зареєстровано 24.10.2018, номер запису [NUMBER], статутом ФГ «ДАРІЙ 2018». ФГ «Дарій» було створено вже після звернення прокурора з позовом до суду, а саме більш ніж через два роки після отримання в оренду спірних земельних ділянок. На підставі наведеного вище суд доходить висновку про відсутність у [PERSON] волевиявлення та намірів займатися веденням фермерського господарства на отриманих земельних ділянках, його дії були спрямовані на штучне збільшення земельного банку вже існуючого ФГ «Антонайтус» за спрощеним, пільговим порядком одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою, без проведення земельних торгів. Наведене підтверджується також подальшою поведінкою [PERSON] щодо зволікання з реєстрацією фермерського господарства, який, маючи всі необхідні для цього підстави, зареєстрував фермерське господарство лише 24 жовтня 2018 року, вже після звернення прокурора з позовом до суду, а саме більш ніж через два роки після отримання в оренду спірних земельних ділянок. Суд не вважає зазначені [PERSON] причини не реєстрації фермерського господарства на протязі більш ніж двох років поважними, оскільки вказані причини могли утруднювати використання орендованих земельних ділянок, але не реєстрацію фермерського господарства Крім того, порядок передачі земельних ділянок у користування фермерському господарству передбачений спеціальним законом, однак такий порядок було порушено, оскільки, приймаючи рішення про надання [PERSON] в оренду земельних ділянок, а також укладаючи оспорювані договори оренди, ГУ Держгеокадастру у Харківській області не звернуло увагу на те, що подані [PERSON] заяви про надання в оренду земельних ділянок взагалі не містить жодного обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Суд відхиляє посилання відповідачів на ту обставину, що Закон «Про фермерське господарство» не встановлює строк, упродовж якого громадянин повинен створити та зареєструвати фермерське господарство, оскільки, з одного боку, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, з іншого - відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства. Про це в своїй постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц зазначила Велика Палата Верховного Суду. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи в їх сукупності і взаємозв'язку норми ст.ст. 1, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, суд доходить висновку, що громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності для ведення фермерського господарства не на конкурентних засадах може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати лише на конкурентних засадах через участь у торгах. Відповідно до положень статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може здійснюватися шляхом визнання угоди недійсною, а також визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічні способи захисту також передбачені і статтею 16 ЦК України. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральних засадам суспільства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків що обумовлені ним. Договір, укладений на підставі правового акту органу державної влади, має відповідати цьому акту (ст. 648 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦПК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки вищевказані оспорювані накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області про передачу [PERSON] в оренду земельних ділянок є незаконними, укладені на їх підставі договори оренди земельних ділянок не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, і тому підлягають визнанню недійсними. У даному випадку не були додержані вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тому відповідно до ст. 228 ЦК України оспорювані договори оренди слід визнати недійсними. Статтею 153 ЗК України закріплено гарантії прав власника на земельну ділянку, в тому числі коли у відповідності до частини 2 статті 27 Закону України «Про оренду землі» власник як орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Оскільки за таких обставин [PERSON]. не можна вважати добросовісним орендарем, суд не вбачає порушення, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. гарантій на мирне володіння майном, у даному випадку у вигляді права оренди. У даному випадку втручання відбувається відповідно до закону, в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, оскільки норма ст. 228 ЦК України забезпечує державний контроль за користуванням майном відповідно до загальних, публічних, інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: approved