Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2) про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання в учбовому закладі в розмірі в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) з кожного відповідача, починаючи з дня подачі цього позову до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення віку двадцяти трьох років. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі є його батьками. З 2003 року батьки позивача припинили відносини між собою, хоча шлюб між ними до цього часу не розірвано, але спільно вони не проживають. За рішенням суду з 20.05.2003 року з відповідача 2 на користь відповідача 1 утримувались в примусовому порядку аліменти на утримання позивача та його рідного брата в розмірі 1/3 частини усіх його видів доходу (заробітку). Приблизно з того ж часу відповідач 2 виїхав на постійне місце проживання до [INFO], де й проживає до цього часу. Позивач стверджує, що відповідач 2 ухиляється від сплати аліментів на його утримання, з ним не спілкується, участі у вихованні не приймає, має іншу родину. Відповідач 1 у 2012 році залишила позивача і його брата проживати разом з бабусею [PERSON] та дядьком [PERSON], тобто відповідач 1 також ухиляється від матеріального утримання, виховання своїх дітей, виконання своїх батьківських обов'язків. З 2012 року утриманням та вихованням позивача займалися бабуся та дядько. Позивач стверджує, що на час подання ним позову в провадження судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Ніколаєвої І.К. перебуває цивільна справа за позовом його дядька про позбавлення батьківських прав обох батьків щодо позивача та його брата, але рішення у справі ще не прийнято. На утримання позивача припинено стягнення аліментів в зв'язку з досягненням ним повноліття 07.08.2016 року. З 01.09.2016 року позивача прийнято до Олександрівського професійного аграрного ліцею Донецької облдержадміністрації на навчання за професією: «Електрогазозварник, водій автотранспортних засобів категорії «С» з терміном навчання три роки, з формою навчання за рахунок фізичних та юридичних осіб, без забезпечення стипендією. Позивач зазначає, що навчання в ліцеї та проживання в гуртожитку є безкоштовними, але він потребує коштів на забезпечення життєдіяльності, на періодичне прибуття до місця постійного проживання, придбання предметів одягу, речей для навчання та інших предметів забезпечення норм життєдіяльності хлопця у його віці. Від Держави він не отримує жодної допомоги на його утримання, рівно як і від батьків, але вони за своїм матеріальним становищем на його думку мають можливість надавати матеріальну допомогу на його утримання і таке утримання є їхнім обов'язком відповідно до чинного законодавства. На підставі статей 180-183, 191, 198-200 Сімейного кодексу (далі СК) України позивач просить суд стягнути на його користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) з відповідача [PERSON] та аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) з відповідача [PERSON] до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення позивачем двадцяти трьохрічного віку. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав та просив задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач 1 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач 2 в судове засідання двічі не з'явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлені такі обставини у справі. Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-КИ № 007691, виданим 22.09.1998 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області відповідачі 1 і 2 є батьками позивача, [INFO] (а.с. 3). Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23.09.2016 року у цивільній справі №188/678/16-ц, провадження №2/188/406/2016, яке набрало законної сили 31.10.2016 року, у позові [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено (а.с.41-44). З 01.09.2016 року позивача зараховано до Олександрівського професійного аграрного ліцею Донецької облдержадміністрації на навчання за професією: «Електрогазозварник, водій автотранспортних засобів категорії «С»», що підтверджується довідкою № 174 від 30.08.2016 року вих. 519, виданою Олександрівським професійним аграрним ліцеєм (а.с. 4). Позивач зазначив у позові, що навчання в ліцеї та проживання в гуртожитку є безкоштовними, але він потребує коштів на забезпечення життєдіяльності, на періодичне прибуття до місця постійного проживання, придбання предметів одягу, речей для навчання та інших предметів забезпечення норм життєдіяльності хлопця у його віці. Від держави він не отримує жодної допомоги на його утримання, рівно як і від батьків, але вони за своїм матеріальним становищем на його думку мають можливість надавати матеріальну допомогу на його утримання і таке утримання є їхнім обов'язком відповідно до чинного законодавства. Відповідачі ці твердження позивача не спростували. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3). Згідно з статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2). В Постанові Пленумом Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, приймаючи до уваги, що відповідачі, як батьки дитини, повинні піклуватися про неї та утримувати і мають таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надають, суд приходить до висновку про необхідність стягувати щомісячно на користь позивача на його утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) з відповідача 1 та аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму з відповідача 2 до закінчення позивачем навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, починаючи стягнення з 25 жовтня 2016 року. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі, визначеному п.1 ч.2 ст.4 зазначеного Закону. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України позивач зазначив ціну позову за сукупністю виплат за шість місяців, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час подання позову відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.05.2016 року складав 1450 грн., відповідно ціна позову склала 1450 грн. х 30% х 6 місяців = 2610 грн. 00 коп. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час вчинення процесуальної дії у вигляді ухвалення судового рішення передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір на користь держави по 340 грн. 00 коп. з кожного. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved