Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивачкою на відведеній під забудову земельній ділянці за власні кошти та власними зусиллями у квітні 1992 року було закінчено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Після закінчення будівництва позивачкою не було проведено державної реєстрації вказаного нерухомого майна. Дане нерухоме майно було збудовано без відповідного будівельного проекту і після його спорудження не було прийнято до експлуатації, як того вимагає чинне на теперішній час законодавство. З огляду на вищезазначене, на даний момент за вищезазначених обставин узаконити вказане нерухоме майно та провести його державну реєстрацію у позивачки відсутня можливість. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. Позивачка у судове засідання не з'явилася, просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на відведеній під забудову земельній ділянці за власні кошти та власними зусиллями у квітні 1992 року було закінчено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та який складається: А1-ж, а, а1, а2, ґ - житловий будинок; Г, Ж, Д - сараї; В- гараж; ПГ - погріб; 1-3 - огорожа. Після закінчення будівництва позивачкою не було проведено державної реєстрації вказаного нерухомого майна. На даний час воно не вважається самовільним будівництвом, що підтверджується довідкою Троїцького комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Луганської області № 106 від 30 травня 2016 року. Дане нерухоме майно було збудовано без відповідного будівельного проекту і після його спорудження не було прийнято до експлуатації, як того вимагає чинне на теперішній час законодавство, хоча на нього у встановленому порядку було виконано відповідну технічну документацію. Саме тому, дане майно по теперішній час не зареєстровано у встановленому законом порядку. При цьому, згідно п.3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 24 травня 2001 року № 127, затвердженої Наказом Держбуду України, - не потребують отримання документів, що дає право на будівельні роботи та прийняття в експлуатацію: будівлі та споруди, прибудови та перепланування в житлових будинках, побудованих до 05 серпня 1992 року. Отже, на момент будівництва домоволодіння, чинне на той час законодавство не вимагало обов'язкового отримання документів, що дає право на будівельні роботи та прийняття в експлуатацію, однак на теперішній час законодавцем визначена обов'язкова реєстрація на нерухоме майно, провести яку не можливо без наявності зазначених документів та введення такого майна в експлуатацію. З огляду на вищезазначене, на даний момент за вищезазначених обставин узаконити вказане нерухоме майно та провести його державну реєстрацію у позивачки відсутня можливість. Відповідно до ч.2 п. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 376 ч. 5 ЦК України за вимогою власника (користувача) земельною ділянкою суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, позивачка має усі належні підстави розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, так як вказане будівництво було виконане на земельній ділянці, виділеній для будівництва та обслуговування домоволодіння, зазначене будівництво відповідає будівельним нормам та правилам та не може порушувати права інших осіб, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст. 331, ст. 376 ЦК України,

Outcome: approved