Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява мотивована тим, що 22.10.2003 батько заявника [PERSON], померлий [INFO], заповів їй земельний та майновий пай. Звернувшись, до Тульчинської державної нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав заявник дізналася, що у державному акті на право приватної власності на спадкову земельну ділянку допущено помилку у прізвищі батька, зокрема зазначено «[PERSON]» у той час як правильним написанням є «[PERSON]», а також працівниками Держгеокадастру у вказаний державний акт внесено рукописне виправлення з цього приводу. Однак, нотаріус відмовила у оформленні спадщини, посилаючись на наявність помилки у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку та відсутність позасудового порядку вирішення даного питання. У зв'язку з цим, [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, просить встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що: державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.02.2005, виданий Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області, на ім'я «[PERSON], належав [PERSON], померлому [INFO]. Заявник у судове засідання не з`явилася, однак надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у якій вказала, що заяву підтримує і просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, однак Відділ Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області надіслав на адресу суду письмову заяву, у якій вказано, що відділ просить розглядати справу без участі його представника і проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно заповіту від 22.10.2003, [PERSON] заповів [PERSON] належний йому земельний і майновий пай (а.с. 6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Журавлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON], помер [INFO] (а.с. 7). У відповідності до свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.01.1936, виданого Куницькою сільською радою Крижопільського району Вінницької області, виписки з погосподарської книги № 5 за 1974-1976 роки, Куницької сільської ради Крижопільського району Вінницької області, паспорта серії [NUMBER] від 28.03.1996, виданого Крижопільським РВ УМВС у Вінницькій області, картки фізичної особи-платника податків, померлий значився як [PERSON] (а.с. 10, 13 - 15). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.02.2005, виданого Крижопільською державною адміністрацією Вінницької області, на ім'я «[PERSON], останньому належала земельна ділянка площею 1,7732 га, яка розташована на території Куницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області. У зазначеному державному акті наявне виправлення згідно якого правильним написанням прізвища власника земельної ділянки є «[PERSON]» (а.с. 9) Згідно довідки № 169 від 26.02.2016, виданої Журавлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,7732 га, яка розташована на території Куницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, а також майновий пай на суму 3896 грн. у СТОВ «Куницьке» (а.с. 8). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 дає роз'яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. На підставі п. 6 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявлених [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved