Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

До суду звернулись позивачки з зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просили суд (а.с.50): - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON]; - визначити місце постійного мешкання, виховання та розвитку [PERSON] та [PERSON] спільно із [PERSON]; - зобов'язати [PERSON] сплатити суму грошових коштів у розмірі: на користь та в інтересах [PERSON] 767461,00 грн., з яких 9259,00 грн. аліментна заборгованість за період з 01.09.2012 року включно по 21.09.2013 року, відповідно до розрахунків в таблиці № 1; 758202,00 грн. на утримання з урахуванням навчання в вищому навчальному закладі відповідно до розрахунків в таблицях № 2-3, у тому числі за рахунок сплати наперед; - зобов'язати [PERSON] сплатити суму грошових коштів у розмірі, на користь та в інтересах [PERSON]: 18256,00 грн. заборгованість по аліментах за вересень-грудень 2012 року по травень 2014 року включно з урахуванням підрахунків у таблиці № 1, 39476,00 грн. сплата наперед у твердій грошовій сумі за період з 01.07.2014 року по 22.10.2018 року включно; - зобов'язати [PERSON] сплатити суму грошових коштів у розмірі, на користь та в інтересах [PERSON] 18256,00 грн. заборгованість по аліментах за вересень-грудень 2012 року по травень 2014 року включно з урахуванням підрахунків у таблиці № 1; 136521,00 грн. сплата наперед у твердій грошовій сумі за період з 01.07.2014 року по 01.04.2028 року; - надати дозвіл на заміну прізвища та по батькові [PERSON] та [PERSON] на прізвище «[PERSON]», стосовно вибору по батькові надати право [PERSON] та [PERSON] самостійно визначитись у виборі після винесення судового рішення; - видати виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду по сплаті заборгованості по аліментам, грошових коштів на утримання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] наперед у твердій грошовій сумі; Свої вимоги мотивують тим, що 18.05.1995 року позивачка [PERSON] одружилась з відповідачем у зв'язку з вагітністю, на час коли їй виповнилось 16 років. Реєстрація шлюбу відбулась за вимогою батьків як позивача так і відповідача. Від такого шлюбу у сторін народилось троє дітей: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. 26.09.2009 року. Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який мотивувала систематичним нанесенням позивачу та дітям тілесних пошкоджень, шляхом фізичного насильства, а також приниженням гідності, посяганням на честь через образи, тощо. Таким позов був залишений без розгляду та повернутий позивачці у зв'язку з наявністю обставин, котрі вказували на перебування позивача у стані вагітності, що є перешкодою для розгляду такого позову. 11.09.2012 року позивачка повторно звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та 11.10.2012 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позов був задоволений та шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. 07.12.2012 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача на усіх трьох дітей. Відповідач весь час злісно ухилявся та продовжує ухилятись від виконання рішення суду. Крім того, відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дітей та в утриманні повнолітньої доньки, яка навчається на денній формі навчання першого курсу Київського університету культури, на підставі договору № 20242/133797 від 15.08.2013 року. Відповідач під час спільного проживання з позивачем систематично скоював як щодо позивача так і до малолітніх дітей фізичне та психологічне насильство. Відповідач вчинював таке насильство і під час перебування позивача у стані вагітності, усі дії відповідача характеризуються як неадекватні та непередбачувані, ці дії можуть мати подальший свій розвиток та привести до порушення прав дітей на їх безпечне життя, повноцінний розвиток у гармонії із добром, любові, мирного та спокійного існування. До сьогодні у пам'яті дітей залишаються негативні спогади від спільного життя з відповідачем. Діти залякані та потребують ефективних форм відновлення їх здорового психічного стану, та однією із таких форм має бути позбавлення батьківських прав відповідача. На сьогодні діти проживають разом із позивачкою. Старша донька та син усвідомлюють своє ставлення до власного батька, підтримують рішення своєї матері щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо них. Позивачка є фізичною особою-підприємцем, отримує та збільшує свої доходи для належного утримання, розвитку дітей. На сьогодні місцем мешкання сім'ї є орендована квартира, утримання якої сплачується позивачем. Старша донька та син звертались до позивачки з питанням про зміну їх прізвища та по батькові, оскільки вони щоденно нагадують їм сцени психічного та фізичного насильства у сім'ї. В інтересах дітей позивачкою 04.07.2007 року було укладено кредитний договір з ВАТ «Родовід Банк», договір застави транспортного засобу, договір поруки, а 22.06.2007 року - договір купівлі-продажу транспортного засобу. З АКІП «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту від 27.11.2007 року. Угоди укладались із розрахунку, що борги за кредитами будуть сплачуватись спільно позивачем та відповідачем, однак відповідач ухиляється від виконання договірних зобов'язань. На сьогодні позивачці та її дітям місце знаходження відповідача не відомо. У 2009-2010 роках [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за придбання, зберігання наркотичних засобів та вироком суду був засуджений. Завдяки позивачці, яка ініціювала, профінансувала та сприяла організації проведення діагностування на предмет залежності від наркоманії та створила сприятливі умови ефективного лікування від такого діагнозу, відповідач уникнув покарання у виді позбавлення волі. [PERSON] є студенткою Київського університету культури, щорічна оплата за навчання складає 21000,00 грн., а тому вона змушена працевлаштуватись до ПІІ «Мак Дональдз» Юкрейн ЛТД в м. Києві, робота припадала у вечірній та нічний час, що призвело до повного виснаження організму і створення неможливості якісного навчання, недосипання призвело до втрат свідомості, виникнення хворобливого стану та на сьогодні вона не має жодних джерел доходу. Позивачка [PERSON] на сьогодні також є не працевлаштованою, що позбавляє можливості отримання постійного доходу. Проте на даний час у відповідача та його матері є грошові кошти достатні для належного забезпечення та утримання дітей на період не більше одного року. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, при цьому зазначив, що є всі законні підстави для задоволення позову без урахування негативного висновку Служби у справах дітей Оболонського районної у м.Києві державної адміністрації, оскільки даний висновок є незаконним порушує права дітей та відносно посадових осіб Служби ним порушені кримінальні провадження. Зазначив, що у випадку незадоволення позовних вимог кримінальне провадження буде порушене і щодо головуючого у справі. Стверджує, що відповідач не є героєм АТО, як то було зазначено в телевізійній передачі, а використовуючи свій статус героя отримав пільги на сплату комунальних послуг, безоплатного лікування та реабілітації від травм не пов'язаних з бойовими діями. За його заявою порушені кримінальні провадження, щодо посадових осіб, які видали відповідачу довідку, що він є учасником АТО. По суті справи пояснив, що письмових доказів вчинення насильства відповідачем над дітьми не має, до кримінальної чи адміністративної відповідальності він за насильство в сім'ї не притягувався. [PERSON] та [PERSON] народились у зв'язку із зґвалтуванням позивачки [PERSON] відповідачем, який постійно її ображав, наносив тілесні ушкодження, принижував. Позивачка [PERSON] на теперішній час проживає разом з дітьми в орендованій квартирі, адресу якої вона не повідомляє відповідачу. Відповідач злісно ухиляється від матеріального забезпечення дітей. Діти його бояться, не бажають його бачити, спілкуватись з ним, навіть носити його прізвище та по батькові. На теперішній час позивачку [PERSON] відрахували з Київського інституту культури, у зв'язку з несплатою за навчання. Позивачка [PERSON] в суді в якості свідка суду пояснила, що відповідачем постійно здійснювалось насильство в сім'ї як щодо неї, так і щодо старших дітей, щодо [PERSON] відповідачем ніякого насильства не здійснювалось, оскільки позивачка з дітьми поїхала від нього не давши йому такої можливості, коли донці [PERSON] виповнилось приблизно два місяці. Зазначила, що письмових доказів, які підтверджують вчинення фізичного та психологічного насильства відповідачем щодо неї та дітей в неї немає. Про випадки насильства вона нікому не розказувала, в тому числі батькам, сусідам, знайомим, до міліції чи будь-яких інших установ з даного питання вона не зверталась, оскільки їй було соромно. На питання суду навести приклади або зазначити в якій формі здійснювалось насильство категорично відмовилась відповідати, зазначивши, що не бажає згадувати неприємні моменти з свого життя, які принижують її гідність та честь, оскільки це дуже боляче для неї та завдає їй моральної шкоди. На наполегливі питання інших учасників судового розгляду зазначила, що відповідач забирав у [PERSON] іграшки, один раз висадив її з дитиною з машини посеред дороги. Відповідач ніколи не працював, курив «траву» при дітях, при них штовхав позивачку, діти його бояться, він кричав на дітей щоб працювали, при дітях погрожував їй мечем та пістолетом, пропонував [PERSON] спиртні напої. На теперішній час, вона з дітьми проживає окремо від відповідача, який дітьми не цікавиться, їх матеріально не утримує. [PERSON] ходить на плавання, східні єдиноборства, [PERSON] вже читає, рахує, ходить на танці. Діти негативно ставляться до батька, не бажають про нього чути, носити його прізвище. Позивачка [PERSON] в суді в якості свідка пояснила, що з відповідачем, який є її батьком не проживає приблизно п'ять років, стосунків з ним не підтримує. Зазначила, що він застосовував до неї психологічний та фізичний тиск, постійно курив траву, коли їй виповнилось 14 років пропонував їй також. При ній бив молодшого брата, заставляв її з'їсти сторінку з щоденника за погану оцінку. До школи їх завозила мати, інколи відповідач. Неодноразово вона була присутня при вчиненні насильства батьком над матір'ю. Вона не любить свого батька, їй не подобається прізвище «[PERSON]». Про неї завжди підкувалась лише мати. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся як за місцем свого проживання, за місцем служби у Збройних Силах України, за місцем перебуванням у лікарняних установах, однак повідомлення повернулись до суду без вручення з зазначеним, що місце знаходження його та теперішній час невідомо. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача по наявним у справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до положень ст. ст. 224 - 226 ЦПК України. Судом не встановлено підстав для зупинення провадження у справі, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 201, п.1 ч. 1 ст. 202 ЦПК України, оскільки під час розгляду справи достеменне місцезнаходження відповідача на службі в Збройних Силах України встановлене не було. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні вимоги позивачки не підтримав, підтримав висновок комісії з питань захисту прав дитини про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, визначення місця постійного проживання (перебування) та зміну прізвища малолітніх дітей. При цьому зазначив, що позивачка забороняє батьку повідомляти їх місцезнаходження, на теперішній час діти зареєстровані за місцем реєстрації батька, у матері постійного місця проживання немає, підстав для зміни прізвища на теперішній день немає, аліменти стягуються в примусового порядку, щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину також підстав немає. Представник Прокуратури Оболонського району м. Києва в суді позов не підтримав, в його задоволенні просив відмовити. Після зазначення представника позивача про порушення щодо нього кримінального провадження поклався у вирішення даного питання на розсуд суду. Малолітній [PERSON], який надав пояснення відповідно до ст. 182 ЦПК України, зазначив, що відповідач є його батьком з яким мати їх на одинці не залишала. Він боїться свого батька, який вчиняє сварки з матір'ю. Він не бажає, щоб батько приймав участь у його вихованні. Батько його не бив, але інколи давав потилочники, які були не дуже болючими, але неприємними та образливими. Тато курив на кухні, приблизно один-два рази відвозив його до школи. Один раз приблизно у 8 років пропонував йому скуштувати пиво, а коли той відмовився, не примушував. Приблизно в 11 років він на вулиці побачив батька, коли той його покликав, втік, оскільки його боявся. Батько до [PERSON] відносився ніяк, бо вона була ще дуже маленькою. Батько не знає де вони проживають з матір'ю, його він не любить. Відповідач ніколи не дарував йому іграшок. Якось батько зателефонував йому, скаржився на життя, казав, що повіситься. Вважає, що мати поступає правильно та в його інтересах. Зі слів бабусі знає випадок, коли батько з'їв усі пиріжки, щоб вони йому не дістались. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що відповідача та позивачку знає приблизно 12 років. Відповідач завжди був збуджений, знервований, при розмові проявляв агресивність. Свідок згадала випадок, як однорічного [PERSON] відповідач посадив на барну стійку наражаючи на небезпеку, оскільки він міг впасти, також розповіла про випадок про пиріжки, які відповідач всі з'їв, щоб вони не дістались синові. Зазначила, що перші дні, коли [PERSON] пішов до першого класу зі школи його забирав [PERSON] Відповідач завжди кричав на сина, ображав його, при розмові застосовував нецензурну лайку. Прояви насильства щодо старшої доньки не бачила. У вихованні молодшої доньки [PERSON] відповідач участі не приймав, оскільки позивачка з дітьми після її народження вже тривалий час проживають окремо. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що позивачка її донька, а відповідач її бувший чоловік з яким вона прожила сім років у шлюбі. При ній відповідач будь-яку агресію щодо доньки та онуків не проявляв. Старшу доньку [PERSON] відповідач не любив, а сина [PERSON] постійно виховував. Під впливом алкоголю вона відповідача ніколи не бачила, але він постійно курив «травку». Відповідач ніколи не працював, скаржився на свою матір, що вона його виганяє не пускає додому. Вже приблизно п'ять років як вона не бачила відповідача взагалі. Вважає відповідача дивним та ніколи не довірила б йому онуків. Згадала випадок, коли відповідач зїв усі пиріжки, щоб вони не дістались синові. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно п. 2, 3, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно ч.3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження, батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є позивачка [PERSON] та відповідач. Разом з тим, під час розгляду справи судом не встановлено законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо своїх неповнолітніх дітей. Так, твердження позивачки та її представника про систематичне застосування до дітей психологічного та фізичного насильства дослідженими у суді доказами не підтвердились, а випадки непедагогічного поводження з дітьми про які зазначили свідки носили разовий характер. Дійсно позивачка [PERSON] в своїх позовних заявах про розірвання шлюбу зазначала про повну бездіяльність відповідача у вихованні дітей та що його дії ставлять під загрозу фізичне та психічне здоров'я дітей (а.с. 10, 14) однак зазначені обставини рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 11.10.2012 року яким шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем розірвано, не встановлені, а отже відповідно до ст. 60 ЦПК України підлягають доказуванню. ( а.с.13). Не встановлено і ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей, оскільки позивачка сама зазначила, що приблизно п'ять років як вона огородила дітей від спілкування з [PERSON], який не знає де вони проживають, навчаються. Отже, з зазначених підстав довідка № 261 від 22.10.2014 року Спеціалізованої школи № 14 (а.с.103) щодо неприймання відповідачем участі у шкільному житті сина [PERSON], та довідка № 27 від 20.10.2014 року Дошкільного навчального закладу № 234 (т.1 а.с. 104) щодо неприйняття участі у дошкільному житті доньки [PERSON], довідка № 100 від 22.10.2014 року щодо не відвідування батьком школи з метою отримання відомостей про навчання сина [PERSON] (а.с.107) не є доказами ухилення відповідача від виконання своїх оскільки вони видані за період коли відповідачу не було відомо про перебування дітей на навчанні в даних установах. З цих же підстав не є доказом ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей і відповідь на заяву дільничного дитячого лікаря [PERSON] (т.1 а.с.108), що відповідач дітей на прийом не приводив, лікаря за місцем проживання дітей не викликав. Під час розгляду справи як позивачі так і свідки зазначали, що відповідач зловживав наркотичними засобами, однак судом не встановлено, що відповідач є хронічним наркоманом. Так, з обвинувального висновку, що міститься на а.с. 25-30 т.1 вбачається, що [PERSON] 30.12.2009 року обвинувачувався у незаконному придбані та зберіганні наркотичного засобу, чин вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України. Однак, згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 28.01.2010 року [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, добровільно звернувся до лікувального закладу з метою проходження курсу лікування від наркоманії, у зв'язку з чим перестав бути суспільно небезпечним та звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. (т.1 а.с.238). Крім того, позивачка в обґрунтуванні позову зазначила, що саме вона ініціювала, профінансувала та сприяла організації проведення діагностування на предмет залежності відповідача від наркоманії та створила сприятливі умови ефективного лікування від такого діагнозу. Крім того, відповідно до висновку № 104-6997 від 23.10.2014 року (т.1 а.с.101) Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування на даний час вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначили позивачі, діти зареєстровані за місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], однак відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.10.2014 року діти проживають з матір'ю за адресою: [ADDRESS], де нею створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання дітей ( а.с.105 т.1). Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Зазначене підтверджується і довідами навчальних закладів та медичної установи, що зазначені вище, а також з фотографічних зображень, що містяться на а.с. 142-146, 207, т.1. З пояснень позивачів та свідків вбачається прихильність дітей до матері. Мати має самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не встановлено і аморальної її поведінки, яка б могла зашкодити розвиткові дітей. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним, виходячи з інтересів дітей, задовольнити вимоги позивачки в частині визначення місця проживання дітей та визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання позивачки. Згідно ч.1 ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Згідно ч.1 ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. Згідно ч. ч. 1, 2, 3, 5 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років, а у випадку, досягнення семи років з її згодою. У разі зміни приз віща одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків, спір вирішується втому числі судом. Згідно ст. 149 СК України у разі, якщо батько змінив своє ім'я, по батькові дитини, яка досягла чотирнадцяти років,змінюється за її згодою На час розгляду справи встановлено, що прізвище батька є - «[PERSON]», ім'я - «[PERSON]» , матері - «[PERSON]». Відповідач прізвище та ім'я не змінював, не змінила прізвище і позивачка, отже правових підстав для зміни прізвища дітям на «[PERSON]» та по батькові судом не встановлено, тому позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню. 07.12.2012 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], щомісячно в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою відповідною індексацією, починаючи з 28.08.2012 року. (а.с. 18-19). 14.02.2013 року постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві ВП № 36564165 відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення. (а.с.112 т.1) Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів. При призначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Як зазначила в суді позивачка [PERSON] та її представник повнолітня донька [PERSON] тимчасово відрахована з Київського університету культури. Отже, відповідно до вимог ст. 199 СК України на теперішній час відсутні правові підстави про задоволення вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки [PERSON] у зв'язку з її навчанням до 23 років. Згідно ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітньою дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, і 194-197 цього Кодексу. Отже діючим законодавством непередбачено стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню позовні вимоги в зазначеній частині. Не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки зазначаючи, що діти відвідують крім школи додаткові дитячі установи для розвитку здібностей, доказів, що послуги надаються на платній основі суду не надала. Відсутні і будь які доказів в підтвердження, що позивачка в майбутньому нестиме додаткові витрати на розвиток здібностей неповнолітніх дітей. Згідно ч. 4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення двадцяти трьох років. Згідно довідки розрахунку заборгованості від 18.11.2014 року заборгованість по аліментам нарахована державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві з часу зазначеному у рішенні суду, тобто з 28.08.2012 року, та станом на 01.11.2014 року вона склала 32088,97 грн.( а.с.147 т.1). З зазначеного розрахунку вбачається, що на час повноліття [PERSON] станом на вересень 2013 року з відповідача стягувались аліменти у розмірі 1/3 частини його доходу на трьох дітей та заборгованість становила 22806,34 грн. Враховуючи, що аліменти були стягнуті на утримання в тому числі позивачки [PERSON], яка на теперішній час є повнолітньою, та стягнення аліментів на її утримання зупинено,суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] заборгованість по аліментах в розмірі 1/3 частини від заборгованості, що існувала станом на вересень 2013 року в розмірі 7602,11 грн. ( 22806,34 : 3 = 7602,11 грн.) Відповідно до вищевказаного розрахунку заборгованості з відповідача продовжується примусове стягнення аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини з доходу відповідача, без урахування частки, що припадала на утримання доньки [PERSON] Оскільки на теперішній час виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача не закінчено, сума заборгованості по аліментам на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] не підлягає стягненню з відповідача, оскільки вона є поточною заборгованістю, та задоволення вимог позивачки в цій частині потягне за собою подвійне стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача, а саме за даним рішенням суду та за виконавчим листом, що перебуває на примусовому виконанні. В зв'язку з зазначеним не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення заборгованості з відповідача на її користь га утримання неповнолітніх дітей. Згідно ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При розгляді справи судом встановлено, що дійсно з моменту виникнення заборгованості по аліментах відповідачем вона не сплачувалась та не погашалась, однак винних дій відповідача, які б сприяли виникненню заборгованості по аліментам судом не встановлено, позивачкою [PERSON] або її представником вони не зазначені, відповідач до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів за ст. 164 КК України не притягувався. Судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів і у частині стягнення з відповідача неустойки за виникнення заборгованості по аліментах. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 395,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial