Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] до [PERSON] з вказаним вище позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.10.1995 по 22.07.2004, від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] На підставі рішення Тульчинського районного суду у справі 148/3157/14-ц з відповідача на користь позивача на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходу, щомісячно з 27.11.2014 по 30.06.2017, однак до цього часу позивач аліменти не отримала, у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати. На даний час син навчається у Вінницькому національному технічному університеті, позивач не в змозі самостійно утримувати його, у зв'язку з тим, що останньому необхідні кошти на проїзд, проживання, одяг, харчування, підручники. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 27.11.2014 по 30.06.2017 у розмірі 21694.02 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 6578.82 грн., аліменти на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 1500 грн. до закінчення навчання. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.10.1996, виданого виконавчим комітетом Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, позивач і відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно довідки за № 2160 від 28.09.2017, виданої Вінницьким національним технічним університетом, [PERSON] навчається на першому курсі за скороченим терміном навчання денного відділення на факультеті будівництва, теплоенергетики та газопостачання, термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2019 (а.с. 10). Відповідно до довідки № 2930 від 19.10.2017, виданої Тульчинською міською радою Вінницької області, на утриманні позивача [PERSON] знаходиться син [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Рішенням Тульчинського районного суду у справі № 148/3157/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його доходу, щомісячно з 27.11.2014 по 30.06.2017, зазначені обставини підтверджуються виконавчим листом від 24.02.2015 (а.с. 7). Згідно розрахунку боргу по аліментах, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 30.06.2017 становить 21694,02 грн. (а.с. 8-9). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 22 ПП ВСУ «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, встановлено, що передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно правової позиції висловленої Верховним судом України у постанові від 11.09.2013 в справі № 6-81цс13, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Порядок стягнення заборгованості по сплаті аліментів встановлено ст. 194 СК України, та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 3-5 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Частиною 3 ст. 199 СК України, встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 цієї ж статті, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України, визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дослідивши матеріли справи, встановив, що відповідач належним чином не виконує покладені на нього обов'язки щодо сплати аліментів та забезпечення утримання сина, будь-яких заперечень та доказів на спростування доводів позивача останній не надав, у зв'язку з чим, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути у дохід держави суму судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1920 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved