Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 4 Шита Н.М. в інтересах держави в особі позивача - Київської міської ради, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Івановим П.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1592; скасувати рішення № 39990455 від 05 березня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,85 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1500630780000); визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , та передати цю квартиру територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради; стягнути з [PERSON] на користь прокуратури міста Києва сплачену суму судового збору в розмірі 5 763 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Київською місцевою прокуратурою № 4 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12018100040006405 від 05.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, встановлені порушення інтересів держави в особі Київської міської ради. Досудовим розслідуванням встановлено, що власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 2003 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно розпорядження № 59-727 від 26 грудня 2003 року. [PERSON] померла [INFO] . Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась цього ж дня. У вказаній квартирі станом на момент видачі свідоцтва про право власності, а також з 05 квітня 1965 року по день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала тільки одна [PERSON] , яка була знята з реєстрації 24.09.2015, у зв`язку з її смертю. Станом на 19.09.2018 та на 27.09.2019 у квартирі за вказаною адресою ніхто не зареєстрований та ніхто не проживає. Отже, останнім зареєстрованим місцем проживання померлої [PERSON] є Дніпровський район м. Києва, що є місцем відкриття спадщини. При цьому, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру інформація про спадкові договори/спадкові договори [PERSON] відсутня. Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) приватним нотаріусом Разумовою О.І. відкрито спадкову справу № 57976625 після смерті [PERSON] . Згідно інформації приватного нотаріуса Разумової О.І. до неї із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої звернувся [PERSON] , 1984 року народження, якому постановою нотаріуса від 29 березня 2016 року вих. № 20/02-31/2016 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме документи, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем для встановлення черги спадкування за законом та інші документи, на підставі яких [PERSON] можна визнати як спадкоємця будь-якої черги. Жодна інша особа із заявою про прийняття спадщини та/або про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталась. Вказана постанова у судовому порядку не оскаржувалась, інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались. Разом з тим, [PERSON] звертався до Дніпровського районного суду м. Києва із позовною заявою до Київської міської ради, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України, про визнання права власності на спадкове майно - вказану квартиру. Однак, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року № 755/9153/17 прийнято відмову [PERSON] від позову, провадження у справі закрито. Згідно інформації Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану батьками померлої [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , щодо якого складено актовий запис про смерть № 254 від 16 січня 1991 року; та [PERSON] , [INFO] , щодо якої складено актовий запис про смерть № 2092 від 04 лютого 2002 року. У державному реєстрі відсутні актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, народження дітей [PERSON] та про зміну нею імені. Таким чином, спадкоємці за законом та заповітом у померлої [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відмерлою. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] ніхто спадщину не отримав, вказана квартира має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти у власність територіальної громади м. Києва. За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаної квартири 28 лютого 2018 року зареєстрований [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1592 від 18 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО - Івановим П.Ю. Право власності на вказану квартиру за [PERSON] зареєстровано державним реєстратором комунального підприємства «Комунальний центр підтримки підприємницької діяльності та надання реєстраційних послуг» [PERSON] (рішення про держреєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39990455 від 05 березня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1500630780000). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, начебто укладеного 18 грудня 2012 року, [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] , продала [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] , належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Право власності продавця підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 26 грудня 2003 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно розпорядження № 59-727, зареєстрованим в Київському бюро технічної інвентаризації 09 лютого 2004 року за реєстровим № 4633. Вказаний договір викладено на бланку нотаріальних документів серії ВРХ № 382952, та вказано, що він посвідчений 18 грудня 2012 року приватним нотаріусом КМНО - Івановим П.Ю., зареєстровано в реєстрі під № 1592. Однак, відповідно до листа приватного нотаріуса КМНО Іванова П.Ю. від 17 вересня 2018 року № 61/01-16, наданого на запит місцевої прокуратури, договір купівлі-продажу вказаною квартири від 18 грудня 2012 року ним не посвідчувався. Натомість, 18 грудня 2012 року ним було посвідчено декілька договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі й за реєстровим номером - 1592. На бланку нотаріальних документів ВРХ № 382952 посвідчено договір купівлі частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю за реєстровим номером - 1596 від 18 грудня 2012 року, інформацію про витрачання цього бланка внесено до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів у той же день за кодом витрачання бланку «3» (інші договори). Вказана інформація підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів. Листом від 27.11.2018 р. № 062/14-14607 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що первинна реєстрація на вказану квартиру проведена та зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.2003. Протягом періоду з 2010 р. по 2015 р. замовлень на надання інформації щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не надходило. Таким чином, реєстрація права власності на вказану квартиру за [PERSON] здійснена на підставі не існуючого договору, який нотаріально не посвідчувався та в установленому законом порядку в Київському міському бюро технічної інвентаризації не реєструвався. Оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу квартири нотаріально не посвідчувався та не укладався, вказане свідчить про відсутність волевиявлення власника спірної квартири - [PERSON] на відчуження майна у порядку купівлі-продажу та порушення права власності. Спірним договором беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради. Враховуючи, що здійснено державну реєстрацію права власності на підставі нікчемного правочину, є потреба у визнанні цього договору недійсним у судовому порядку, оскільки вказаний договір порушує право власності територіальної громади на майно, яке в силу відумерлої спадщини, повинно перейти у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Виходячи з того, що держреєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я відповідача [PERSON] здійснена на підставі нікчемного правочину, рішення про держреєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 39990455 від 05.03.2018, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1500630780000, підлягає скасуванню. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Однак Київською міською радою вказаний обов`язок вчасно не виконаний, не вжито заходів щодо звернення до суду із відповідною заявою та оформлення права власності на спірну квартиру, що належала померлій. Враховуючи це, право власності на цю квартиру було зареєстровано за іншою особою на підставі неіснуючого договору купівлі-продажу, тобто відбулось порушення інтересів територіальної громади, спірна квартира безконтрольно використовується невідомими особами. Без належного оформлення права власності на майно, неможливо здійснювати охорону та захист спірної квартири. Тільки після порушення прав та законних інтересів територіальної громади Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міськради листом від 28 серпня 2018 року №056/95-3559/2 звернувся до органів прокуратури м. Києва для вжиття заходів прокурорського реагування, у тому числі для звернення до суду із відповідною позовною заявою, що свідчить про те, що відповідні органи місцевого самоврядування державної влади м. Києва не здійснюють у повній мірі свої повноваження щодо захисту інтересів територіальної громади на спірний об`єкт нерухомого майна. Під час досудового розслідування місцева прокуратура листом від 26.03.2019 року №53-2430 вих. 19 звернулась до Київської міськради із повідомленням щодо звернення із цивільним позовом на захист інтересів територіальної громади. Однак, листом від 17.04.2019 № 056/95/08-6422 Київрада в особі Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА повідомила місцеву прокуратуру про те, що заходи цивільно-правового характеру щодо захисту порушених прав територіальної громади не вживались та попросила звернутись із цим позовом саме місцеву прокуратуру. Таким чином, порушення інтересів держави в особі територіальної громади міста Києва у цьому випадку полягає в тому, що квартира, яка є предметом спору та фактично є відумерлою спадщиною, незаконно зареєстрована на іншу фізичну особу, що позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись цим нерухомим майном в інтересах громади, чим завдається шкода державі, оскільки Київська міська рада та відповідні органи місцевого самоврядування та державної влади м. Києва відповідного захисту не здійснюють. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 Шита Н.М. в інтересах держави в особі позивача - Київської міської ради до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Іванов Павло Юрійович про визнання договору недійсним, визнання спадщини відумерлою відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи. 06 червня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Листами Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року та 09 жовтня 2019 року відповідачу повідомлено про необхідність подання доказів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву іншим учасникам справи, у відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України, та роз`яснено, що у разі не надання таких доказів, відзив буде вважатися неподаним. В той же час, відповідачем до суду ні доказів направлення відзиву іншим учасникам справи, ні інших заяв по суті справи, до суду подано не було. 03 вересня 2019 року представником позивача подано до суду додаткові письмові докази на обґрунтування позовних вимог. У підготовчому судовому засіданні 06 вересня 2019 року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, у зв`язку зі смертю третьої особи - приватного нотаріуса Іванова Павла Юрійовича, залученій третій особі встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Головного територіального управління юстиції у місті Києві копію, належним чином засвідчену, книги (реєстру) вчинення реєстраційних нотаріальних дій за 2012 рік щодо внесення відомостей про реєстрацію нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим Павлом Юрійовичем за № 1592 від 18 грудня 2012 року та копію, належним чином засвідчену, правочинів (договорів, заяв), що були посвідчені 18 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим Павлом Юрійовичем та зареєстровані за № 1592 на бланку серії ВХР №382952. 10 жовтня 2019 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи - Головного територіального управління юстиції у місті Києві на позовну заяву, в яких розгляд справи залишає на розсуд суду, який просить проводити за відсутності представника, за наявними у справі документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. 16 жовтня 2019 року до суду надійшла заява представника Київської міської ради, в якій останній підтримав позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 Шита Н.М. та просив справу слухати за відсутності представника. 06 грудня 2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві до суду подані пояснення щодо виконання ухвали суду від 09 жовтня 2019 року про витребування доказів та подані письмові докази, що витребувані судом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 Шита Н.М. в інтересах держави в особі позивача - Київської міської ради до [PERSON] , третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору недійсним, визнання спадщини відумерлою та призначено її до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. 11 лютого 2020 року до суду надійшла заява представника позивача Київської міської ради - Хрущ А.П., в якій остання позовну заяву підтримала, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та слухати справу у відсутність представника позивача, проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. У судовому засіданні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 Польщиков І.В. підтримав заявлений позов та просив його задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ньому, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, зважаючи на направлений відповідачем до суду відзив на позов, убачається, що останньому достеменно відомо про розгляд справи в суді. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд про причини не явки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, 26 грудня 2003 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, в якому орган по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить їй на праві приватної власності. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 45,85 кв.м, а відповідна вартість на момент приватизації: 8 (вісім) грн 25 коп. Характеристика квартири та її обладнання наведені у Технічному паспорті, який є складовою частиною цього Свідоцтва. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням № 59-727 від 26.12.2003 (а.с. 14). Із листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.09.2018 № 062/14-11842 (И-2018) убачається, що первинна реєстрація права власності на [ADDRESS] проведена та зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.2003 (а.с. 13). [PERSON] померла [INFO] у віці 53 років у місті Києві, про що 18 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління у м. Києві складено відповідний актовий запис № 1550 та цього ж дня видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 17). У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності до ч. 1 ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Таким чином, після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , та яка відкрилась. Із листа Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 20.12.2018 № 4280/16.08-09 убачається, що відповідно до актового запису про народження № 1615 від 27.08.1962, складеного Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Актовий запис внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 62760978. Додатково повідомляємо про виявлені за допомогою Державного реєстру актів цивільного стану громадян актові записи про смерть: - 254 від 16.01.1991, складений Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві на [PERSON] , [INFO] ; - 2092 від 04.02.2002, складений відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві на [PERSON] , [INFO] . В Державному реєстрі відсутні актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, народження дітей та зміну імені щодо запитуваної особи (а.с. 18). Згідно із ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53329024 від 17.09.2018, виданої Десятою київською державною нотаріальною конторою на звернення правоохоронних органів, до майна спадкодавця [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. заведено спадкову справу номер у спадковому реєстрі: 57976625, номер у нотаріуса: 04/2015 (а.с. 19). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53484464 від 28.09.2018, виданої Десятою київською державною нотаріальною конторою на звернення правоохоронних органів, щодо [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 20). У листах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. від 25.09.2018 № 290/01-16-2018, від 03.04.2019 № 90/01-16-2019 повідомляється, що 23.09.2015 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернувся гр. [PERSON] , 1984 р.н. Гр. [PERSON] 29.03.2016 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та/або за видачею постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідна постанова була видана нотаріусом 29.03.2016, вих. № 20/02-31/2016. Станом на день написання листа жодна інша особа не зверталася до нотаріуса про прийняття спадщини та/або про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] та постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину не була оскаржена у судовому порядку. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року № 755/9153/17 прийнято відмову [PERSON] від позову, провадження у справі закрито (а.с. 21, 22, 23, 24). Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці за заповітом і за законом, а також особи, які усунені від права на спадкування чи мали б право на спадщину, але не прийняли чи відмовились від її прийняття. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Зі змісту вказаних норм випливає, що у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. З метою захисту цього законного інтересу згідно з ч. 5 ст. 1277 Цивільного кодексу України та ст. 1283 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина, неприйнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою збереження його. Отже, вказаний охоронюваний законом інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є об`єктом судового захисту. У відповідності до ст. 338 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Таким чином, залишена після смерті [PERSON] спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти у власність територіальної громади міста Києва. Водночас, за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 165578566 від 06.05.2019, об`єкт нерухомого майна: квартира за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1500360780000, 28.02.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Комунальний центр підтримки підприємницької діяльності та надання реєстраційних послуг» [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, № 1592 від 18.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39990455 від 05.03.2018, [PERSON] , Комунальне підприємство «Комунальний центр підтримки підприємницької діяльності та надання реєстраційних послуг», зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 27.11.2003 Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві. На вказаний об`єкт нерухомого майна 26.09.2018 державним реєстратором Петришиним В.М., Філія комунального підприємства Київської міської ради «Готово» м. Києва на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва № 755/13990/18 від 18.09.2018 накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна, шляхом заборони відчуження, номер запису про обтяження: 28114539 (а.с. 25-27). У своєму листі від 19.09.2018 № 8595/43/2/103 Дніпровська районна і місті Києві державна адміністрація повідомила про те, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі розпорядження Органу по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 26.12.2003 №59-727, було оформлено Свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на прав приватної власності гр. [PERSON] . Станом на 19.09.2018, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначена квартира належить гр. [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу № 1592 від 18.12.2012, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. На момент видачі Свідоцтва про право власності на квартиру (станом на 26.12.2003), а також станом на 17.09.2015, в квартирі була зареєстрована одна особа, гр. [PERSON] . Знята з реєстрації 24.09.2015, у зв`язку зі смертю. Станом на 19.09.2018, згідно Реєстру територіальної громади міста Києва, зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні (а.с. 15). Згідно із копією договору купівлі-продажу квартири, начебто укладеного 18.12.2012, [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] , продала [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] , належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Право власності продавця підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 26 грудня 2003 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно розпорядження № 59-727, зареєстрованим в Київському бюро технічної інвентаризації 09 лютого 2004 року за реєстровим № 4633. Вказаний договір викладено на бланку нотаріальних документів серії ВРХ № 382952, та вказано, що він посвідчений 18.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., зареєстровано в реєстрі під № 1592 (а.с. 28). Відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.03.2019 № 103/2768/34/4 працівниками ЖЕД № 409 обстежено квартиру за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження двері квартири ніхто не відкрив. Зі слів сусідки кв. 12 [PERSON] в квартирі № 10 ніхто не мешкає протягом 2-х місяців. Особистий рахунок вказаної квартири відкрито на [PERSON] . Заборгованість за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій станом на 01.03.2019 складає 2 966,87 грн з 2018 року оплата за надані послуги не поступає. За даними інформаційної системи «Реєстр територіальної громади міста Києва» за вищезазначеною адресою зареєстровані особи відсутні (а.с. 16). При цьому, відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванова П.Ю. від 17.09.2018 № 61/01-16, наданого на запит Київської місцевої прокуратури № 4, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 18.12.2012 ним не посвідчувався. Натомість, 18.12.2012 ним було посвідчено декілька договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі й за реєстровим номером - 1592. На бланку нотаріальних документів ВРХ № 382952 посвідчено договір купівлі частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю за реєстровим номером - 1596 від 1812.2012, інформацію про витрачання цього бланка внесено до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів у той же день за кодом витрачання бланку - 3 (інші договори). Вказана інформація підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (а.с. 29-30). Згідно із висновком про вартість майна, складеним суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Українська експертна група», нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту оцінки, станом на 12.11.2018, становить 808 702,00 грн (а.с. 32). Із листа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України від 02.08.2019 № 12703/4-19 убачається, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 08.01.2019 № 15/6 діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванова П.Ю. припинена з 08.01.2019 у зв`язку зі смертю (а.с. 82, 83). Членами Експертної комісії Головного територіального управління юстиції у місті Києві оглянуті документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванова П.Ю., які не передавалися до Київського державного нотаріального архіву, та в результаті огляду встановлено, що в матеріалах справи № 02-33 том № 2 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» за 2012 рік, приватним нотаріусом Івановим П.Ю. 18.12.2012 за реєстровим № 1592 посвідчено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів серії ВРХ 382949 та ВРХ 382950. Запис щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18.12.2012 відсутній. В справі № 02-03 «Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувались» договір від 18.12.2012 за реєстровим № 1592 відсутній. Відповідно витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 19.08.2019 № 148405326 спеціальний бланк нотаріальних документів ВРХ № 382952 використано приватним нотаріусом Івановим П.Ю. під «інший договір», код витрачання - 3 (інші договори), що не відповідає коду витрачання бланків під договори купівлі-продажу квартири, код витрачання - 1 (договори відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок) (а.с. 84, 129-130, 131-133). Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею. Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленні законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних. Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За нормою ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. Згідно із ч. 1 ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Таким чином, суд вважає встановленим, що спірний договір не посвідчувався та не реєструвався, тобто є недійсним. Також, вказане свідчить і про відсутність волевиявлення власника спірної квартири [PERSON] на відчуження майна та порушення права власності, що суперечить приписам ст.ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України. Крім того, враховуючи спрямованість договору купівлі-продажу від 18.12.2012 на незаконне заволодіння спірною квартирою, вказаний правочин є таким, що порушує і публічний порядок, тобто є недійсним з моменту його вчинення. Отже, зазначений договір купівлі-продажу від 29.10.2007 №8024 підлягає визнанню судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У свою чергу, державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і неможливо ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Указана позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16. Спірним договором купівлі-продажу порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 Цивільного кодексу України порядку визнання спадщини відумерлою. Оскільки, було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, то є потреба у скасуванні рішення № 39990455 від 05.03.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,85 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1500630780000. Вказана квартира має бути визнана відумерлою спадщиною та витребуваною на користь територіальної громади міста, оскільки вона незаконно зареєстрована на праві власності. Вказані відомості стали відомі місцевій прокуратури під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному проваджені №12018100040006405 від 05.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом порушення інтересів держави в особі Київської міської ради. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури. Згідно з ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. У зв`язку з цим, незаконне вибуття спірної квартири із власності єдиного можливого власника, порушує майнові права територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Київська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Києва. Разом з цим, прокуратурою встановлено неналежне виконання Київською міською радою повноважень щодо контролю за використанням комунального майна. Київською міською радою не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, що свідчить про бездіяльність Київської міської ради, а тому саме Київською місцевою прокуратурою №4 пред`являється позов в інтересах територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Незаконне вибуття поза волею власника спірної квартири порушує майнові інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості розпоряджатись та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об`єкта нерухомості. З огляду на вищевикладене, місцевою прокуратурою відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Київську міську раду про намір звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаним позовом в інтересах держави (а.с. 35, 36). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 Шита Н.М. в інтересах держави в особі позивача - Київської міської ради до [PERSON] , третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання договору недійсним, визнання спадщини відумерлою. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню на користь Прокуратури м. Києва сплачений судовий збір у розмірі 5 763,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved