Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою звернувся [PERSON](далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), в якій просить змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, що стягується з нього на користь [PERSON] за рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 серпня 2011 року по цивільній справі №2-432/11 на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на визначений у твердій грошовій сумі від заробітку (доходу): по 200 грн. 00 коп. на кожну дитину. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 серпня 2011 року по цивільній справі №2-432/11 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.07.2011 до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону. Визначаючи в рішенні розмір аліментів, суд виходив з обставин справи, які існували на момент її розгляду, які на час звернення до суду змінились у звязку із важким матеріальним станом, що пов'язаний зі встановленою групою інвалідності, потребою постійного дорогого медикаментозного лікування, як амбулаторного так і стаціонарного, щомісячною затратою значної частини пенсії, яка є єдиним джерелом офіційного доходу, на придбання лікарських препаратів, та відсутністю роботи за рекомендованими програмою реабілітації інваліда видами професій і спеціальностей, доступних за його станом здоровя. Крім того, згідно розрахунку відділу державної виконавчої служби Троїцького районного управління юстиції від 29.11.2016 позивач має заборгованість по аліментним платежам в сумі 17\~412 грн. 76 коп., яка виникла по причині його скрутного матеріального становища. В судовому засідання позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, надав суду наступні пояснення. З 22.04.1999 йому було встановлено групу інвалідності за загальним захворюванням, підтвердження якої проводиться періодично підчас чергового огляду медико-соціальною експертною комісією, на підставі висновку якої з квітня 2011 йому встановлена третя група інвалідності. На підтримання стану свого здоровя він купує рекомендовані лікарем медичні препарати, вартість яких постійно збільшується. В управлінні Пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області з часу встановлення інвалідності він отримує пенсію по інвалідності, розмір якої періодично підвищується, однак несуттєво. З 4 вересня 2004 року по 22 червня 2012 року позивач перебував в шлюбі з відповідачем, в якому в них народилися двоє синів. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 серпня 2011 року по цивільній справі №2-432/11 з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.07.2011 до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону. На виконання цього рішення розмір аліментів утримувався з призначеної йому пенсії, оскільки з 2011 року він офіційно не був працевлаштований. Оскільки працевлаштуватись за рекомендованими програмою реабілітації інваліда видами професій і спеціальностей він не має можливості, то періодично виконує підсобну роботу не офіційно, за яку отримує не значний заробіток. Крім того, незначну матеріальну допомогу йому надає його матір, з якою від проживає. Однак, вказаних доходів не вистачає на достатнє своє забезпечення та виплату аліментів. Також пояснив, що у звязку з несвоєчасним проходженням ним огляду МСЕК виплата пенсії по інвалідності була тимчасово призупинена та в наступному поновлення після отримання відповідного висновку комісії від 12.12.2016. За період невиплати пенсії в нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 29.11.2016 склала 17\~412 грн. 76 коп. за період з травня по листопад 2016 року. Відповідач до суду не зявилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, поважність причин неявки відповідача суду не надано. Представник третьої особи - Троїцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в попереднє судове засідання зявилась, позовні вимоги позивача просила задовольнити. Надала заяви про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає що\~ вимоги заяви\~не підлягають\~ задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що у сторін під час перебування в зареєстрованому шлюбі народились спільні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 12-15). Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 серпня 2011 року по цивільній справі №2-432/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей позовні вимоги задоволено: стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.07.2011 до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону (а.с. -11). Згідно розрахунку відділу державної виконавчої служби Троїцького районного управління юстиції від 29.11.2016 по заборгованості по аліментних платежах за виконавчим листом №2-432 від 30.08.2011, який виданий Троїцьким районним судом Луганської області, позивач має заборгованість в сумі 17\~412 грн. 76 коп. за період з травня по листопад 2016 року. (а.с. -16). Судом встановлено, що згідно посвідчення серії АБ №503685 від 04 жовтня 2011 року позивачу призначена пенсія по інвалідності третьої групи за загальним захворюванням з 01.04.2011 по 31.12.2019, в сумі за останнім продовженням 1247 грн. 00 коп. (а.с. -17) Перебування позивача на обліку в УПФУ в Троїцькому районі Луганської області та розмір отримуваної ним пенсії підтверджується довідкою від 23.11.2016 №3991/07-29 (а.с. -24). Згідно довідок до огляду МСЕК серії 10 ААВ №393647 від 29.04.2014 та серії 12ААА №437966 від 12.12.2016 позивачу третя група інвалідності, після повторних оглядів, встановлювалась з 01.05.2014 до 01.05.2016 та з 02.02.2016 до 01.01.2019 (а.с. -18, 19). Судовим розглядом встановлено, що позивач з 2011 року не працює та через Троїцький районний центр зайнятості Луганського обласного центру зайнятості станом на 23.11.2016 не має можливості працевлаштуватись у звязку з відсутністю вакансій за видами професій і спеціальностей, доступних за його станом здоровя (а.с. 20, 27-28, 43). Також встановлено, що позивачу рекомендовано постійно приймати медичні препарати, вид та перелік яких з 03.08.2011 по 16.12.2016 не змінився, що підтверджується відповідними довідками лікаря, на підтвердження вартості яких позивачам надано відомості провізора ЦРА №81 [PERSON]В.(а.с. -22, 23, 26). Позивачем також надано довідки соціального обстеження на дому та акт перевірки житлових умов від 23.11.2016, складений для підготовки матеріалів на МСЕК (а.с. -21, 25) Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає , що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження ( ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ( що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»), про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, висновки якого мають враховуватись судами при застосуванні відповідних норм права. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження обставин, на які він посилався в обґрунтування погіршення стану здоровя та погіршення матеріального стану, суд зазначає, що з них не вбачається їх погіршення. Інших доказів суду надано не було, клопотання про витребування письмових доказів або про виклик свідків чи про допит його в якості свідка, позивач не заявив, хоча судом розяснювались ч.4 ст. 10 ЦПК України, права та обовязки, передбачені ЦПК України, та про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Крім того, як позивач так і відповідач, отримували копію ухвали про відкриття провадження у справі, в якій зазначено про їх обовязок відповідно до статті 131 ЦПК України подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі . Суд, не приймає до уваги доводи позивача, зазначені у позовній заяві стосовно обставин потреби зменшення аліментів у зв'язку з відсутністю роботи, оскільки вони не є підставою для зменшення розміру аліментів згідно вимог ч. 1ст. 192 СК України. Подані позивачем документи, на підтвердження вартості та факту придбання ліків, а саме: відомості провізора ЦРА №81 [PERSON] та товарний чек б/н від 16.08.2016, не є допустимими доказами в розумінні ст. 59 ЦПК України, тому не беруться судом до уваги. Суд також враховує положення ч.1 статті 184 СК України і зазначає про те, що позивачем взагалі не надано ніяких доказів про те, що він має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , які б давали можливість суду визначитись з розміром аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви у звязку з недоведеністю позивачем погіршення його здоровя та значного погіршення матеріального стану, оскільки на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та на час розгляду даної справи група встановленої інвалідності, а також призначена схема груп медичних препаратів для лікування захворювання позивача за встановленою інвалідністю, рекомендованих лікарем, не змінились, як і факт не працевлаштованості позивача за цей період, у звязку з чим єдиним офіційним доходом є пенсія по інвалідності. Вартість вказаних медичних препаратів зі спливом часу збільшилась на незначний розмір. Поряд з чим відбувалось і підвищення пенсійних виплат по інвалідності. Та як встановлено під час судового розгляду справи, заборгованість по сплаті аліментів мала місце не тривалий час та виникла у позивача у звязку з тим, що ним без поважних причин не було своєчасно пройдено огляд МСЕК, від висновку якого залежала виплата йому пенсії по інвалідності, з якої проводились утримання за рішенням суду. З грудня 2016 року пенсійні виплати поновлені. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження важкого матеріального стану, що пов'язаний зі встановленою групою інвалідності, та погіршення стану здоровя суду не подано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed