Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

До суду надійшла заява завідуючої 9-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] без її згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] поступила на лікування до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» 28.12.2015 року за направленням лікаря-психіатра та рішенням законного представника. У звязку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнтки можливе лише за наявності рішення суду. Щомісяця [PERSON] оглядалася комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування у звязку із наявністю в неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона не може задовольнити основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, може завдати значної шкоди здоровю без надання медичної допомоги. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дає підстави для звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку терміном на 6 місяців. Пояснила, що [PERSON] перебувала на обліку в лікаря-психіатра з дитинства, є інвалідом другої групи безтерміново. Неодноразово і тривалий час перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні. Вона агресивна до оточуючих, неспроможна задовольняти свої потреби. Згідно пояснень лікаря-психіатра стан здоровя [PERSON] перешкоджає їй знаходитися в судовому засіданні. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву, просила її задовольнити. Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року» 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/588 від 30.01.2017 року [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-психіатра з 1956 року, являється інвалідом другої групи безтерміново. Неодноразово, тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ СОР І ОСЛ м. Ромни з діагнозом «Важка розумова відсталість з порушенням поведінки» (а.с.9). Рішенням Місцевого суду м. Ромни Сумської області від 26 лютого 2003 року [PERSON] визнано недієздатною (а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради № 159 від 24.04.2003 року опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.5). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.08.2016 року [PERSON] продовжено госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку строком на 6 місяців (а.с.8). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 30.01.2017 року вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «Важкої розумової відсталості з порушенням поведінки» F.72.1. (МКХ-10), внаслідок чого неспроможна задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та завдасть шкоди здоровю без надання їй медичної допомоги. Потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричну лікарню без її усвідомленої згоди (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17\~Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без її згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Outcome: approved