Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] належить квартира, що розташована в [ADDRESS]. Між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вищевказаної квартири. Позивачем було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження належного йому зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 60 000 гривень, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 02 листопада 2016 року. На даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. Позивач просить суд визнати відповідний договір купівлі-продажу дійсним та право власності на вказану квартиру. Позивач до суду не з'явився, просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, про що надав заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року серії ВАМ № 897783 належить квартира, що розташована в [ADDRESS]. На вказану квартиру було виконано технічну документацію. Між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вищевказаної квартири, що розташована в [ADDRESS]. Позивачем було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження належного йому зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 60 000 гривень, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 02 листопада 2016 року. Згідно п. 10 договору купівлі-продажу від 02 листопада 2016 року [PERSON] був зобов'язаний з'явитися до приватного нотаріуса Троїцького районного нотаріального округу Луганської області Гапочки Е.Г. для посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу 14 листопада 2016 року о 10 годині 00 хвилин. Однак, з невідомих причин, до нотаріуса [PERSON] зазначеної дати та в зазначений час не з'явився, у наслідок чого йому було направлено повідомлення, в якому [PERSON] було запропоновано з'явитися до нотаріуса 25 листопада 2016 року. Вказане повідомлення [PERSON] отримав 20 листопада 2016 року, однак з невідомих причин до нотаріуса знову не з'явився. [PERSON] повторно було направлено повідомлення та запропоновано з'явитися до нотаріуса 06 грудня 2016 року, однак [PERSON] вказане повідомлення також проігнорував, хоча отримав його 02 грудня 2016 року. Таким чином, на даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. З огляду на вищезазначене, позивач домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу належного останньому вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшов вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Даний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 220, 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved