Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про виселення. В обґрунтування зазначила, що 15.03.2016 року вона набула право власності на квартиру № 19, що розташована в будинку № 34 по вулиці Автозаводська у м. Запоріжжя на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки. На даний момент цією квартирою без правових підстав користується відповідачка, добровільно залишити квартиру відмовляється, тому [PERSON] вимушена звернутись до суду із цим позовом та просить виселити [PERSON] та будь-яких інших осіб з вищезазначеної квартири. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином в установленому законом поряду, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду надав заяву в які просить розглядати справу без його участі та участі позивача. Зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.05.2015 року між [PERSON] іпотекодавцем та [PERSON] іпотекодержателем укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира № 19, що розташована в будинку № 34 по вулиці Автозаводська у м. Запоріжжя. Згідно інформаційної довідки № 66400366 від 22.08.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.03.2016 року зареєстроване право власності на квартиру № 19, що розташована в будинку № 34 по вулиці Автозаводська у м. Запоріжжя за [PERSON] на підставі договору іпотеки 398 виданого 19.05.2015 р., заяви №158 виданої 15.03.2016 року. 15.03.2016 року припинено право власності на цю квартиру у [PERSON] 20 жовтня 2016 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про добровільне звільнення нею та усіма іншими особами, які там зареєстровані та/або проживають квартири № 19, що розташована в будинку № 34 по вулиці Автозаводська у м. Запоріжжя, протягом тридцяти днів з дня отримання такої вимоги. В той же час, на момент подання позовної заяви відповідачка добровільно не виконує вимогу [PERSON] щодо виселення, у звязку з чим остання звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідачці відповідна вимога відносно виселення з квартири - предмету іпотеки, була направлена, однак вона вказану вимогу не виконала. Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на те, що відповідачка добровільно виселитися із житлового приміщення не бажає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, вимоги про виселення інших осіб з житлового приміщення не можуть бути задоволені, оскільки за весь час розгляду справи позивач не зазначила, які саме особи проживають у вищевказаній квартирі, та не надала доказів їх відмови від виселення в досудовому порядку. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial