Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , згідно якого вона просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики в розмірі 20000,00 грн., посилаючись на те, що 02.03.2018 року відповідачем [PERSON] було отримано грошові кошти від позивача [PERSON] в розмірі 20000,00 грн., про що відповідачем власноручно був написаний договір позики про отримання вказаної грошової суми та зобов`язання її повернути, в обумовлені в усній формі строки, а саме - протягом двох місяців. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, до теперішнього часу борг позивачу не повернуто, з боку представника позивача проводилось досудове врегулювання спору. Так, 19.06.2019 року було направлено на ім`я відповідача претензію щодо повернення позики. Але лист [PERSON] не отримала, вказана причина «по невостребованию» та повернуто, як не вручений. Окрім того, 27.11.2018 року позивач зверталась до Куп`янського ВП в Харківській області із заявою про порушення кримінального провадження відносно відповідача. Однак, відповідно до листа за № 20399/119-85/01/17-2018 від 26.12.18 р. Куп`янського ВП в Харківській області, рекомендовано звернутися до суду з цивільними позовом для вирішення питання. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відомостей про звернення [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 19.07.2019 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 24.07.2019 року, ухвалою судді від 12.08.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 11.09.2019 року. Представник позивача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав і просить задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти прийняття рішення у заочному порядку. Відповідач про час та місце судових засідань повідомлялась за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку. На її адресу направлялись судові повістки, але вони повернулися до суду з відмітками поштового відправлення «за закінченням встановленого строку зберігання», «не проживає». Частина ч. 7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси, судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленою про судові засідання. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, з письмової згоди представника позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно розписки від 02.03.2018 року, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 грн., зобов`язалася повернути в обумовленні між ними в усній формі строки - протягом двох місяців, в чому і розписалася (а.с. 7). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка, яка посвідчує передання визначеної грошової суми, що відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Як свідчить розписка, договір позики був укладений між фізичними особами. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Відповідно до ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернула взяті нею у позику грошові кошти, тобто не виконала зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та задоволення його у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача, на користь держави, підлягає судовий збір в розмірі - 768,40 грн.

Outcome: approved