Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на важкий психічний розлад. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дала у зв'язку з відсутністю критики до власного стану, що обумовлено характером наявного у неї психічного розладу. 29.07.2016 р. хвора була оглянута комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та лікування в умовах стаціонару, оскільки хвора становить небезпеку для себе та оточуючих та неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В подальшому представник лікарні [PERSON] уточнив, що не має доказів того, що [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу, зазначила, що вважає себе здоровою, повідомила, що проживає одна, чоловіка та дітей не має, обслуговує себе самостійно та самостійно без будь-яких проблем задовольняє свої основні життєві потреби, фізичного насильства до оточуючих ніколи не застосовувала та не має подібних намірів. Крім того, [PERSON] суду повідомила, що разом із матір'ю утримують продуктовий магазин, у них постійно стосовно цього магазину виникають конфлікти, наприклад, з приводу націнок на товар, найму того чи іншого продавця. Прокурор підтримав заяву, просив її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, як окремо так і взаємний їх зв'язок, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.07.2016 року [PERSON] була доставлена в ХОПЛ №1 швидкою допомогою в супроводі матері. Комісія лікарів-психіатрів, яка оглянула [PERSON] 29.07.2016 року, прийшла до висновку про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що [PERSON] страждає на шизофренію, параноїдної форми, що проявляється у малопродуктивності мовного контакту, наявності розладів мислення за структурою темпом та змістом, неадекватністю емоційних реакцій, імпульсивністю, конфліктністю відносно матері, відсутністю критики до власного стану. Комісія лікарів-психіатрів виявила у [PERSON] тяжкий психічний розлад, внаслідок чого хвора становить небезпеку для себе чи оточуючих та нездатна самостійно задовольняти власні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її донькою, раніше уже лікувалась в психіатричній лікарні в м. Рівному, після проведеного лікування виписувалась до дому та приймала ліки. У них з дочкою здебільшого виникають конфлікти відносно їхнього спільного бізнесу, а саме, продуктового магазину. [PERSON] фізичного насильства до оточуючих не застосовувала, подібних намірів у неї не було. [PERSON] живе одна та самостійно задовольняє свої життєві потреби. Просила госпіталізувати доньку, оскільки вважає, що їй потрібна медична допомога. Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, виходячи із змісту вказаної статті, обов'язковими умовами для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, крім наявності в неї тяжкого психічного розладу, є неможливість її лікування, крім як в стаціонарних умовах, а також вчинення особою чи прояв нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність такою особою самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, в ході судового розгляду представником ХОПЛ №1 не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини щодо вчинення [PERSON] чи прояву нею реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих та неспроможності [PERSON] самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Крім того, твердження про те, що [PERSON] конфліктує з оточуючими суперечить твердженню її безпорадності та неможливості самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Представник заявника у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] самостійно задовольняє свої основні життєві потреби. Цю обставину підтвердив і свідок [PERSON] Даний свідок, який був допитаний судом за ініціативи представника Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, категорично заперечив, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї самої чи оточуючих, а саме, вона нікого не била і не мала наміру цього робити, не проявляла психологічного тиску на оточуючих, не вчиняла інші дії, які б свідчили про наміри бути небезпечною для оточуючих. Таким чином, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, викладені в заяві головного лікаря ХОПЛ №1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, а тому заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed