Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що у березні 2015 року позивач вирішив купити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Розпасіївка Троїцького району Луганської області, вул. Успішна (Пролетарська), б. № 62. Представник позивача вказує, що позивач домовився з відповідачем про ціну придбання та уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач передав відповідачу домовлену суму грошових коштів за домоволодіння. Представник позивача вказує, що позивач звернувся до нотаріальної контори щодо посвідчення укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, однак оформити вказаний договір вони не змогли, оскільки присадибна земельна ділянка за вказаною адресою до теперішнього часу не приватизована, у звязку з чим відсутній кадастровий номер на земельну ділянку. Представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння. Позивач та його представник до суду не зявилися, представник надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи від імені останньої наявна заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог до суду було надано розписку від 24 березня 2015 року, за якою відповідач отримала від позивача 24\~000 гривень за домоволодіння. Яке саме конкретно домоволодіння в розписці не вказано. Сторонами було вчинено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Розпасіївка Троїцького району Луганської області, вул. Успішна (Пролетарська), б. № 62 від 24 березня 2015 року. Згідно довідки виконкому Розпасіївської сільської ради Троїцького району Луганської області № 246 від 14 березня 2016 року присадибна ділянка, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Розпасіївка Троїцького району Луганської області, вул. Успішна (Пролетарська), б. № 62, не приватизована. Рішенням № 02/06 від 18 листопада 2015 року другої сесії сьомого скликання Розпасіївської сільської ради Троїцького району Луганської області вул. Пролетарська перейменовано на вул. Успішна. Також позивачем було надано технічний паспорт на домоволодіння та домову книгу. Інших доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог позивачем до суду надано не було. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 59 ч. 2 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення\~\~правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України\~\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Наведені норми права дають підстави вважати, що положення ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.640 ЦК України повязується з їх нотаріальним посвідченням. Представник позивача посилається на відсутність підстав для нотаріального посвідчення даного правочину, однак суду на підтвердження зазначеного відповідної постанови нотаріуса про відмову вчинити нотаріальні дії надано не було. До нотаріального посвідчення такі правочини не є укладеними та не створюють прав і обовязків для сторін. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі \~докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та\~не ґрунтуються на законі, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. \~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed