Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Таїровської селищної ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем являються батьками - [PERSON] , [INFO] . Відповідач з серпня 2017 року проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов`язку не виконує. Ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичних і духовних розвиток сина, його навчання. Всі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться на повному її утриманні. З урахуванням викладеного, позивач звернулася з наведеним позовом до суду. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначено, що наданий висновок про доцільність підтримують. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому діюче законодавство не звільняє одного з батьків від цього обов`язку залежно від того, чи перебувають вони з другим з батьків в зареєстрованому шлюбі, мешкають разом чи окремо тощо. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , являється сином сторін у справі - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с. 9,10-11) Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.10.2018р. на підставі рішення світового судді судової ділянки № 217 м. Москви від 25.09.2018р. (а.с. 12,13-14) Окрім того матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання особи. (а.с. 15) Довідкою № 31 від 24.05.2021р., виданою директором Приватного закладу освіти «Ерудит» «Гімназія І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад» Окончук О.В., встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчався в 9 класі приватного закладу освіти «Ерудит» «Гімназія І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад» в період з вересня 2019р. по липень 2020р. За період навчання [PERSON] зарекомендував себе як дисциплінований, ініціативний учень. Він легко знаходить спільну мову з іншими дітьми, відрізняється самостійними судженнями. [PERSON] виховується в неповній сім`ї, його вихованням, організацією навчання, вирішенням всіх питань з виховання та освіти, займається тільки мати [PERSON] . Також при спілкування із шкільним психологом [PERSON] повідомив, що на протязі останніх 3-4 років він проживає в неповній сім`ї, місцезнаходження свого батька йому невідоме. Батько ніякої участі в житті [PERSON] не бере. За вищевказаний період батько [PERSON] ні разу на території Гімназії не з`являвся, ніякої участі в освітньому процесі не брав. (а.с. 4) Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Оцінюючи висновок органу опіки та піклування Виконкому Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 15.07.2021р. щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що даний висновок відповідає інтересам дитини. (а.с. 65-67) За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. У відповідності до положень ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина, не повідомив суд про намір в подальшому здійснювати піклування над ним, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому, захищаючи права та інтереси дитини, суд вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина. Окрім того, [PERSON] , [INFO] , надав особисто від себе до суду заяву, в якій зазначив наступне: просить лишити його батька батьківських прав по відношенню до нього, останній раз бачив батька в 2016 році в м. Москва, коли він зібрав свої речі та назавжди покинув родину. На телефонні дзвінки та смс-повідомлення не відповідав, та особисто з ним не зв`язувався. Також йому стало відомо, що у батька інша родина, дружина та діти. Окрім того, батько і до цього був відсутнім в його житті. Почував себе з дитинства непотрібним батьку. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного та

Outcome: approved