Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

До суду з позовом звернулася [PERSON] до Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про поновленні на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу вказавши, що 14 липня 2014 року її було прийнято на тимчасово вакантну посаду головного спеціаліста відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської РДА на період перебування основного працівника у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір, з посадовим окладом згідно із штатним розписом. Вона була прийнята на роботу на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON], яка народила дитину 29 листопада 2013 року і відповідно мала працювати до 29 листопада 2016 року. 01 грудня 2014 року вона була оформлена на лікарняний у звязку з вагітністю та пологами, після чого пішла у відпустку по догляду за дитиною, яку народила 15 лютого 2015 року, до досягнення дитиною трьох років. Під час перебування у вказаній відпустці, позивачка знову завагітніла і в вересні місяці 2016 року була оформлена на лікарняний у звязку з вагітністю та пологами. Крім цього, вона з сімєю переїхала проживати до м. Івано-Франківськ. При оформленні лікарняного позивачці потрібна була довідка з місця роботи, тому вона 5 серпня 2016 року звернулась до відділу кадрів Новомиргородської РДА, після чого близько 10-15 серпня 2016 року їй у телефонному режимі повідомили, що її буде звільнено з роботи, при цьому не пояснюючи причин звільнення. Після чого у вересні 2016 року вона отримала поштою копію розпорядження голови Новомиргородської РДА від 12 серпня 2016 року згідно якого її було звільнено із займаної посади відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із виходом основного працівника на роботу із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку. Неодноразово змінюючи свої позовні вимоги остаточно просила суд скасувати розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації від 12 серпня 2016 року № 108-к згідно з яким її було звільнено з роботи з посади головного спеціаліста відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської рпайонгної державної адміністрації; поновити її на роботі на посаді головного спеціаліста відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської районної державної адміністрації ; стягнути з відповідача на її користь кошти не виплачені їй за лікарняними листами- тобто за час перебування на лікарняному у звязку з вагітністю та пологами терміном 126 днів, з розрахунку 85,98 гривень (щоденний заробіток), що дорівнює сумі в розмірі 10833,48 гривень. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позову не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши вищевказані пояснення та вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за такими обставинами. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що у відповідності до розпорядження голови Новомиргородської РДА Кіровоградської області № 92-к від 14 липня 2014 року [PERSON] призначено на тимчасово вакантну посаду головного спеціаліста відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської районної державної адміністрації, на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір, з посадовим окладом згідно із штатним розписом. [PERSON] була прийнята на роботу на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON], яка народила дитину 29 листопада 2013 року і відповідно мала працювати до 29 листопада 2016 року. 01 грудня 2014 року позивачка була оформлена на лікарняний у звязку з вагітністю та пологами терміном на 126 календарних днів. 15 лютого 2015 року народила доньку [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження актовий запис № 25 від 03 березня 2015 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області. У відповідності до розпорядження голови Новомиргородської РДА за № 25-к від 30 березня 2015 року головному спеціалісту відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської РДА [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, [PERSON], яка народилася 15 лютого 2015 року, до досягнення трирічного віку із 02 квітня 2015 року по 15 лютого 2018 року. Під час перебування у вказаній відпустці, позивачка знову завагітніла і з 15 вересня 2016 року була оформлена на лікарняний у звязку з вагітністю та пологами. При оформленні лікарняного позивачці потрібна була довідка з місця роботи, тому вона 5 серпня 2016 року звернулась до відділу кадрів Новомиргородської РДА, після чого близько 10-15 серпня 2016 року їй у телефонному режимі повідомили, що її буде звільнено з роботи, при цьому не пояснюючи причин звільнення. У вересні 2016 року позивачка отримала поштою копію розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 108-к від 12 серпня 2016 року згідно якого [PERSON] було звільнено із займаної посади головного спеціаліста відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської районної державної адміністрації відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із виходом основного працівника із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку на роботу. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23) крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами України трудових спорів» (зі змінами та доповненнями, далі Постанова) при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я). Суд бере до уваги свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] та враховує, що відповідачеві на момент звільнення позивачки не було відомо про вагітність останньої, разом з тим відповідачеві беззаперечно було відомо про перебування [PERSON] на момент звільнення у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Представниками відповідача у ході судового розгляду у справі не було надано до суду належних та допустимих доказів щодо виконання відповідачем обовязку по працевлаштуванню [PERSON] під час звільнення, останній не була надана інша робота, або запропонована робота, від якої вона відмовилася з поважних причин чим грубо порушено трудові права позивача під час її звільнення. Тому розпорядження голови Новомиргородської РДА за № 108-к від 12 серпня 2016 року у відповідності до якого позивача було звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської районної державної адміністрації підлягає скасуванню та позивач підлягає поновленню на раніше займаній посаді. Крім того, згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про відпустки», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, фінансування допомоги по вагітності та пологах, а також по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку провадиться з коштів державного соціального страхування. У відповідності до ст. 25 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон) визначено, що допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у звязку з вагітністю та пологами. За період відпустки у звязку з вагітністю та пологами, що збігається з відпусткою для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, допомога по вагітності та пологах виплачується незалежно від допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ст. 26 вищевказаного Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу. За вимогами ст.. 31 Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, за погодженням з Фондом. З урахуванням вищевикладеного та у звязку з порушенням відповідачем трудових прав позивача під час звільнення її із займаної посади [PERSON] не отримано кошти не виплачені їй за лікарняними листами у звязку з народженням її дочки [PERSON], актовий запис про народження № 120 від 10 листопада 2016 року, вчинений Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Разом з тим, позивачем та представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо перебування [PERSON] на лікарняному, строку перебування на лікарняному та надана до суду довідка Івано - Франківського міського клінічного пологового будинку за № 441 від 15.09.2016 року про призначення виплати державної допомоги у звязку з вагітністю та пологами жінкам, які не зареєстровані в системі загальнообовязкового державного соціального страхування надає право [PERSON] на отримання державної допомоги у звязку з вагітністю та пологами, яка у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та п. 3 Постанови Кабінету міністрів України за № 1751 від 27 грудня 2001 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) була виплачена позивачці як непрацюючій, що підтверджується повідомленням про надання допомоги сімям з дітьми по вагітності та пологам непрацюючим жінкам від 21.11.2016 року управлінням праці та соціального захисту населення Новомиргородської РДА., особовий рахунок № 2744 та повідомленням про надання допомоги сімям з дітьми при народженні дитини від 21.11.2016 року управлінням праці та соціального захисту населення Новомиргородської РДА., особовий рахунок № 409102. В даному випадку підлягає до стягненню з відповідача на користь позивачки різниця недоотриманих коштів у звязку з незаконним звільненням [PERSON] Разом з тим з аналізу вищевказаних повідомлень про виплату коштів [PERSON] управлінням праці та соціального захисту населення Новомиргородської РДА з урахуванням розрахунку суми коштів, які б мала отримати позивач перебуваючи на раніше займаній посаді головного спеціаліста відділу з питань інфраструктури та промисловості, надзвичайних ситуацій та охорони праці управління економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новомиргородської районної державної адміністрації, остання отримала б меншу суму ніж їх уже виплачено управлінням праці та соціального захисту населення Новомиргородської РДА як не працюючій особі. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів з відповідача. Разом з тим у відповідності до статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В ході судового розгляду у справі позивач беззаперечно засвідчила, що про її звільнення їй стало відомо у другій половині серпня 2016 року та на початку вересня 2016 року нею було отримано копію розпорядження про її звільнення та до суду з позовом вона звернулася лише 19 грудня 2016 року. Згідно п.4. Постанови встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки позивач та її представник в ході судового розгляду у справі не надали суду належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Outcome: approved