Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області із заявою звернулася [PERSON] до заінтересованої особи - [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини. Заява обґрунтована тим, що [INFO] р. помер батько заявниці - [PERSON], що постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина у виді ? частини вказаної квартири. Заявниця, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину свого батька і вступила у володіння (управління) зазначеним спадковим майном. На час відкриття спадщини вона постійно проживавала зі спадкодавцем, але у визначений законом строк не звернулася до державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус державної нотаріальної контори Ольховська Л.М. відмовила їй видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що вона надала недостатньо документів, які необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку вступу в управління або володіння спадковим майном. В наслідок цього заявниця змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини з метою оформлення права на спадщину, відповідно до вимог чинного законодавства України, та одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У ствердження що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини підтверджується довідкою Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області. Заявниця посилається як на підставу своїх вимог на ст. 549 ЦК УРСР від 1963 р., яка була чинною на час відкриття спадщини, відповідно до якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Заявниця також вважає, що ст. 256 ч. 2 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на вказане заявниця [PERSON] просить встановити факт прийняття нею спадщини з [INFO] р. до травня 2008 р., що відкрилася [INFO] р. після смерті [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з'явилася, а ії представник - адвокат Святолуцький С.О. в судовому засіданні підтримав вказану заяву та просив суд ії задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON], не заперечував проти задоволення вказаної заяви. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 293 ч. 2 п. 5) ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ст. 315 ч. 1, ч. 2 ЦПК України: «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення». Згідно із п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 (в редакції від 25.05.1998 р.): «Заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію . При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття». Статтею 548 ч. 1 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що: «Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв». Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), на яку посилається заявник як на підставу своїх вимог і яка діяла на момент відкриття спадщини: «Діями що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (Із змінами, внесеними Указом ПВР № 2135-08 від 15.10.1973 р.) Статтею 550 ч. 1, ч. 2 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) передбачено продовження строку на прийняття спадщини. Так, відповідно до вказаного закону: «Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. (Із змінами, внесеними Указом ПВР № 3764-08 від 25.04.1975 р.)». Таким чином, законом який підлягає застосуванню, передбачена інша процедура вступу у спадщину, а саме вирішення питання про продовження строку на прийняття спадщини при наявності поважних причин пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини. Завіреної копії паспорту чи домової книги, які б свідчили про те що заявниця [PERSON] мешкала і була зареєстрована за адресою відкриття спадщини суду не надано, інші дані не являються офіційними і допустимими законом засобами доказування прийняття спадщини. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed