Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади квартиру [ADDRESS] Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] на момент звернення до суду є власником квартири [ADDRESS] Однак, зазначене нерухоме майно незаконно вибуло із власності територіальної громади м. Києва за відсутністю її волевиявлення та у порушення порядку встановленого чинним законодавством щодо відчуження об»єктів комунальної власності, без прийняття рішення компетентним органом щодо його відчуження, в зв'язку з чим спірна квартира підлягає витребуванню у відповідача. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.01.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі ухвали суду від 03.07.2018 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Прокурор Київської місцевої прокуратури № 8 в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій на вимогах позову наполягав, просив слухати справу у його відсутності. Представник Київської міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій на вимогах позову наполягала, просила слухати справу у її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. 02.12.2010 року Київською міською радою прийнято рішення №284/5096 «Про питання об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» затверджений перелік комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Святошинському районі м. Києва (додаток № 8). Згідно вказаного додатку №8 до комунальної власності територіальної громади міста Києва включений і будинок [ADDRESS] В квартирі [ADDRESS] з 06.02.1969 на підставі ордеру №В108830 від 06.02.1969 року була зареєстрована та проживала сім'я у складі [PERSON], [PERSON], и [PERSON]., [PERSON], що стверджується довідкою форми 3, які на підставі заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року зняті з реєстраційного обліку. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно первинна реєстрація власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.12.1997 року Ленінградською РДА згідно з розпорядженням від 08.12.1997 року за № 6867. Згідно з архівними даними, органом приватизації Ленінградської РДА міста Києва розпорядження № 6867 від 08.12.1997 року щодо приватизації спірної квартири не оформлялось, свідоцтво про право власності не видавалось. [PERSON], не маючи законних підстав для отримання свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] незаконно набула право власності на вищевказану квартиру шляхом реєстрації неіснуючого свідоцтва про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON], у передбаченому законодавством порядку не набула права власності на спірне комунальне майно та не мала права ним розпоряджатись. В подальшому, 03.02.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Латанюк І.А. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2017 року. В подальшому, 13.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Шемлій Т.В. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2017 року. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що право власності громадянки [PERSON] та наступних набувачів за договорами купівлі-продажу спірної квартири було зареєстровано без достатньої правової підстави, оскільки органом приватизації Ленінградської РДА міста Києва розпорядження № 6867 від 08.12.1997 року щодо приватизації спірної квартири не оформлялось, свідоцтво про право власності не видавалось, тобто рішення уповноваженим органом про відчуження майна, що належить територіальній громаді, не приймалось. Відповідно до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно із ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Згідно з ст. 375 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Разом з тим, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачають, що приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами та у спосіб, передбачений державною програмою приватизації. Разом з цим, у даному випадку право власності територіальної громади перейшло до особи без дотримання встановленої законодавством приватизаційної процедури. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.01.2017р. у справі № 6-2723цс16. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося та не було волевиявлення законного користувача на відчуження вказаного майна, спірне майно підлягає витребуванню у [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади м. Києва. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у справі в сумі 9746,26 грн. на користь Київської місцевої прокуратури № 8. На підставі викладеного,

Outcome: approved