Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про визнання житлового будинку та земельної ділянки під ним спільним сумісним та поділити таке майно виділивши автору звернення у власність 2/3 його частини. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали та просили суд задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог суду повідомили наступне. За час створення зазначеного та спірного майна відповідач своїми діями не сприяв створенню майна, витрачав кошти на шкоду інтересам сім'ї. Відповідач в судовому засіданні вимоги визнав частково, зазначивши, що підтверджує факт правової природи такого майна, як спільного сумісного, однак заперечував підстави для визначення позивачеві 2/3 його частин. Заслухав пояснення учасників розгляду судом встановлено наступні фактичні обставини справи стосовно спірного питання - виділення позивачеві 2/3 частин заявленого майна. Приймаючи рішення у такому вигляді, суд керується положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України, якими визначено, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, а отже і освітленню та дослідженню. Стосовно спірного питання судом досліджено наступні докази. Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 1822081200:03:001:0198, цільове призначення для будівництва, за адресою ІІ пров. Степовий, 5 с. Вереси Житомирського району Житомирської області укладено 19 липня 2006 року на користь відповідача (а.с.7-10 т.1). Права власності на житловий будинок зареєстровані 3 квітня 2012 року за адресою розташування земельної ділянки (а.с.14-15 т.1). Медичні карти стаціонарного хворого відповідача, які декларують перебування останнього на стаціонарному лікуванні в період часу з 28 січня по 11 лютого 2013 року та з 23 червня по 9 липня 2015 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (а.с.144-144б т.1). Показання свідка [PERSON] про наступне. Даний свідок працював різноробочим під час будування спірного будинку. Деякі роботи, що виконував свідок, оплачувались відповідачем за гроші, які передавались позивачем однак в більшому обсязі. Так, наприклад, за зведення паркану йому сплачувалась винагорода 250 гривень, коли повідомлялась позивачеві розмір в 300 гривень. Інші матеріали справи та показання свідків не стосуються спірних правовідносин. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України). Застосовуючи дані норми матеріального законодавства, судом застосовуються і наступні положення процесуального законодавства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Проаналізував фактичні та оспорювані фактичні обставини справи, докази надані в їх підтвердження та норми, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Зазначеними вимогами норм матеріального закону чітко задекларовано підстави для відступу від рівності часток. Наведені докази не свідчать про наявність підстав для задоволення позову, адже не наведено умов про недостатність коштів, які отримують діти сторін для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та для лікування. Мало того, не наведено об'єктивних доказів, які б свідчили про не дбання про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилення від участі в утриманні дитини (дітей), приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, витрачення його на шкоду інтересам сім'ї. Наявність у відповідача захворювання пов'язаного із вживанням алкоголю, на переконання суду, не може свідчити про наведені підстави. Сумнівні показання свідка про передання коштів за виконану роботу в меншому ніж це було обумовлено обсязі за відсутності підтверджень даних тверджень іншими об'єктивними доказами не можуть бути підставами для задоволення позову в даному випадку. Повідомлені свідком обставини, на переконання суду, не містять ознаки істотності тощо. Інших та підтверджуючих дані факти доказів суду надано не було і суд позбавлений можливості їх витребувати з власної ініціативи. Приймаючи рішення у даному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 4 935,40 гривень. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial