Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві позивач вказує, що з 09 листопада 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На даний час вона з відповідачем не розлучена, проживає разом з ним, проте спільного сімейного бюджету не має. [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча працює, є працездатною особою, аліменти нікому не сплачує, тому має можливість утримувати дітей. З цих підстав, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання двох неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2003 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Качаніською сільською радою Гадяцького району Полтавської області. Відповідно до свідоцтв про народження, батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] У довідці про склад сім'ї, виданій виконавчим комітетом Петрівсько-Роменської сільської ради № 787 від 25.06.2018, зазначено, що позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] та неповнолітніми дітьми: сином [PERSON], 2004 року народження та дочкою [PERSON], 2012 року народження. Положеннями ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов'язок батьків. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз'яснень у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що між сторонами існує спір, щодо матеріального забезпечення неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим між ними не досягнуто згоди у цьому питанні. Доводи відповідача щодо належного та достатнього утримання своїх неповнолітніх дітей у добровільному порядку, на які він посилався, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивача, не підтверджені належними та допустимими доказами. Підстави, які б унеможливлювали надання [PERSON] матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, у розмірі визначеному позивачем, відсутні, тому суд, враховуючи відсутність доказів на підтвердження добровільної сплати аліментів та матеріального забезпечення у сумі, достатній для задоволення розумних потреб дітей, а також те, що між сторонами відсутня домовленість між батьками про утримання неповнолітніх дітей, тому вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з 01 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1762 грн, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму складає 704 грн 80 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду. Оскільки відповідач не визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору, тому з [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. на користь держави.

Outcome: approved