Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

До суду звернулось Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з серпня 2007 року по квітень 2019 року, яка станом на 05 квітня 2021 року становить 9978 грн. 39 коп., а також індекс інфляції в розмірі - 388 грн. 70 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 185 грн. 30 коп. та судовий збір по 756 грн. 66 коп. з кожного відповідача. Позивач у заяві про уточнення позовних вимог зазначив, що відповідно до акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО (ЦО та ГВП), який був підписаний [PERSON] , помешкання відповідачів відключене від мережі централізованого опалення. Разом з тим, відповідачі мають брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку, зокрема сплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування. Посилаючись на те, що відповідачі не сплачують вказані послуги, позивач просив стягнути заборгованість, яка утворилася за період з серпня 2007 року по квітень 2019 року. Відповідач [PERSON] та [PERSON] скористалися своїм правом для подання відзиву, у якому виклали свої заперечення проти позову, що полягають у наступному. Відповідачі зазначають, що не є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , оскільки з 2007 року вказана квартира відключена від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з тим, що відповідачами вмонтоване індивідуальне опалення. Також зазначили, що договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з позивачем не укладався, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім зазначеного, відповідачі просили застосувати строк позовної давності, оскільки такий строк пропущений позивачем, на підставі чого відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 64-66, 73-75,109). 03 вересня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник зазначив, що квартира відповідачів дійсно відключена від мережі централізованого опалення, але відповідно до пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Місцями загального користування є: сходові клітини, вестибюльні, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші приміщення (а.с. 92-96). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] скористалися своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив (а.с. 114-119). Ухвалою суду від 12.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 56). Представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] надав заяву про розгляд справи у відсутність, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що теплопостачання до багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , у спірний період здійснювалося Акціонерним товариством «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії на підставі статуту АТ «Полтаваобленерго» та згідно з рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11 серпня 2000 року № 1515, відповідно до якого ВАТ «Полтаваобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Полтаваобленерго», призначено головним виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачів теплової енергії в місті Кременчуці (а. с. 36-42). Згідно з інформацією, яка отримана судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 53-55). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаної квартири є [PERSON] (а.с. 129). Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20.11.2006 року № 1223, відповідачу - [PERSON] надано дозвіл на влаштування індивідуального опалення газового апарату з відводом продуктів згорання через зовнішню стіну будинку у квартирі [ADDRESS] (а.с. 67). У відповідності до пункту 3 акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж ЦО (ЦО та ГВП) залишкове теплове навантаження квартири (нежитлового приміщення секції, під`їзду): тепловіддача транзитних трубопроводів, теплове навантаження місць загального користування та теплові витрати при відсутності теплоізоляції зовнішніх огороджувальних конструкцій 1,4586048 Гкал./год. Вказаний акт підписано представником власника будинку, представником монтажної організації, представником виконавця послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання, представником виконавця послуг з газопостачання та власником квартири (а.с. 103). З розрахунку заборгованості по особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що станом на 05 квітня 2021 року виникла заборгованість за послуги опалення місць загального користування (централізоване опалення) за період з 01.08.2007 року по 01.04.2019 року в розмірі 9978 грн 39 коп. (а.с. 7). Також позивачем нараховано відповідачам суму встановленого індексу інфляції в розмірі 388 грн. 70 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 185 грн. 30 коп.(а.с. 8-10). Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716св17) та постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18-ц (провадження № 61-22793св19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення (далі Методика), якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно з якою здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. В ході розгляду справи встановлено, що Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії у період з 01 серпня 2007 року по 01 квітня 2019 року надавало [PERSON] , як власнику квартири у багатоквартирному будинку, послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, а саме з централізованого опалення місць загального користування. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, у зв`язку з чим, в першу чергу, обов`язок сплати за надані послуги виникає у відповідача [PERSON] , як власника квартири, тому він повинен здійснювати оплату за надані позивачем послуги. Доводи позивача, що обов`язок зі сплати заборгованості за надані послуги з централізованого опалення виник також у відповідачів [PERSON] та [PERSON] є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини третьої статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною першою статті 526 ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже добросовісність виконання зобов`язання презюмується. Якщо ж споживач не погоджується із якістю чи кількістю наданих послуг, то в силу приписів частини першої статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доведення відповідних обставин. Доводи відповідачів про те, що необхідності в отриманні послуг від АТ «Полтаваобленрго» в особі Кременчуцької філії з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не мають, тому що використовують власну газову автономну систему опалення та підігріву води, не заслуговують на увагу, оскільки вбачається, що [PERSON] як власник квартири фактично у спірний період отримував послуги з централізованого опалення місць загального користування, які надавав позивач, в свою чергу, оплату за надані послуги не здійснив. Разом з тим, [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 262 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом частини другої п`ятої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до пункту 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки відповідач [PERSON] наполягав на застосуванні строку позовної давності, то у позовних вимогах про стягнення з нього заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з 01 серпня 2007 року по лютий 2018 року (включно) позивачу слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з 01 березня 2018 року по 01 квітня 2019 року у сумі 2926 грн. 15 коп. Крім того, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з березня 2018 року по квітень 2019 року у сумі 388 грн. 70 коп. та 3 % річних від простроченої суми - 185 грн. 30 коп. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з березня 2018 року по квітень 2019 року у сумі 2926 грн. 15 коп., інфляційні витрати в сумі 388 грн. 70 коп., 3 % річних від простроченої суми - 185 грн. 30 коп., а всього 3500 грн. 15 коп. У задоволенні решти позовних вимог до [PERSON] - відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. У задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] слід відмовити через необґрунтованість. Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 3500 грн. 15 коп., що становить 33,17 % від заявлених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 752 грн. 95 коп. (33,17% від 2270 грн.).

Outcome: partial