Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом, який уточнила (а.с.54-55) до [PERSON], в якому мотивуючи тим, що відповідач без її відома та згоди продав [PERSON] [ADDRESS], що є спільним майном подружжя, просила суд: - визнати договір купівлі-продажу від 20 червня 2013 року [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу [PERSON] - не дійсним; - застосувати наслідки недійсності - повернувши [ADDRESS] одеської області [PERSON]; - поділити майно подружжя, визнавши [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину [ADDRESS]. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду письмову заяву в якій просили розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с.98) Відповідач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили (а.с.68).. Третя особа, приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмові пояснення по справі (87-90). Так як відповідачі в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи та від них не надійшло повідомлень про причини не явки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.. Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 23 серпня 2008 р. Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеси за актовим записом №542 було зареєстровано шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 04.10.2012р рішенням Ленінського районного суду м.Вінниця шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та встановлено факт проживання [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2007 р. по 23 серпня 2008 р. з [PERSON] (а.с.5-6). 22 жовтня 2007 р. між ТОВ БФ «Моноліт» та [PERSON] було укладено договір №1592 про будівництво [ADDRESS] (а.с.26-29). На підставі рішення Виконавчого комітеті Іллічівської міської ради від 24.02.2011р. за №146 (а.с.36) [PERSON] 16 червня 2011р. було видано свідоцтво про право власності на [ADDRESS] (а.с.37). ч.1 ст.60 СК України передбачено, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності. Враховуючи, що [ADDRESS] була набута [PERSON] за час шлюбу з [PERSON], суд дійшов висновку, що це майно являється їх спільною сумісною власністю подружжя. 20 червня 2013 р. [PERSON] продав [PERSON] [ADDRESS] (а.с.45-47). Ч.2 ст.65 СК України передбачено, при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Ч.3 ст.60 СК України передбачено, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подано письмово. Ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч..1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Враховуючи, що [ADDRESS] є спільним майном, набутим за час шлюбу [PERSON] та [PERSON], то при укладені договору купівлі-продажу необхідна була письмова згода позивача на відчуження квартири, оскільки такої згоди [PERSON] не надавала, то договір купівлі-продажу від 20 червня 2013 року [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу [PERSON] є недійсним. Ч.1 ст.216 СК України передбачено, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Ч.1 ст.70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, [PERSON] належить право власності на ? частину [ADDRESS]. Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи, що вимога позивачки, повернути [ADDRESS] [PERSON] не зачіпає її прав, свобод та інтересів суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial