Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

До суду з даним позовом звернувся [PERSON] посилалаючись на те, що в 2005 році він позичив двоюрідному брату [PERSON] грошові кошти в сумі 36 000 гривень, в 2006 році позивач одружився з відповідачкою, а в 2008 році, потрапивши в ДТП, виникла необхідність в купівлі автомобіля для пересування в різних потребах, тому брат в 2009 році повернув борг і за ці кошти був придбаний автомобіль, який було зареєстровано на дружину [PERSON] Пізніше подружжя розлучилося і відповідачка, яка фактично та документально була власником автомобіля, відмовляється його повернути позивачу, а тому останній вимушений був звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, просив суд задовольнити позовну вимогу. Представники відповідача проти позову заперечували, вважають, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідка, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2006 року, що підтверджується обставинами, встановленими рішенням Дарницького райсуду м.Києва від 27.02.2013 року (а.с.3). Згідно розписки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, 14.09.2005 року [PERSON] позичив у [PERSON] 36000 гривень та зобов»язувався повернути за першою вимогою (а.с.41). В 2008 році позивач потрапив в ДТП , внаслідок якої був сильно травмований та довго лікувався, про що свідчать копії з медичних карток та історій (а.с.8,9). Дана подія змусила позивача скористатися грошовими коштами, які він в 2005 році позичив [PERSON] та 30.05.2009 року було за повернуті кошти придбано автомобіль автомобіль SKODA FELISIA, 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Не маючи водійських прав, подружжя Лень вирішило зареєструвати його на ім.»я відповідачки [PERSON] , оскільки вона мала водійське посвідчення. 27 лютого 2013 року рішенням Дарницького районного суду м.Києва шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до рішенням цього ж суду 14.04.2014 року було вирішено позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] Представники відповідачки стверджують, що в даному випадку, майно має бути поділено між сторонами, до того ж позивачем невірно визначено ціну позову, оскільки, на даний час автомобіль має іншу вартість. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що дійсно, в 2005 році, коли одружувалась його дитина, він позичав у [PERSON] грошові кошти в сумі 36000 гривень на подарунок дітям, розписку писав, сокільки так було прийнято, а зберігав її в армійському альбомі. Повернув кошти, коли виникла у [PERSON] потреба після ДТП, якимось чином пересуватися, і він порадив йому придбати автомобіль. Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою. В даному випадку, суд вважає в повному обсязі доведено належність грошових коштів, за які було придбано автомобіль, саме до шлюбу з відповідачкою. Твердження представника відповідача про необхідність поділу спільного сумісного майна подружжя спростовується не виявленням наміру відповідачкою встановити факт проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а тому спірний автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки судом встановлено, що він дійсно прид баний за кошти позивача до укладання шлюбу з [PERSON], а тому підлягають застосуванню положення ст.. 57 СК України.

Outcome: approved