Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача про накладення арешту на житловий будинок, заборону виїзду за межі України, визнання заяви про відмову від позову недійсною. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник підтримали позов та суду пояснили, що 20.06.2012 року ухвалою Краматорського міського суду закрито провадження по справі про розподіл майна подружжя на підставі її заяви про закриття провадження у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог зі сторони колишнього чоловіка. Зробити це їй запропонував відповідач, і вона написала цю заяву за його проханням. Також [PERSON] пообіцяв їй за цю заяву сплатити кошти та переоформити будинок по [ADDRESS] на доньку. Тому що вона в той час була в безпорадному стані, в зв'язку з лікуванням у психіатра, та ще й є інвалідом 2 групи, вона не розуміла, що цією заявою відмовляється від розподілу майна. В 2014р. відповідач частково виконав свої обіцянки, сплативши їй гроші, а в переоформлені будинку в 2014р. відмовив їй. Підписуючи в суді заяву про відмову від позову вона не казала про свій незадовільний психічний стан, тому що їй було стидно про це комусь казати. Вважають, що позивачка в час написання заяви про відмову від позову по справі №2/0528/2428/2012, була в безпорадному стані і не віддавала звіт своїм діям. Просять позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та пояснили, 01.06.2012 року позивачка зверталася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про поділ майна подружжя, потім відмовилася від позовних вимог написавши заву. Однак суд викликав позивачку в судове засідання і там ще раз упевнився, що вона написала заяву добровільно і розуміє її наслідки. Таким чином судом була винесена ухвала про закриття провадження по справі №2/0528/2428/2012 та прийняття відмови від позову від 20.06.2012 року, бо сама позивачка 15.06.2012 року відмовилася від позову у зв'язку з добровільним вирішенням спору. Крім того позивачка ніколи не лікувалась в Дніпропетровську або іншому місці у психіатра. Вона на всіх судових засіданнях вела себе як адекватна людина, розуміюча, що відбувається. Призначена судом психолого-психіатрична експертиза, була проведена 10.11.2015р. експертною комісією КЛПУ «Обласної психіатричної лікарні м. Слов'янська», яка надала висновок з помилками, неповний, без дослідження звукозапису зі справ про розподіл майна та розлучення. Вважають цю експертизу не об'єктивною, тому заявляли клопотання про призначення повторної експертизи в іншому місті. В задоволенні позову просять відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 15.06.2012р. по справі №2/0528/2428/2012, вона у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог просить прийняти відмову від позову. Ця заява була спрямована в канцелярію суду, а не надана в судовому засіданні. Крім того в ній зазначено, що позовні вимоги позивачки задоволенні частково, на чому й наполягає [PERSON] в цьому позові. Згідно ухвали суду від 20.06.2012р. провадження по справі №2/0528/2428/2012 про розподіл майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] було закрито, в зв'язку відмови [PERSON] від позовних вимог. Суд вважає, що ця ухвала суду, спростовує доводи відповідача, що позивачка була присутня в судовому засіданні 20.06.12р. і ще раз суду підтвердила свої наміри закрити провадження по справі, тому що суд, згідно тексту ухвали, її думку в цьому судовому засіданні не вислухував. Як вбачається з акту комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №100 від 10.11.2015 року проведеної експертною комісією КЛПУ «Обласної психіатричної лікарні м. Слов'янська», по ухвалі суду відносно [PERSON]: - «В мае 2012 года [PERSON], 1958г.р., страдала рекуррентным депрессивным расстройством, тяжелый депрессивный эпизод, с психотическими симптомами, на резидуально-органическом фоне вследствие гипертонической болезни второй стадии, ДЭП второй степени. В период с 01.06.2012г. по 21.06.2012г. страдала рекуррентным депрессивным расстройством, тяжелый депрессивный эпизод, с психотическими симптомами, на резидуально-органическом фоне вследствие гипертонической болезни второй стадии, ДЭП второй степени. Данное заболевание носит волнообразное течение, удерживается от нескольких месяцев, сопровождается тяжелыми аффективными расстройствами, со снижением самооценки, с идеями собственной ничтожности, а также виновности, выраженными соматическими расстройствами, отмечаются суицидальные мысли, сопровождаются стойкой социальной дезадаптацией. На фоне интенсивного лечения отмечается некоторое улучшение состояния, исчезают психотические расстройства. В период с 01.06.2012г. по 21.06.2012г. [PERSON], 1958г.р., по психическому состоянию не могла понимать значение своих действий и руководить ими. В этот период по своему психическому состоянию она не могла понимать характер и значение гражданского производства о разводе и разделе имущества. До настоящего времени [PERSON] обнаруживает рекуррентное депрессивное расстройство, умеренный депрессивный эпизод, без психотических симптомов. Нуждается в динамическом наблюдении у психиатра по месту проживания.». Враховуючи те, що з 4 експертів надавши цей висновок, троє мають стаж роботі більш як 20 років, судом, за клопотанням відповідача, на експертизу були спрямовані дві цивільні справи за 2012р. для дослідження, медичні картки позивачки, експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, у суду немає підстав ставити під сумнів компетентність експертів і не довіряти висновкам експертизи. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, в частині визнання недійсною її заяви від 15.06.2012 року по справі №2/0528/2428/2012 про відмову від позову, тому що, по своєму психічному стану вона в цей час не мала змоги розуміти значення свої дій та керувати ними, не могла розуміти характер і значення цивільної справи. В задоволенні позовних вимог позивачки про накладення арешту на житловий будинок та заборону виїзду за межі України відповідача, суд вважає за необхідне відмовити, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону. У відповідності зі ст.88 ЦПК України, треба стягнути судові витрати з відповідача в дохід держави в сумі 275,60грн.

Outcome: partial