Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач, від імені якого діє адвокат Кваша І.В., просить стягнути з відповідача, [PERSON] , на свою користь суму боргу 1000,00 (одна тисяча ) доларів США 00 центів, з переведенням іноземної валюти в національну валюту, гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення судового рішення, а також 40\~311,79 грн - 5% місячних за користування позикою за весь період користування грошовими коштами; 1\~617,66 грн -3% річних від простроченої суми за прострочення сплати боргу у відповідності до ст. 625 ЦК України; 1858,07 грн - інфляційні збитки згідно ст. 625 ЦК України. В обґрунтування позову зазначено, що 15 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Згідно умов договору позики, відповідач отримав від позивача в позику кошти в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) доларів США. Курс долара США за даними Національного банку України станом на день укладення договору позики - 15.05.2018р. становив 26,17 грн. за 1 долар США. Розмір позики еквівалентно в національній валюті гривні дорівнював 26 170,00 грн. (Двадцять шість тисяч сто сімдесят грн.). Зазначену суму коштів відповідач повинен був повернути в строк до 15 листопада 2018 року. Усі умови договору позики були узгоджені сторонами та викладені в розписці, підписаній відповідачем [PERSON] особисто 15 травня 2018 року. Відповідач не виконав умови договору позики та не повернув позивачу кошти. Так як строк виконання зобов`язання по сплаті боргу відповідачем настав ще 15.11.2018 року, відповідач повинен повернути кошти згідно договору позики негайно. Однак, відповідач добровільно відмовляється виконати умови договору позики та сплатити позивачу борг в розмірі 1 000,00 доларів США. 27.10.2020 року відповідачу направлялася вимога про сплату боргу, однак останній поштову кореспонденцію не отримує та не забирає із поштового відділення зв`язку. Крім основної суми боргу, відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користуванням позикою у розмірі, визначеному у договорі 5% місячних, за весь період користування, починаючи з 15.05.2018 року по дату складення позову 07.12.2020р. в розмірі 40\~311,79 грн. А також, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 1617,66 грн та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1858,07 грн. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 31.12.2021 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно ухвал Шполянського районного суду Черкаської області від 22.01.2021 року ,25.02.2021 року, 15.03.2021 року, 30.04.2021 року, 20.05.2021 року, 23.06.2021року задоволені клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Представник позивача, адвокат КвашаІ.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. 15.07.2021 року судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи у заочному порядку. Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно оригіналу розписки (без зазначення її дати), [PERSON] взяв у [PERSON] у борг 1000 доларів США строком на шість місяців під 5% місячних. Зобов`язався повернути всю суму до 15 листопада 2018 року. В разі різкого падіння курсу долара, зобов`язався повернути негайно. Крім цього записано курс долара на 15.05. в розмірі 26,25 (а.с.60). Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей ( правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року). Отже, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору позики. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Норми ч.ч. 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Адвокатом, Квашею І.В. в інтересах [PERSON] , надіслано на адресу [PERSON] вимогу про сплату боргу ( датовану 23.10.2020р. за вих. №23-10/78), в якій вимагав негайно не пізніше семиденного строку з дати отримання цієї вимоги сплатити [PERSON] борг у розмірі 59\~721,19 грн, у тому числі з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу, 3% річних за прострочення сплати боргу, та 5% місячних за користування позикою та за весь період прострочення її повернення(а.с.9-10). На підтвердження направлення вказаної вимоги надано копію фіскального чеку, виданого ПАТ «Укрпошта» ВПЗ 15 Черкаси від 27.10.2020 року (а.с.11). Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 №154/3443/18. Станом на час розгляду справи відомостей про сплату боргу суду не надано, отже [PERSON] не виконав умови укладеного із [PERSON] договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якого та отримання за ним коштів [PERSON] не спростував, а тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу. Щодо стягнення суми боргу з переведенням іноземної валюти в національну валюту гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення судового рішення, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті (статті\~192,\~533 ЦК України). Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті кредитного зобов`язання, але і гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті суми коштів, не відповідає наведеним вимогам законодавства, є зайвим і неправильним. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 761/12665/14-ц ( провадження 14-134цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження№ 14-600цс18). Оскільки відповідно розписки, предметом договору є 1000 доларів США та за відсутності домовленості сторін про повернення суми позики у гривні, то і стягненню у зв`язку із невиконанням договірних відносин підлягає сума коштів обумовлена сторонами, а саме 1000 доларів США без визначення її еквіваленту станом на час ухвалення рішення. Що стосується стягнення з відповідача відсотків за користування позикою за весь період користування грошовими коштами, суд зазначає наступне. Нормами частини\~першої ст.1048\~ЦК України\~встановлено,\~що позикодавець\~має право\~на одержання\~від позичальника\~процентів від\~суми позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Угодою між сторонами визначено, що відповідач отримав у борг грошові кошти під 5% місячних. Строк договору до 15.11.20218 року. Велика Палата Верховного Суду у справі № № 912/1120/16 від 04.02.2020 року зробила правовий вивсновок проте, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №758/7898/15-ц від 29.07.2020 року, справа № 383/869/14 від 17.02.2021. Позивач здійснив нарахування 5 % місячних за період, який перевищує строк дії договору позики, а саме за період з 15.05.2018 по 07.12.2020, а також здійснив нарахування в еквіваленті до іноземної валюти гривні. Ураховуючи наведену усталену правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного розрахунку. Сума позики становить 1000,00 доларів США, відповідно 5% в місяць від цієї суми становить 1000,00*5% = 50,00 доларів США. Строк дії договору позики становить 6 місяців, отже розмір відсотків за цим договором становить 50*6= 300 доларів США. Отже, на переконання суду, саме ця сума відсотків підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог про стягнення 3% річних суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року. Судом встановлено, що відповідачем порушені умови договору позики з [PERSON] , тому позивач має право на відшкодування 3% річних , визнаених положеннями ч.2 ст.625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Разом із тим, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком обрахування 3% річних. З наданого розрахунку 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України вбачається, що він зроблений із застосуванням еквіваленту іноземної валюти - гривні, тобто розрахунок зроблений не правильний. Відповідач зобов`язаний був повернути суму позики до 15.11.2018 року, проте не виконав свого обов`язку, в зв`язку з чим у позивача виникло право з 16.11.2018 року стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості за час прострочення. Сумою простроченої заборгованості в даному випадку є 1000 (одна тисяча доларів США). Кількість днів прострочення у 2018 році становить з 16.11.2018 по 31.12.2018 = 46. У 2019 році становить 365 днів. У 2020 році з 01.01.2020 по 07.12.2020 р (кінець нарахування) =342 днів. Отже розмір 3% річних за 2018 -2019 роки становить: 1000*411 (днів)*3/100/365=33,78. За 2020 рік розмір 3% річних становить: 1000*342*3/100/366 =28,03. Разом сума 3% річних становить 33,78 +28,02 =61,80 (шістдесят один долар США 80 центів). Саме така сума 3% річних підлягає стягненню з відповідача за договором позики. Що стосується розрахунку інфляційних витрат то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то норма ст. 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №296/10217/15-ц від 07.07.2020 року. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №130/2604/18 від 03.03.2021 року. За наведених обставин позовні вимоги, в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1858,07 грн задоволенню не підлягають. При задоволенні позову суд, у порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 433,52 грн., що становить 51,56% від суми 840,80 грн.

Outcome: partial