Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, у якій представник позивача просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячу воду за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.09.2012 по 30.04.2021 у розмірі 99 484.44 грн., 3% річних у сумі 1710.68 грн., 4089.85 грн. - інфляційних витрат, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн., вказуючи, що відповідачі є споживачами послуг позивача за вказаною адресою, однак, в порушення приписів чинного законодавства, відповідачі свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання належним чином не здійснюють, тому виникла зазначена заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 27.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.07.2021 до суду надійшов відзив на позов представника відповідача [PERSON] , згідно якого вона заперечує проти позову частково з наступних підстав. Так, адвокат вказала, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить по 1/3 частині трьом особам: їй, [PERSON] , яка є колишньою невісткою, та [PERSON] , який є неповнолітнім онуком [PERSON] . Тому, оскільки власниками квартири є три особи, враховуючи, що батьки несуть відповідальність, в тому числі, майнову, за своїх дітей, в інтересах дітей управляють належним їй майном, стягненню підлягає з [PERSON] 1/3 суми боргу, та з [PERSON] - 2/3 частини, тобто за себе та її сина. Крім того, просила застосувати строки позовної давності. 20.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача заперечувала проти підстав, зазначених у відзиві. Так, представник позивача зазначив, що оскільки відповідач заявляє про застосування строку позовної давності, тим самим він визнає наявність боргу. Крім того, оскільки відповідачі сплачували кошти за надані послуги нерегулярно, різну суму, не вказували у квитанціях, за який період вони її сплачують, позивач на власний розсуд розподіляв кошти, що надходили, на погашення раніше утвореної заборгованості. На підставі, викладеного, представник вважає, що відбулось переривання позовної давності. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Северин О.О. проти позову заперечувала частково, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату і час розгляду повідомлялась своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи думку учасників процесу та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвали вважати можливим розгляд справи проводити у відсутність відповідача [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Приписами п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 №1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресом [ADDRESS] . Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власниками кв. [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/3 частині квартири. (а.с. 30-32) За положеннями статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки. Представник позивача нарахував відповідачам борг за надані послуги з теплопостачання та гарячої води за адресом: [ADDRESS] , за період з 01.09.2012 по 30.04.2021 у розмірі 99 484.44 грн. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог позивачем подано наступні докази: -відомості про нарахування і сплати за теплову енергію та гарячу воду, -довідка з ЖЕД про склад сім`ї, -розрахунок 3% річних та інфляційних витрат. З відомості нарахувань та сплати за послуги теплопостачання та підігріву води, наданої позивачем, вбачається, що нарахування за опалювання здійснюється на опалювальну площу, яка складає 52.37 кв.м. Нарахування за підігрів води здійснюється на кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. З вересня 2009 року по квітень 2021 року таке нарахування здійснювалося на чотирьох осіб. (а.с. 3-4) При цьому, розрахунок позивача містить загальну суму боргу за теплопостачання та підігрів гарячої води у розмірі 99 843.64 грн., в той час, позивачем не зазначено, яка конкретна сума боргу нарахована відповідачам за послуги опалювання, та яка - за послуги з підігріву води. Окрім цього, із даного розрахунку судом також встановлено, що нарахування по підігріву гарячої води здійснювалось позивачем з розрахунку на 4 осіб, хоча фактично представник вказує, що користувачами є двоє - [PERSON] та [PERSON] , з позовом до яких він звернувся до суду. Іншого розрахунку або графи в наявному розрахунку по вищевказаній квартирі із розрахунку на двох осіб, до яких заявлені позовні вимоги, матеріали справи не містять, обгрунтувань, чому двом відповідачам пред`явлені позовні вимоги із стягнення боргу, нарахованого на 4 осіб, представником позивача також не зазначено. Таким чином, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку боргу з надання послуг з теплопостачання та окремо з підігріву гарячої води з розрахунку на вірну кількість осіб - споживачів (власників) за адресою [ADDRESS] . Документів на підтвердження встановлених тарифів матеріали справи не містять, а тому суд позбавлений можливості провести власний розрахунок заборгованості. У Постанові від 07.02.2019 у справі № 742/722/17 Верховний Суд зазначив, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Враховуючи, що судом відмовлено в стягненні боргу за надання послуг з теплопостачання та підігрів води, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від основної вимоги. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові. Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності немає. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed