Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: Подільська районна у м.Полтаві рада, Інспекція державно-будівельного контролю у Полтавській області про визнання права власності та виділ в окремий обєкт нерухомого майна. Позивача та його представник в судове засідання не зявилися попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Треті особи Подільська районна у м.Полтаві рада, Інспекція державно-будівельного контролю у Полтавській області в судове засідання не зявилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що при вирішенні даного позову покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~\~Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 03.06.2015 р., зареєстрованих в реєстрі за №№1623, 1624, [PERSON] є власником 7/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розміром 0,0352 га, кадастровий номер 5310136700:12:002:0398, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих у м.Полтава по вул.Сакко, 180в. Там же, у 2011 році позивачем [PERSON] побудовано гараж літ.Д з погребом літ.Д1 (далі Гараж), що підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок від 20 серпня 2014 року. Будівництво Гаража проводилося в індивідуальному порядку господарським способом. У Технічному паспорті зазначено, що Гараж не зареєстрований в інспекції ДАБК як обєкт закінченого будівництва. На заяву про його реєстрацію, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області повідомлено про можливість вирішення цього питання у відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМУ України від 13 квітня 2011 р. №461 (далі Порядку). Але, оскільки, Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно, тому повернутися до питання щодо прийняття самочинно збудованого гаража в експлуатацію, можливо лише після вирішення у суді питання щодо права власності на зазначені будівлі. У відповідності до п.10 Порядку, у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Аналогічно зазначено і у Листі ДАБК від 19.04.2016 №40-701-(802-8)/3764. За результатами Звіту про проведення технічного обстеження технічного стану гаража літ.Д з погребом літ.Д1 за адресою: м.Полтава вул.Сакко, 180в, встановлено можливість їх надійної і безпечної експлуатації. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно побудоване без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, а ч.5 цієї статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно розяснень викладених у пунктах 2 та 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.12 за №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до ст.376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст.376 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК). В звязку із викладеним, право власності на збудований Гараж позивача, який не порушує права інших осіб, стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 03.06.2015, зареєстрованим в реєстрі за №1624, що [PERSON] є власником земельної ділянки, розміром 0,0352 га, кадастровий номер 5310136700:12:002:0398, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; Технічним паспортом на житловий будинок від 20.08.2014; Звітом про проведення технічного обстеження Гаража від 18.11.2016, за результатами якого можлива надійна і безпечна експлуатація Гаража; іншими матеріалами позову в їх сукупності. Висновком експертного оціночно-будівельного дослідження від 18.11.2016 р. за №128 встановлено, що ринкова вартість Гаража становить 98 810 гривень, що є ціною позову. У відповідності до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 03.06.2015 р., зареєстрованих в реєстрі за №№1623, 1624, Інформаційної довідки з Державних реєстрів нерухомості від 17.12.2016 р., даних технічної інвентаризації, позивач є власником 7/20 частин житлового будинку літ.А-1, загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 14,5 кв.м, у складі: коридор 2-1 площею 5.6 кв.м, передпокій 2-2 площею 11.1 кв.м, кімната 2-3 площею 14.5 кв.м, санвузол 2-4 площею 4.0 кв.м, кухня 2-5 площею 13.5 кв.м, коридор 2-6 площею 5.0 кв.м, шафа 2-7 площею 0.7 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами: вбиральня Е, хвіртка №4, огорожа №5, огорожа №6, огорожа №7, огорожа №8 та земельної ділянки, розміром 0,0352 га, кадастровий номер 5310136700:12:002:0398, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих у м.Полтава по вул.Сакко, 180в. Згідно п.8 рішення Ленінської районної у м.Полтаві ради від 29.05.2014 р., на належній позивачу 7/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, надано дозвіл на виділення в окремий обєкт нерухомого майна з наданням нової адреси вул.Сакко, 180в, залишивши за садибою відповідача [PERSON] стару адресу: вул.Сакко, 180, а згідно цього ж рішення та рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 04.02.2014 р., земельна ділянка за вказаною адресою, уже реально сформована як окремий обєкт нерухомого майна. Таким чином, на даний час між [PERSON] та відповідачем [PERSON] вже досить давно визначилося реальне користування своїми частками житлового будинку та відбувся фактичний його розподіл. Щодо земельної ділянки, то у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 03.06.2015 р. зазначено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 08.08.2014 р. Реєстраційною службою Полтавського МУЮ Полтавської області, земельна ділянка вже значиться як окремий обєкт нерухомого майна. Викладене стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 03.06.2015, зареєстрованих в реєстрі за №№1623, 1624, що [PERSON] є власником 7/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розміром 0,0352 га, розташованих у м.Полтава, вул.Сакко, 180в; Технічним паспортом на житловий будинок від 20.08.2014; Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.12.2016, де позивач зазначена одним і єдиним власником 7/20 частин житлового будинку та повністю земельної ділянки, розміром 0,0352 га, кадастровий номер 5310136700:12:002:0398, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м.Полтава, вул.Сакко, 180в; п.8 рішення Ленінської районної у м.Полтаві ради від 29.05.2014, що на [PERSON] 7/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, надано дозвіл на виділення в окремий обєкт нерухомого майна з наданням нової адреси вул.Сакко, 180в, залишивши за садибою відповідача [PERSON] стару адресу: вул.Сакко, 180; Звітом про проведення технічного обстеження Житлового будинку від 18.11.2016, за результатами якого експерт робить висновок про технічну можливість виділення в окремий обєкт нерухомого майна, належних позивачу 7/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд; іншими матеріалами позову в їх сукупності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України та ч.1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Житловий будинок розміщений на земельній ділянці акт на право власності по якій не видавався, кадастровий номер не присвоювався, технічна документація із землеустрою щодо виготовлення документів на вищевказану земельну ділянку відсутня. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обовязковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Відповідно до\~ст. 364 ЦК України\~власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: Подільська районна у м.Полтаві рада, Інспекція державно-будівельного контролю у Полтавській області про визнання права власності та виділ в окремий обєкт нерухомого майна є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення частково, так як виділити в окремий обєкт нерухомого майна належну [PERSON] вбиральню Е, неможливо, у звязку з тим, що вона розташована за межами земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved