Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що згідно з погосподарськими книгами Розумницької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] , 1965 року побудови, належав до двору робітників та службовців, головою якого був [PERSON] , а членом двору - дружина [PERSON] . 18 травня 1998 року [PERSON] на підставі рішення 14 сесії XXII скликання Розумницької сільської ради від 25 грудня 1997 року отримала державний акт на право приватної власності на землю на бланку IV-KB №029136, розташовану в селі Розумниця Ставищенського району Київської області площею 0,444 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку - 0,250 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,194 га. 03 серпня 2017 року [PERSON] склала заповіт, заповідаючи: «належний мені житловий будинок з усіма господарчими будівлями та прилеглими до нього земельними ділянками ... <...>... заповідаю в рівних частинах своїм дітям: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] ». [INFO] померла [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини 11.06.2018 року звернувся [PERSON] , а 11.07.2018 року вона (позивач). 11.07.2018 року до нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори надійшла заявка непрацездатного за віком чоловіка спадкодавці [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. 06.05.2019 року [PERSON] , в порядку ч. 2 ст.1272 ЦК України, тобто за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері. 03 серпня 2017 року їх батько [PERSON] склав заповіт, заповідаючи: «належний мені житловий будинок з усіма господарчими будівлями та прилеглими до нього земельними ділянками ... <...>... заповідаю в рівних частинах своїм дітям: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] ». [INFO] [PERSON] помер, із заявою про прийняття спадщини 18.02.2019 року звернувся [PERSON] , а 01.04.2019 року вона (позивач). 06.05.2019 року [PERSON] , в порядку ч.2 ст. 1272 ЦК України, тобто за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літер «А» з прибудовою літер «а», ґанком літер «а1» загальною площею 76,5 м2, житловою площею 43,5 м2, господарські споруди: погріб під частиною будівлі літер «Б/п», літня кухня літер «Б», сарай літер «В», сарай-прибудова літер «в», гараж-прибудова літер «в1», літній душ літер «Г», убиральня літер «Д», сарай літер «Е», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3. Інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд становить 207737 гривень. Як видно із довідки КП КОР «Південне БТІ» та інформації реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] до 01.01.2013 р. не проводилась та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні. Розумницька сільська рада свідоцтва про право власності на ім`я померлих не видала, за життя вони свого права власності не зареєстрували, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. 06.08.2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлих та відсутність правовстановлюючого документа на нього. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку по [ADDRESS] та право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] батька [PERSON] на 1/6 частину вказаного житлового будинку, загальною площею 76,5 м2, житловою площею 43,5 м2. В судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати без її участі. Представник відповідача Розумницької сільської ради Ставищенського району Київської області в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи рада повідомлена належним чином. До суду від Розумницької сільської ради надійшов лист про розгляд справи без участі її представника за наявними в справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просять розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до погосподарських книг Розумницької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] , належав до двору робітників та службовців, головою якого був [PERSON] (а. с. 14-19). Житловий будинок належав до двору робітників та службовців, оскільки не мав в своєму складі працюючих членів колгоспу або колгоспних пенсіонерів, співвласники будинку подружжя [PERSON] та його дружина [PERSON] працювати продавцями Ставищенського споживчого товариства в продовольчому магазині в селі Розумниця Ставищенського району Київської області, що підтверджується записом у вказаних по господарських книгах та витягом з ДРАЦС про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а. с. 38). 18 травня 1998 року [PERSON] на підставі рішення 14 сесії XXII скликання Розумницької сільської ради від 25 грудня 1997 року отримала державний акт на право приватної власності на землю на бланку IV-KB №029136, розташовану в селі Розумниця Ставищенського району Київської області площею 0,444 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку - 0,250 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,194 га, що підтверджується копією архівного примірника вказаного державного акта (а. с. 20). 03 серпня 2017 року [PERSON] склала заповіт, заповідаючи: «належний мені житловий будинок з усіма господарчими будівлями та прилеглими до нього земельними ділянками ... <...>... заповідаю в рівних частинах своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Заповіт посвідчений секретарем виконкому Розумницької сільської ради Ставищенського району Київської області Загорія Т.М. за реєстром №18, що підтверджується заповітом (а.с. 29). [INFO] померла [PERSON] , яка постійно до дня смерті проживав в селі Розумниця Ставищенського району Київської області, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть (а. с. 28 зв.) та довідки (а. с. 28). 06.05.2019 року [PERSON] , в порядку ст. 1272 ЦК України, подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 27 зв.). 11.06.2018 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 24). 11.07.2018 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а. с. 24 зв.). 11.07.2018 року [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 26). [INFO] помер [PERSON] , який постійно до дня смерті проживав в селі Розумниця Ставищенського району Київської області, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 33) та довідкою (а.с. 34). 06.05.2019 року [PERSON] , в порядку ст.1272 ЦК України, подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а. с. 32, 32 зв.). 18.02.2019 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а. с. 31 зв.). 01.04.2019 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а. с. 31). Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, 1965 року побудови, на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літер «А» з прибудовою літер «а», ґанком літер «а1» загальною площею 76,5 м2, житловою площею 43,5 м2, господарські споруди: погріб під частиною будівлі літер «Б/п», літня кухня літер «Б», сарай літер «В», сарай-прибудова літер «в», гараж-прибудова літер «в1», літній душ літер «Г», убиральня літер «Д», сарай літер «Е», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3. Інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд становить 207737 гривень (а. с. 39-41). Як видно із довідки КП КОР «Південне БТІ», та інформації реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] до 01.01.2013 р. не проводилась та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а. с. 11). Розумницька сільська рада у видачі свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок на ім`я померлих відмовила, за життя останні свого права власності не зареєстрували, що позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі (а. с. 21). 06.08.2019 року за №721/02-31 та за №722/02-31 державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлих та відсутність правовстановлюючого документа на нього (а. с. 12, 13). Згідно зі статтею 1 Указу ПВР СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за вказаними Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Враховуючи, що в 1965 році [PERSON] та [PERSON] добудували будинок, у відповідності до Указу ПВР СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та п. 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» він став їх особистою власністю. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погоджена з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року ( втратила чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року), передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В свою чергу, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР). Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). В залежності від роду заняття голови сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робітників, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року. Пунктом 11 Постанови Ради Міністрів УРСР від 18 грудня 1981 року №618 «Про індивідуальне житлове будівництво» встановлено, що свідоцтва про право власності на закінчені будівництвом індивідуальні жилі будинки з надвірними будівлями в сільській місцевості видають виконкоми селищних і сільських Рад народних депутатів. Статтею 12 Закону України «Про власність», який набрав чинності 15 квітня 1991 року, визначено, що у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Згідно статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, діючих на час побудови, житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя і в разі поділу належав їм у рівних частках. У відповідності до вимог статей 100, 101 ЦК УРСР (1963 року), чинних на час виникнення правовідносин, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-1V вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. З вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Як видно із ч. 1, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття смпадщини. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] , згідно статей 100, 101 ЦК УРСР (1963 p.), статей 22, 28 КпШС України, за життя набули права власності на вищевказаний житловий будинок, як частку в спільній сумісній власності подружжя, і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті останніх, а позивач в силу прийняття спадщини набула право власності в порядку спадкування за заповітом після матері та за законом після батька на 1/3 частину вказаного житлового будинку в цілому. Судові витрати по справі позивач просить покласти на неї.

Outcome: approved