Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири . У своїй позовній заяві позивачка вказує, що з [PERSON] вона проживала спільним подружнім життям з 24.11.1985 року . За час сумісного проживання вони придбали квартиру [ADDRESS], яку оформили на [PERSON]. 16.11.2004 року шлюб між ними був розірваний. На даний час вона проживає у вказаній квартирі, а відповідач мешкає за іншою адресою. Позивачка неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням виділити їй ? частину вказаної квартири, яка являється їх спільною сумісною власністю , на що він не погоджувався і в зв'язку з чим [PERSON] вимушена була звернутися до суду з даною позовною заявою та просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] , що являється спільною сумісною власністю її та [PERSON]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представника позивачки адвокат [PERSON] суду зазначив, що так як спірна квартира була придбана , коли позивачка і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, тому вказана квартира являється спільною сумісною власністю подружжя, а у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними і в даний час позивачка проживає у вказаній квартирі, користується нею. Строки позовної давності позивачкою пропущені не були. Просив суд задовольнити вимоги позивачки. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивачки не визнав, суду зазначив, що хоча спірна квартира і була придбана ним під час перебування його у шлюбі з [PERSON], але кошти на її придбання були надані виключно його батьком і позивачка про це знала, тому вважає, що вищевказана квартира належить на праві власності лише йому, з цих підстав просив суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] по дорученню - [PERSON] позовні вимоги позивачки не визнала, суду зазначила, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, окрім того позивачка пропустила процесуальний строк звернення до суду з даними позовними вимогами, тому просила суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог. Свідок [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] є його рідним сином, не заперечував, що спірна квартира була придбана його сином та позивакою під час шлюбу, але за його кошти. Суд , заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.11.1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00004880409, виданого 27.08.2010 року відділом РАЦС Гадяцького РУЮ Полтавської області. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За час спільного подружнього життя, а саме 21.03.2001 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.03.2001 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] Гадяцького нотаріального округу. 16.11. 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого повторно відділом ДРАЦС Гадяцького РУЮ, актовий запис № 206. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем доказів щодо того, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана не за спільні кошти відповідача [PERSON] та позивачки, а лише за кошти його батька [PERSON] суду надано не було. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], який є батьком відповідача і будь-яких доказів на підтвердження його показань щодо того, що ним були надані кошти на придбання спірної квартири суду надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України , до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як вбачається із позовної заяви позивачки і на що вказує у своєму запереченні на даний позов сам відповідач , спір щодо визнання права власності за [PERSON] на ? частину вказаної квартири між позивачкою та відповідачем виник у травні 2013 року, таким чином строки позовної давності з даними позовними вимогами у [PERSON] не минули і посилання відповідача та його представника на пропущення позивачкою строків позовної давності є безпідставними. Згідно довідки МСЕ № 0289634 від 23.09.2011 року позивачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи і відповідно до п.9 ст.5 Закону України « Про судовий збір» є звільненою від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. .

Outcome: approved