Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» (далі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на користь держави в особі Тернопільської міської ради коштів,витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в сумі 1417, 81 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , які мали місце 25 квітня 2018 року, потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення лівої половини передньої поверхні грудей з пошкодженням передньої стінки перикарду (серцевої сумки) та накопиченням крові в його порожнині. Зазначена травма грудної клітки супроводжувалась розвитком лівобічного гемопневматораксу (накопичення повітря та крові в плевральній порожнині), яка за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2019 року №607/12222/18 (1-кп/607/70/2019), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На вказаний вирок Тернопільського міськрайонного суду від 05.09.2019 апеляційна скарга не подавалась. Цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, під час судового розгляду кримінального провадження не заявлявся. Відповідачем кошти добровільно не сплачені, у зв`язку з цим враховуючи ст.ст.127-130 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Потерпілий [PERSON] знаходився на лікуванні з 25.04.2018 по 10.05.2018 з діагнозом проникаюче кульове поранення лівої половини грудної клітки, поранення перикарду, гемопеприкард, лівобічний гемоторакс, метаболічна кардіоміопатія СНОст. Вартість затрат на лікування, обстеження та перебування пацієнта [PERSON] , [INFO] , становить 1417 гривень 81 копійку (лікування - 359,02 грн., обстеження - 423,45 грн., ліжко- дні - 1 л.д.*635,34 = 635,34 грн.) і ці кошти відповідно до ст. 1206 ЦК України повинні бути відшкодовані відповідачем як особою, яка вчинила злочин. 12 жовтня 2020 року представник позивача Тернопільської міської ради Ахтемейчук Н.М. подала клопотання, згідно з яким підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, розглянувши справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачами не було висловлено заперечень проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2019 року №607/12222/18 (1-кп/607/70/2019), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. В зазначеному вироку встановлено, що: «5 квітня 2018 року близько 01:30 год. між [PERSON] , [INFO] , який перебував поряд з житловим будинком [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого у [PERSON] виник умисел на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , діючи під приводом з`ясування стосунків щодо неправомірної поведінки потерпілого по відношенню до нього та його співмешканки [PERSON] , [INFO] , переслідуючи свою мету, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, [PERSON] взяв у квартирі [ADDRESS] свою пневматичну гвинтівку «Crosman MTR77NP», калібру 4,5 мм., яку вирішив використати в якості знаряддя вчинення злочину. Взявши вказану рушницю, яка була споряджена кулею калібру 4,5 мм., [PERSON] повернувся на балкон та безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, здійснив із вищевказаної гвинтівки один прицільний постріл в область грудей [PERSON] , який в цей час знаходився неподалік від вказаного житлового будинку на відстані близько 5 метрів, внаслідок чого заподіяв потерпілому проникаюче кульове поранення лівої половини передньої поверхні грудей з пошкодженням передньої стінки перикарду (серцевої сумки) та накопиченням крові в його порожнині. Зазначена травма грудної клітки супроводжувалась розвитком лівобічного гемопневмотораксу (накопичення повітря та крові в плевральній порожнині). Виявлене в [PERSON] тілесне ушкодження належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Після здійснення вказаного пострілу та заподіяння потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] повернувся до власної квартири.». Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Також, згідно з зазначеним вироком, суд прийшов до переконання, що обвинуваченого [PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» №738 від 02.07.2018, з якої вбачається, що [PERSON] знаходився на лікуванні з 25.04.2018 по 10.05.2018 з діагнозом проникаюче кульове поранення лівої половини грудної клітки, поранення перикарду, гемопеприкард, лівобічний гемоторакс, метаболічна кардіоміопатія СНОст. Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» №178 від 07.02.2020, вартість затрат на лікування, обстеження та перебування пацієнта [PERSON] , [INFO] , становить 1417 гривень 81 копійку (лікування - 359,02 грн., обстеження - 423,45 грн., ліжко- дні - 1 л.д.*635,34 = 635,34 грн.) Згідно з інформацією Тернопільської міської ради №3135/04-ф від 06 березня 2020 року Тернопільська міська рада не зверталась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат, на лікування потерпілого від злочину та просить звернутися з таким позовом Тернопільську місцеву прокуратуру. Відповідно до п. 1.2. статуту КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №7/16/20 від 28 липня 2017 року, засновником і власником КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» є Тернопільська міська рада. Тернопільська міська рада є органом місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1006483128 від 20 березня 2020 року. Оскільки Тернопільська міська рада не зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого [PERSON] , за захистом інтересів держави до суду звернувся заступник прокурора Тернопільської місцевої прокуратури. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво інтересів громадянина або держави в суді відповідно до ч. 6 вказаної статті включає, у тому числі, право прокурора звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. п. 2, 4 постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, і внаслідок його протиправних дій була заподіяна шкода здоров`ю [PERSON] . Ці обставини встановлені вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2019 року №607/12222/18 (1-кп/607/70/2019), та [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Унаслідок винних дій [PERSON] [PERSON] у період із 25.04.2018 по 10.05.2018 лікувався у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та витрати на його лікування склали 1417, 81 грн., які підприємству не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернувся заступник прокурора Тернопільської місцевої прокуратури, оскільки Тернопільська міська рада, яка є власником та засновником КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», не зверталася до суду за їх захистом. Відтак, [PERSON] як особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , у розмірі 1417, 81 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню понесені судові витрати 2102 гривень судового збору.

Outcome: approved