Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

З 10.12.2019 року в провадженні судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області [PERSON] перебувала вищевказана цивільна справа. У зв`язку із прийняттям 11.08.2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя рішення про звільнення судді [PERSON] у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області №1-ос від 11.08.2020 року про припинення повноважень судді [PERSON] , акту прийому-передачі справ судді [PERSON] від 11.08.2020 року, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2020 року за № 46/20, було проведено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу вищезазначена справа 12.08.2020 року була передана на розгляд судді Романько О.О. 28.08.2020 року ухвалою судді Романько О.О. справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 29.10.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.03.2020 року, представник позивача зазначила, що [INFO] померла [PERSON] (спадкодавець), 1920 року народження. Після смерті спадкодавця в спадщину вступила її онука - [PERSON] (позивач), доказом чого є Свідоцтво про право на спадщину за законом за №1089, видане 11.10.2019 року. [PERSON] народилася [INFO] та виросла в с. Воздвижівка, Гуляйпільського району Запорізької області. Все життя пропрацювала в колгоспі ім. Горького (колишня назва - колгосп ім. Воздвижівської сільської ради), пережила два голодомори: 1932-33 рр. та 1946-47 рр., була учасником Великої Вітчизняної Війни, під час якої знаходилась в окупації німецько-фашистськими загарбниками, її чоловік - [PERSON] був ветераном Другої світової війни, брав участь у захваті Берліну , нагороджений Орденом Слави 3 ступеню. В липні 2019 року позивачу став відомий той факт, що її бабуся [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області з 1939 року (про що свідчить запис у трудовій книжці), проте при розпайовці земель колгоспу належної їй земельної ділянки (паю) не отримала. Так, досягнувши пенсійного віку, [PERSON] вийшла на пенсію, будучи зареєстрованою та проживаючи в с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області. 29.03.1991 року їй було видано пенсійне посвідчення члена колгоспу. Після смерті свого чоловіка в 1983 році, 1984 року переїхала ближче до своєї онуки [PERSON] в с. Комсомольське (нинішня назва - Гуляйпільське) Гуляйпільського району Запорізької області, де і проживала до самої смерті. Саме з цих підстав, [PERSON] була позбавлена можливості дізнатися про порушення своїх прав на отримання земельної частки (паю) як пенсіонера з числа учасників колгоспу, оскільки не була повідомлена та не знала про проведення паювання земель колективної власності між учасниками колгоспу. Згідно копії трудової книжки [PERSON] , наданої 11.07.2019 року Гуляйпільським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, остання в 1938 році вступила в члени колгоспу ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та все життя пропрацювала в зазначеному колгоспі до досягнення нею пенсійного віку. Таким чином, [PERSON] вважається такою, що на законних підставах набула права на земельну частку (пай), а тому це майно вважається таким, що ввійшло до складу спадкового майна, яке прийняла її онука [PERSON] . Додатково в позові зазначено, що згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Відділу у Гуляйпільському районі - державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім. Горького зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 19.03.1997 року за №1. Розмір земельної частки (паю) по колективному сільськогосподарському підприємству ім. Горького складає 6,67 умовних кадастрових гектарів. Вільні земельні ділянки, не надані у власність, не витребувані земельні частки (паї) були передані у розпорядження Воздвижівської об`єднаної територіальної громади Гуляйпільського району Запорізької області. У зв`язку з наведеним, прохала суд: 1) визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , паспорт серія [NUMBER] , ІПН [NUMBER] ) право на земельну частку (пай) в розмірі 6,67 умовних кадастрових гектарів на території Воздвижівської об`єднаної територіальної громади Гуляйпільського району Запорізької області (70220, Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Воздвижівка, вул. Центральна буд.34, код ЄДРПОУ 04353089) в порядку спадкування; 2) зобов`язати Воздвижівську об`єднану територіальну громаду Гуляйпільського району Запорізької області в особі Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (70220, Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Воздвижівка, вул. Центральна буд.34, код ЄДРПОУ 04353089) виділити з резервного фонду земель державної власності [PERSON] ( [ADDRESS] , паспорт серія [NUMBER] , ІПН [NUMBER] ) земельну частку (пай) в розмірі 6,67 умовних кадастрових гектарів на території Воздвижівської об`єднаної територіальної громади Гуляйпільського району Запорізької області. В судове засідання позивач та її представник: адвокат Фуклєва А.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник надала письмову заяву від 13.01.2021 року про розгляд справи у відсутність позивача та представника, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву від 13.01.2021 року про розгляд справи за відсутності представника, відзив на позов не подав. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач - [PERSON] народилася [INFO] в с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданий 02.12.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.7-8, том 1). 1920 року в с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області народилася [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 02.12.1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.15-16, том 1). [PERSON] доводилася бабусею позивача [PERSON] (а.с.10,14, том 1). [PERSON] з 1938 року була членом колгоспу ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується записами у трудовій книжці колгоспника № [NUMBER] від 15.03.1965 року (а.с.11-12, 111-112, том 1). Згідно відповіді Гуляйпільського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за відомостями, які містить пенсійна справа [PERSON] , 1920 року народження, яка померла [INFO] , останній пенсія призначена з 20.06.1975 року, колгоспний стаж - труд.9, 9д., загальний стаж 26 р.,0 міс. 7 д. Стаж зароблений в колгоспі ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району. Історичної довідки про перетворення (реорганізації) колгоспу пенсійна справа [PERSON] не містить (а.с.109-110, том 1). Відповідно до Протоколу №807 від 06.06.1975 року Колгоспної ради соціального забезпечення колгоспу ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області встановлено, що [PERSON] з 01.01.1938 року по 15.10.1941 року та з 15.09.1943 року по 01.01.1949 року працювала в колгоспі ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.113-114, том 1). 29.03.1991 року [PERSON] видано пенсійне посвідчення члена колгоспу № [NUMBER] (а.с.13, том 1). 28.11.2003 року [PERSON] Гуляйпільським УПСЗН було видано посвідчення серії [NUMBER] щодо її права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни (а.с.19, том 1). [INFO] в с. Гуляйпільське Гуляйпільського району Запорізької області у віці 96 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.12.2016 року, виданого виконавчим комітетом Гуляйпільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, актовий запис № 07 (а.с.9, том 1). Відповідно довідки виконавчого комітету Гуляйпільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 669 від 07.12.2016 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті [INFO] разом зі своєю онукою - позивачем у справі [PERSON] (а.с.14, том 1). 11.10.2019 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. видано позивачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] після бабусі [PERSON] , 1920 року народження, яка померла [INFO] . Спадкова справа № 61/2019, зареєстровано в реєстрі за № 1089 (а.с.10, том 1). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Відділу у Гуляйпільському районі від 23.12.2019 року державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім. Горького зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 19.03.1997 року за №1; розмір земельної частки (паю) по колективному сільськогосподарському підприємству ім. Горького складає 6,67 умовних кадастрових гектарів; вільні земельні ділянки, не надані у власність, не витребувані земельні частки (паї) були передані у розпорядження Воздвижівської об`єднаної територіальної громади Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.51, том 1). Відповідно до копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП №00358 від 19.03.1997 року, виданого на підставі рішення Воздвижівської сільської ради від 23.05.1996 року № 5, колективному сільськогосподарському підприємству ім. Горького передано у колективну власність 5957,3 га землі в межах згідно планом для ведення сільськогосподарського виробництва, державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1. Додатком до Державного акту є список громадян-членів КСП ім. Горького. Серед осіб, які в ньому перелічені, бабуся позивача не зазначена (а.с.52-58, 176-195, том 1). Відповідно до протоколів загальних зборів уповноважених членів колгоспу (КСП) ім.Горького Воздвижівської сільради Гуляйпільського району Запорізької області від 07.02.2000 року № 1, від 25.02.2000 року № 2, від 15.03.2000 року № 3, вирішувалися питання щодо: затвердження Статуту КСП; про реформування КСП ім. Горького згідно Указу Президента України від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» в ЗАТ «Агронива», яке є правонаступником даного КСП; затвердження списків членів КСП, які мають право на майновий пай, додаткове земельне паювання резервного фонду; визначення розміру паю з резервного фонду в кількості 6,67 умовних кадастрових га; розгляд заяв громадян про надання їм земельної ділянки (паю) (а.с.117-142, 151-157, том 1). Згідно архівної довідки Державного архіву Запорізької області від 17.04.2020 року №01-32/Н-0909 встановлено, що згідно з історичною довідкою колгоспу ім. Горького с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області на підставі загальних зборів уповноважених членів колгоспу (протокол №1 від 07.02.2000 року) колгосп ім. Горького реорганізовано у колективне сільгосппідприємство ім. Горького. Згідно з рішенням загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Горького (протокол №3 від 15.03.2000 року), на виконання Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» проведено реформування КСП ім. Горького в Закрите акціонерне товариство «Агронива». При реорганізації КСП Закрите акціонерне товариство «Агронива» є правонаступником КСП ім. Горького, трудові та інші відносини членів КСП в закритому акціонерному товаристві не припиняються (а.с.146). Відповідно до протоколу п`ятої сесії 22-го скликання Воздвижівської сільської ради від 23.05.1996 року одним з питань, яке підлягало вирішенню було питання щодо передачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Горького, згідно якого вирішили передати такий акт на землі в розмірі 5957,3 в межах згідно плану для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.147-150, том 1). Станом на 24.02.2020 року Воздвижівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області було надано відомості про наявність вільних земельних ділянок, що знаходяться у її розпорядженні (а.с.159-160, том 1). Головним управлінням статистики у Запорізькій області Держстату 10.06.2020 року за вих.№ 05-14/648/06-20 були надані відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) стосовно реєстрації та перетворення колгоспу імені Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області починаючи з 01.10.1991 року та станом на 09.06.2020 року, згідно чого в ЄДРПОУ значиться ТДВ «Агронива» (а.с.167, том 1). Оріхівським управлінням Головного управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України від 09.09.2020 року була надана інформація щодо колгоспу ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, код ЄДРПОУ 03749276, а саме те, що колгосп ім. Горького Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області перебуває на податковому обліку з 15.05.1997 року, що підтверджується довідкою про взяття на облік та Статутом колгоспу. Відомості про зняття з обліку платника податків колгоспу ім. Горького відсутні, оскільки перетворення відбулося без змін ЄДРПОУ. З 03.03.2000 року зареєстровано КСП ім. Горького, про що також свідчить довідка та копія Статуту КСП. Відомості про зняття з обліку платника податків КСП ім. Горького відсутні у зв`язку з реорганізацією без змін коду ЄДРПОУ. Правонаступником колгоспу ім. Горького (код ЄДРПОУ 03749276) за даними Статуту КСП ум. Горького є саме це підприємство (а.с.216-237, том 1). При вирішенні справи суд керується наступним. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 п.1 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути: визнання права. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п.6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Згідно п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 08.08.1995 року у ході реалізації положень цього Указу, виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою. Згідно ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним с/г підприємством, с/г кооперативом або с/г акціонерним товариством державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають зокрема: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) . Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до пункту 15 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини ст.1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 27.08.2014 року по справі № 6-12823св14, зазначено, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право за земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. З урахуванням зазначених вище положень Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року, в ухвалі Верховного Суду України від 10.10.2007 року зроблено висновок, що неотримання спадкодавцем, який мав право на земельну частку (пай), сертифікату на відповідну земельну частку (пай), не може бути підставою для відмови спадкоємцю в успадкуванні цієї ідеальної частки (паю). Як наголошує узагальнення «Практики розгляду судами земельних спорів» Судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2003 року, видача сертифіката лише документально фіксує право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності на землю. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом після своєї бабусі [PERSON] , звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, яке належало її бабусі, так як остання, будучи членом колгоспу ім. Горького Гуляйпільського району Запорізької області з 1938 року, маючи статус пенсіонера-колгоспника, отримала право на земельну частку (пай) при розпаюванні колгоспу ім. Горького Гуляйпільського району Запорізької області відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Однак, судом встановлено, що колгосп ім. Горького Гуляйпільського району Запорізької області, отримавши 19.03.1997 року Державний акт на право колективної власності на землю серії ЗП №00358, безпідставно не включив бабусю позивача [PERSON] до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, на підставі якого остання могла б отримати сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, після смерті бабусі позивача, яка отримала право на земельну частку (пай) при розпаюванні колгоспу ім. Горького Гуляйпільського району Запорізької області, як колишній член цього колгоспу, право на земельну частку (пай) увійшло до складу спадщини. Весь шлях реорганізації колгоспу ім. Горького визначав відповідних його правонаступників. Суд доходить висновку, що невнесення бабусі позивача до зазначеного вище списку не може позбавити її права на земельну частку (пай) при розпаюванні колгоспу ім. Горького Гуляйпільського району Запорізької області, а тому вважає, що позивачу має бути виділена земельна частка (пай) в розмірі 6,67 умовних кадастрових гектарів із земель запасу Воздвижівської об`єднаної територіальної громади Гуляйпільського району Запорізької області. Тому з огляду на викладене, суд доходить висновку, що єдиним способом захисту цивільних прав та інтересів позивача в даному випадку є саме визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після її бабусі, а рішення суду відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в даному випадку буде тим документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За таких обставин, враховуючи ненадання відповідачем доказів відсутності підстав для задоволення позову, суд, дослідивши докази, надані позивачем, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Також, доказів відсутності вільних земель запасу на території Воздвижівської об`єднаної територіальної громади Гуляйпільського району Запорізької області в матеріалах справи немає, не доведено це і відповідачем, натомість, відповідно до відомостей наданих Воздвижіською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області станом на 24.02.2020 року орган місцевого самоврядування має в своєму розпорядженні вільні земельні ділянки. У відповідності до ст.81 ЦПК України відповідач не надав доказів для підтвердження його можливих заперечень щодо позовних вимог. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved