Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Ель [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ХОКП про «Дирекція розвитку інфраструктури території» про визнання недійсним договору №213 про погашення вартості послуг на теплопостачання, гаряче водопостачання у розстрочку на 24 місяці. [PERSON] в позовній заяві пояснила, що 28.12.2011 р. вона придбала квартиру за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, [ADDRESS] за договором купівлі-продажу. 09 січня 2015 року між нею та відповідачем укладений договір №213 на погашення вартості послуг на теплозабезпечення, гаряче водопостачання у розстрочку на 24 місяці згідно якого позивачка зобов`язувалася сплатити заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 9287,79 грн. [PERSON] просить визнати даний договір недійсним на підстав того, що вказані борги по теплопостачанню виникли у попередньої власниці [PERSON] з якою відповідач заключив аналогічний договір за №257 від 26.12.2012 р., а також згідно п.4.3 вищевказаного договору купівлі-продажу вона не несе відповідальності по боргам продавця квартири. [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтвердила вимоги своєї позовної заяви. Представник відповідача позов не визнала та у судовому засіданні заявила, що дійсно борги за теплопостачання по вказаній квартирі виникли у попередньої господарки [PERSON], але борг залишився за вказаною квартирою і тому [PERSON] [PERSON] було запропоновано укласти договір про погашення боргу за теплопостачання. Цей договір за №213 був заключений 09.01.2015 р. та позивачка добровільно сплатила частину боргу в сумі 2000 гривень. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. 09.01.2015 р. між позивачкою [PERSON] [PERSON] як власницею квартири за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, [ADDRESS] та відповідачем ХОКП про «Дирекція розвитку інфраструктури території» був укладений договір №213 про погашення вартості послуг на теплопостачання, гаряче водопостачання у розстрочку на 24 місяці згідно якого вона повинна сплатити підприємству борг в сумі 9287,79 грн. рівними частинами по 386,99 грн. щомісячно. Сторони не заперечують факт добровільної сплати позивачкою [PERSON] [PERSON] відповідачу частини боргу в сумі 2000 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимогам діючого законодавства. [PERSON] просить суд визнати договір №213 недійсним на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України, де підставою недійсності правочину є те, що відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З такими доводами позивачки суд не може погодитися виходячи з наступного. Ель [PERSON] добровільно уклала договір з відповідачем на погашення заборгованості по теплопостачанню. В цьому договорі вказана сума заборгованості, графік її погашення та наслідки його невиконання. Сам договір по своїй формі відповідає вимогам цивільного законодавства України. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним. Посилання позивачки на те, що з колишньою власницею квартири [PERSON] позивачем раніше вже був заключений аналогічний договір, суд вважає недоречним, тому що [PERSON] [PERSON] добровільно уклала договір №213 та взяла на себе відповідальність по сплаті боргу та повинна виконати зобов`язання.

Outcome: dismissed