Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Заступник прокурора м. Ялта звернувся до суду в інтересах держави в особі Республіканського комітету АР Крим з лісового та мисливського господарства, Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника (далі - ЯГЛПЗ), Республіканського комітету АР Крим з лісового мисливського господарства з позовною заявою до [PERSON], в якому просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 541602, реєстраційний № 010900700232, виданий [PERSON] та витребувати на користь держави в особі Ялтинського гірського-лісового природного заповідника від [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) земельну ділянку кадастровий № 0111947900:03:011:0056, площею 0,1077 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вимоги мотивовані тим, що судовим рішенням було визнано протиправним та скасовано рішення Лівадійської селищної ради від 14.11.2008 року № 123, оскільки передана [PERSON] земельна ділянка входить у межі Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника, а тому державний акт підлягає визнанню недійсним. Також, вважає, що позивач може вимагати визнання за ним права на спірну земельну ділянку та вимагати від відповідача, у власності якої вона на цей час знаходиться, повернути спірну земельну ділянку. Прокурор Корчагіна А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивача Республіканського комітету АР Крим з лісового та мисливського господарства у судовому засіданні також позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивача Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала. Заслухавши прокурора, представників позивачів, відповідача, дослідивши письмові докази, які є у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, - органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Зазначені положення Конституції України кореспондовані в ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно із ст. 12 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК Україна), - до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальної громади; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідного до цього кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. В силу ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», - місцева рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно ст. 81 ЗК України, - громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. У відповідності зі ст. 116 ЗК України, - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Судом встановлено, що у липні 2011 року заступник прокурора м. Ялти Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища звернувся до суду з позовом до Лівадійської селищної ради, Управління республіканського комітету по земельних ресурсах Автономної Республіки Крим в м. Ялта, третя особа з самостійними вимогами Ялтинський гірсько-лісовий природний заповідник, третя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до виконання повних дії. Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 жовтня 2011 року було визнано протиправним та скасовано рішення Лівадійської селищної ради від 14 листопада 2008 року № 123 та зобов'язано Управління Держкомзему в м. Ялта АРК скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 541602 від 23.11.2009 року (а.с.9-6). Зазначена постанова набрала законної сили 02 липня 2013 року на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України (а.с.17-23). Цими судовими рішеннями були встановлені наступні факти: «Ялтинський гірсько-лісовий природний заповідник створений у 1973 році відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 20.02,1973р. «Про організацію нових державних заповідників і розширення чорноморського державного заповідника» на базі Ялтинського держлісгоспу Ялтинському гірсько-лісовому природному заповіднику у 1978 році виданий державний акт на право користування землею серії Б № 013883, наданих для ведення насаджень лісових культур та ведення лісового господарства. Наказом № 49 від 06.03.1973р. Міністерства Лісового господарства Української РСР «Про організацію Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника ...» площа земель Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника була визначена, як 141 76 га. Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18 грудня 2000 року № 255 було затверджене «Положення про Ялтинський гірсько-лісовий природний заповідник», в якому зазначено, що ЯГЛПЗ було створено в 1973 році на територію загальною площею 14 523,00 га. 4 лісництва з них Лівадійське лісництво площею 4 836.00 га. У 2004 році по землях Ялтинського ГЛПЗ була розроблена технічна документація по землевпорядкуванню щодо складання документів, які посвідчують право на земельній ділянки Ялтинського лісово-гірського заповідника на території Лівадійської селищної ради. Технічною документацією встановлені межі Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника на території Лівадійської селищної ради, загальною площею 4975,98 га. Судами також встановлено, що [PERSON] звернулася до Лівадійської селищної ради з заявою про надання у власність земельної ділянки площею 0,15 га за рахунок земель Лівадійської селищної ради у межах населеного пункту [ADDRESS]. При розробці проекту землеустрою отримані позитивні висновки: органів СЕС - № 823 від 17.12.2007р., управління екологічної інспекції південно кримського регіону - № 1257- 53/3 від 05.09.2007 p., управління Головного архітектора Ялтинського міськвиконкому - 05/2301 від 20.12.06 р., Республіканського комітету з охорони культурної спадщини - № 3633 від 12.06.07; управління земельних ресурсів - № 22242-1/10-25 від 18.08.2008р. Проект землеустрою пройшов землевпоряджувальну експертизу і отримав позитивний висновок від 24.09.2008р. за № 6827/25. Рішенням Лівадійської селищної ради від 14.11.2008р.був затверджений проект землеустрою по відводу та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки орієнтовного площею 0,1077 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] на землях Лівадійської селищної ради. На підставі рішення Лівадійської селищної ради від 14.11.2008 р. № 123 [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 541602, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010900700232. Республіканським комітетом по земельних ресурсах АР Крим проведена позапланова перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використаній земельних ділянок на території Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника, за наслідками якого складений акт від 29.04.2011 р. Актом перевірки встановлено, зокрема, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,12 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] на землях Лівадійської селищної ради, надана у власність гр. [PERSON] для індивідуального житлового будівництва, згідно з матеріалами лісовпорядкування знаходиться на території Лівадійського лісництва в межах Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника. Обставини справи сторонами не заперечуються». При розгляді цієї справи, суд першої інстанції виходив з того, що заборона щодо передачі таких земель у власність фізичним та юридичним особам встановлена у ст.150 ЗК України, згідно якої особливо цінні землі, до яких відносяться землі природного заповідника, можуть бути вилучені тільки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України, тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню і державна реєстрація, у зв'язку з чим підлягає скасуванню і державна реєстрація державною акту на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON]. З висновками, якого також погодився Вищий адміністративний суд України». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України вищезазначені обставини не підлягають додатковому доказуванню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки рішення органу місцевого самоврядування від 14 листопада 2008 року № 123, на підставі якого [PERSON], виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1077 га, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою: [ADDRESS], визнано недійсним, то зазначений державний акт підлягає визнанню незаконним та скасуванню на підставі ст.ст. 21, 393 ЦК України. Положеннями ст. 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно зі ст. 387 ЦК України, - власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України визначено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача лише в тому випадку, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У ст. 1212 ЦК України вказано, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. 92 ЗК України, - право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають в тому числі підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. Згідно зі ст. 152 ЗК України, - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Оскільки між позивачем - ЯГЛПЗ та нинішнім володільцем земельної ділянки - [PERSON] існують речово-правові відносини щодо права на спірну ділянку, то способом захисту може бути саме витребування майна (ст. ст. 387, 1212 ЦК України), тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню, як законні та обґрунтовані. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 1655,79 гривень, яка складається з 1446,39 грн. - за вимоги майнового характеру (1 відсоток ціни позову - 142639) та з 229,40 грн. - за вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved