Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

До суду\~надійшла позовна\~заява[PERSON] до Очеретуватської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку. Позивач посилається на те, що відповідно до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2001 року їй в користування надано земельну ділянку площею 0,50 га, яка розміщена по вул. Шевченка, 26, с. Очеретувате Магдалинівського району Дніпропетровської області. Незаконними діями органу місцевого самоврядування, а саме Очеретуватської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, позивачеві невірно обміряні межі земельної ділянки та встановлено її площу як 0,0486 га. З даного питання щодо виміру площі земельної ділянки, позивач зверталася до Очеретуватської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, на що отримала відповідь вих. № 477 від 27.11.2008 року. 14 жовтня 2009 року також отримала акт встановлення меж. Щодо встановлення меж земельної ділянки, позивач зверталася до обласної державної адміністрації. З даного питання позивачеві надали відповідь з Дніпропетровського обласного головного управління земельних ресурсів від 24.09.2004 року № 16/14-2462 з рекомендацією звернутися до суду. Тому позивач звернулася до суду із позовними вимогами про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,50 га, кадастровий номер 1222385500:02:001:0397, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 26, с. Очеретувате Магдалинівського району Дніпропетровської області. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивача підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON] у квітні 2012 року зверталася до суду із вимогами про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по вул. Шевченко, 26, с. Очеретувате Магдалинівського району\~Дніпропетровської області,\~у звязку\~із зайняттям\~частини її\~земельної ділянки.\~Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2012 року у задоволенні позовних [PERSON] вимог відмовлено. Виходячи зі змісту позовних вимог та матеріалів справи, позивач звертається до суду із вимогами про визнання права власності на земельну ділянку, у звязку із невірним обміром земельної ділянки органом місцевого самоврядування. У відповідності\~до ч.\~3,\~5\~ст. 158 ЗК\~України,\~органи місцевого\~самоврядування вирішують\~земельні спори\~у межах\~населених пунктів\~щодо меж\~земельних ділянок,\~що перебувають\~у власності\~і користуванні\~громадян,\~та додержання\~громадянами правил\~добросусідства,\~а також\~спори щодо\~розмежування меж\~районів у\~містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності\~до статті\~125\~ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України,\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів повязується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності. Виходячи з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення її матеріального права відповідачем у справі. Доказів, що позивачеві на праві власності належить земельна ділянка та доказів того, що її право власності не визнається іншими особами суду не надано. Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що спір щодо меж земельної ділянки вирішувався відповідним органом місцевого самоврядування та ухвалювалося відповідне рішення, у звязку із чим право вимоги щодо визнання права власності заявлено необґрунтовано. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed