Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON], Рогачинської сільської ради Бережанського району Тернопільської області, третя особа Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту, посвідченого 24.07.2015 року головою Рогачинської сільської ради Бережанського району Тернопільської області в реєстрі №40. Означеним заповітом спадкодавцем [PERSON], котрий помер [INFO], усе його майно з чого б воно не складалося, було заповідане відповідачці [PERSON]. Маючи приватний інтерес, як спадкоємиці за законом після смерті [PERSON], передовсім щодо квартири по [ADDRESS], позивачка просить визнати заповіт недійсним, як такий, що був посвідчений з порушенням Закону - в тексті заповіту не зазначено часу і місця його складення; заповіт посвідчено неповноважною особою і поза місцем реєстрації проживання спадкодавця; й за відсутності обізнаності спадкодавця щодо дійсного змісту заповіту. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач, та представники відповідача проти задоволення позову заперечили за безпідставністю про що направили мотивовані відзиви на позовну заяву. Зазначають, що спірний заповіт було вчинено у відповідності з Законом. Третя особа Перша тернопільська державна нотаріальна контора на адресу суду направила на клопотання розглядати справу за відсутності повноважного представника. При вирішенні спору покладається на думку суду. До участі у справі в процесуальному статусі третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору, було залучено спадкоємців за законом після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Останній зявився в судове засідання та підтримав вимогу позивача про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, та дослідивши докази, Судом встановлені наступні обставини. Отже, предметом позовних вимог є про визнання недійсним заповіту, посвідченого 24.07.2015 року головою Рогачинської сільської ради Бережанського району Тернопільської області в реєстрі №40. Означеним заповітом спадкодавцем [PERSON], котрий помер [INFO], усе його майно з чого б воно не складалося, було заповідане відповідачці [PERSON]. Маючи приватний інтерес, як спадкоємиці за законом після смерті [PERSON], передовсім щодо квартири по [ADDRESS], позивачка просить визнати заповіт недійсним, як такий, що був посвідчений з порушенням Закону - в тексті заповіту не зазначено часу і місця його складення; заповіт посвідчено неповноважною особою і поза місцем реєстрації проживання спадкодавця; й за відсутності обізнаності спадкодавця щодо дійсного змісту заповіту. [INFO], помер дядько позивачки - [PERSON], [INFO]; батько позивачки [PERSON] помер [INFO] та був рідним братом померлого дядька [PERSON]. [PERSON] мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], проживав один. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі означену квартиру. Спадкоємців першої черги та спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині у померлого немає. Після смерті [PERSON] Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, 12.04.2017р. відкрито спадкову справу №260\\2017. 13.04.2017р. позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак листом від 05.07.2017р. за вих. № 2369/02-14 отримала відповідь в якій йдеться, що [PERSON] не подала документів, які підтверджують факт родинних відносин між позивачкою і [PERSON]. З метою встановлення факту родинних відносин між [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) та померлим [PERSON], позивач звернулась із заявою про встановлення факту родинних відносин до Тернопільського міськрайонного суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2018р. розглянута цивільна справа № 607\\8630\\17 - встановлено факт родинних відносин між Позивачем [PERSON], зокрема, у тому, що померлий [INFO] [PERSON] є рідним дядьком [PERSON]. Під час розгляду цивільної справи № 607\\8630\\17 про встановлення факту родинних відносин між Позивачем [PERSON] . та померлим [PERSON] було з'ясовано, що в матеріалах спадкової справи, заведеної Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], міститься заповіт, складений 24 липня 2015 року [PERSON], яким він на випадок смерті робить заповідальне розпорядження, змістом котрого все своє майно, в тому числі квартиру в [ADDRESS], заповідає відповідачу [PERSON], котра є племінницею спадкодавця. Означений заповіт від 24 липня 2015р. складено та посвідчено Нич Орестом Євгеновичем, головою Рогачинської сільської Ради, Бережанського району, Тернопільської області. Також Судом встановлено, що після смерті [PERSON], з заявами про прийняття спадщини за законом звернулися [PERSON] та [PERSON], котрим також листами від 05.07.2017 року, нотаріусом запропоновано подати документи, що підтверджують родинні відносини з спадкодавцем. Стосовно спірного заповіту Суд відзначає наступне. Вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування визначені Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до статті 1247 ЦК України, якою встановлено загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Приписами ст. 1251 ЦК України встановлено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст. 215 ЦК України). Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Спірний заповіт було посвідчено головою Рогачинської сільської ради Бережанського району Тернопільської області Нич О.Є., котрий згідно рішення Рогачинської сільської ради від 31.03.2014 року №210, у зв'язку з достроковим припиненням повноважень і звільненням секретаря, виконував обов'язки секретаря сільської ради, а відтак повноважною особою у місцевості, де відсутній нотаріус, в розумінні ст. 37 ЗУ «Про нотаріат». Окремо Судом встановлено, що [PERSON], дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. Однак, у зв'язку із тим, що не мав сім'ї, постійно, на літній період, приїжджав до відповідач [PERSON] у село Волиця Бережанського району Тернопільської області. Протягом усього літа, зокрема в липні 2015 року, тимчасово проживав у [PERSON] і 2015-го року, саме у період коли було складено заповіт - означені обставини ствердили допитані свідки мешканці села [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ч. 1 та 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати декілька місць проживання. Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на наведене, Суд наголошує, що спірний заплат було укладено за місцем проживання спадкодавця у відповідності з Законом. Також Суд відзначає, що текстом самого заповіту, що містить дату його складання, прописану словами та дату посвідчення - 24.07.2015 року, спростовуються доводи позивача про те, що зміст заповіту не відповідає вимогам Закону. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що незазначення часу складання в тесті заповіту, є формальним порушенням ст.. 1247 ЦК України. Разом з тим це порушення жодним чином не може повпливати на права чи інтереси позивача, адже відсутні будь які відомості про складання іншого заповіту (пізніше в часі), котрим потенційно міг бути скасований спірний заповіт. І основне, цивільне законодавство відносить недоторканість особистого та сімейного життя, яка належить особі в силу закону і є невідчужуваним правом особи, до числа особистих немайнових прав. Відповідно до ст. 301 ЦК України, фізична особа має право на особисте життя і таємницю. Складання заповіту є одним з проявів особистого життя. Судом не встановлено, що волевиявлення спадкодавця заповісти усе своє майно племінниці відповідачу [PERSON], не відповідало волі спадкодавця, а зміст волі є за визначенням первинним, перед формою. Головою Рогачинської сільської ради встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність, а тому за формою та змістом заповіт відповідає чинному на момент його посвідчення законодавству. Підстави, зазначені у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, для визнання такого заповіту нікчемним, і підстави зазначені у ч. 2 ст. 1257 ЦК України, для визнання такого заповіту недійсним - відсутні.

Outcome: dismissed