Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшла вищезазначена позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що [PERSON] набула у власність у порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON] земельну ділянку площею 8,4904 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області. На даний час на зазначену земельну ділянку відповідачем було накладено арешт. У зв`язку з тим, що чоловік позивача помер і власницею земельної ділянки, на яку було накладено арешт за зобов`язаннями її покійного чоловіка, на даний час є позивач, остання вважає, що вказаний арешт нерухомого майна підлягає скасуванню, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі на підставі наданих доказів. Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) свого представника у судове засідання не направило, просило справу розглянути без участі їх представника. Надало до суду відзив, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечують, так як 19 серпня 2016 року на виконання до відділу надійшов виконавчий лист Троїцького районного суду Луганської області від 05 серпня 2016 року № 1-кп/433/33/15 про конфіскацію ј частини належного [PERSON] майна. 22 серпня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. При перевірці майнового стану боржника, було встановлено, що за [PERSON] на праві власності зареєстровано земельну ділянку площею 8,49 га з кадастровим номером 4425485000:11:001:0031. 24 лютого 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. 25 липня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану. Вважають, що підстави для задоволення позовної заяви відсутні, у зв`язку з чим просять відмовити у задоволенні позову. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 433/813/20 від 22 вересня 2020 року за [PERSON] булло визнано у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 8,4904 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області (кадастровий номер земельної ділянки: 4425485000:11:001:0031). 11 листопада 2020 року [PERSON] було зареєстровано на своє ім`я право власності на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності/довірчої власності: 391951 83). При цьому, на даний час на зазначену земельну ділянку відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, правонаступником якого є відповідач, було накладено арешт (номер запису про обтяження: 19186691). Вказаний арешт було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника покійного чоловіка позивача [PERSON] , серія та номер: [NUMBER] , видана: 24 лютого 2017 року, видавник: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34022139 від 24 лютого 2017 року 13:44:11, [PERSON] . Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон №475/97-ВР). визначено, що кожна фізична або юридична особа має право всолодити своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майне розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Таким чином, арешт, накладений відповідачем на майно позивача, порушує її право власності. Суду не надано доказів того, що на теперішній час виконавчою службою пред`явленні до виконання виконавчі документи, де боржником є позивач та за якими накладався арешт на нерухоме майно, яке їй належить. Приймаючи до уваги, що наявність арешту (обтяження), накладеного на нерухоме майно, порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена права в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а також враховуючи відсутність відкритих виконавчих проваджень відносно позивача, підстав для продовження обтяження на її майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду, необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного ст. 41 Конституції України, ст. 317, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved