Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач. Однак, за місцем реєстрації [PERSON] понад рік не проживає без поважних на те причин, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, взагалі будинком не цікавиться. Він постійно проживає та працює у Російській Федерації. Вважає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належному їй будинку, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. А тому суд, згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України може розглянути справу. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву у якій позовні вимоги визнали та просили розглядати справу без участі їхнього представника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачкою, часто буває вдома у [PERSON] , та підтверджує, що остання проживає у будинку [ADDRESS] Мілове після смерті чоловіка з 2015 року сама. Відповідач [PERSON] не проживає. Вислухавши позивача [PERSON] , допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії паспорту позивачки, вона є громадянкою України. (а.с.4-5). Відповідно до копії паспорту відповідача [PERSON] , він є громадянином України та з 12.04.2018 року зареєстрований у буд . [ADDRESS] . (а.с. 6-7) Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 30.12.1987 року, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] що в смт. Мілове належить [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, на праві особистої власності, та зареєстровано за ними у Старобільському БТІ. (а.с. 8) Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок від 19.05.2009 року, власниками будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , розмір часток власності кожного є Ѕ. (а.с. 11-12). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2016 року, [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] успадкувала належну йому Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 9) Право власності на вказану частину зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачкою. (а.с. 10). Згідно копії домової книги для прописки громадян, за адресою [ADDRESS] , з 12.04.2018 року зареєстрований [PERSON] (а.с.13-14). Також, реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджується довідкою виданою Міловською селищною радою від 26.06.2019 року № 1253. (а.с.15) Відповідно до акту обстеження побутових умов проживання від 26.06.2019 року, складеного за участю депутата Міловської селищної ради [PERSON] , сусідів - [PERSON] та [PERSON] , за результатами обстеження було встановлено, що [PERSON] , [INFO], за адресою [ADDRESS] , не проживає з травня 2018 року. (а.с.17). Згідно листа Міловської селищної ради Луганської області від 25.06.2019 № 589, позивачці було повідомлено про неможливість, за її зверненням, зняття з реєстрації [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно висновку, який викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 УК України). Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як слід з ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Така позиція узгоджується з висновком Верховного суду викладеним у постанові від 03.04.2019 року, справа № 454/2025/15-ц. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач з травня 2018 року не проживає за місцем реєстрації, будинком не користується, що свідчить про свідому втрату ним інтересу до житла належного позивачці, та про втрату права користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки. Судові витрати стягнути з Відповідача на користь Позивачки у відповідності до ст.. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved