Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „ПриватБанк до [PERSON] було задоволено / а.с. 45/. В червні 2015 року відповідач звернувся в суд з заявою про перегляд цього заочного рішення / а.с. 57 59, 68 71 /. Ухвалою Миргородскьго міськрайонного суду від 09 липня 2015 року заочне рішення суду у справі №541/3179/14 - ц від 10 лютого 2015 року скасоване, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку / а.с. 91 /. Під час розгляду даної справи в загальному порядку, представник позивача [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 102 /, заявлений позов підтримала, просила задовольнити його, пояснивши, що в травні 2007 року, за власною заявою відповідач [PERSON] отримав у позивача грошовий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Свої зобовязання за цим договором він виконував не належним чином, а в останнє кредитними коштами користувався у вересні 2013 року. Відповідач [PERSON], заявлений позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, пояснивши, що в дійсності він не укладав кредитного договору з позивачем, а укладав договір банківських послуг. За цим договором він визнає свою заборгованість перед позивачем на суму 8432,20 гривень. Заслухавши пояснення представника позивача і відповідача, дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 14 травня 2007 року між банком позивачем та відповідачем укладено договір, який за своїм змістом та юридичною природою є кредитним договором, за умовами якого цей банк надав відповідачу грошовий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою останнім відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом / а.с. 7, 8 13 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно зі змісту позову, банк виконав свої зобовязання перед відповідачем, а останній належним чином своїх зобовязань за договором не виконує. Згідно розрахунків позивача банку станом на 31 жовтня 2014 року та на час розгляду справи відповідач заборгував йому за кредитом 8432,26 гривень; 6359,11 гривень по процентам за користування кредитом; 1200 гривень по комісії за користування кредитом; 500 гривень та 799,57 гривень штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у виді фіксованої частини і процентної складової, а всього 17290,94 гривень, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач / а.с. 4 6, 34 43 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. В супереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України та у строки імперативно встановлені ст. 27 ч. 2, ст. 131 частинами 1, 2 ЦПК України, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на заперечення заявленого до нього позову. У строк, визначений ст. 31 ч. 2 ЦПК України та в порядку передбаченому законом, зустрічних позовних вимог до позивача відповідачем не заявлено. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved