Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради, в якій просить витребувати у [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,069 га, розташовану по Фонтанській дорозі, 95/1-б в м. Одесі, кадастровий номер 5110137500:54:006:0239 стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2007 року по справі № 2-2789/07 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,069 га, яка розташована по Фонтанській дорозі, 95/1-б в м. Одесі, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,069 га, розташовану по Фонтанській дорозі, 95/1-б, серії ЯЕ № 677955 від 12.12.2007 року. В подальшому, 16.04.2008 року за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначене судове рішення від 03.09.2007 року скасоване, справу направлено на новий судовий розгляд. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2008 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2010 року у справі № 2-4057/10 задоволено позов прокуратури м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до [PERSON], Управління Держкомзему м. Одеси про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, рішення суду, на підставі якого з державної власності вибула земельна ділянка в даний час скасоване, а державний акт на право власності на земельну ділянку визнано недійсним. В подальшому,\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~земельної ділянки\~№ 8893\~від 03.09.2008\~року вказану\~земельну ділянку\~відчужено на\~користь [PERSON]. Отже, позивач вважає, що власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її незаконного вибуття з комунальної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів та яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки у власність відповідачам. Позивач вказує, що оскільки в результаті прийняття незаконного рішення суду щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, безпідставно та без волі власника, вибула земельна ділянка загальною площею 0,069 га, яка розташована в м. Одесі на Фонтанській дорозі, 95/1-б, кадастровий номер 5110137500:54:006:0239, яка в даному випадку підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача. Провадження по справі відкрито 29 серпня 2017 року. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 15 січня 2018 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на спірну земельну ділянку. 26 червня 2018 року до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову прокурора, посилаючись на наступне. Укладаючи 03.09.2008 року даний договір купівлі - продажу земельної ділянки, представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтвердила, що земельна ділянка (предмет купівлі-продажу) дійсно належить [PERSON] на законному праві приватної власності і надала нотаріусу акт серії ЯЕ №677955 на право власності на земельну ділянку площею 0,069 га, розташовану за адресою:м. Одеса, Фонтанська дорога, 95/1-6, виданий 12.12.2007 року на імя [PERSON] Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі і зареєстрований за №010750502141 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.09.2008 року, за яким відповідач придбала земельну ділянку, ніким не оспорений і судом недійсним не визнаний, тобто залишається правомірним і чинним. 3-річний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, який має застосовуватись для визнання договору купівлі-продажу недійсним, закінчився 03.09.2011 року, тобто більше 6 (шести) років назад. Право приватної власності відповідача на придбану земельну ділянку зареєстроване Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» 29.09.2016 року (номер запису про право власності 16706319, відомості про право власності внесені до Реєстру 03.10.2016 року, індексний номер рішення 31686438). Також, [PERSON], як це видно з рішення Приморського районного суду від 03.09.2007 року у справі №2-2789/07, до подання позову у Приморський районний суд звертався в Одеську міську раду з заявою виділити йому вільну від забудови і тривалий час не використовану владою міста Одеси земельну ділянку по Фонтанській дорозі, 95, для індивідуального житлового будівництва і присадибного господарства. В зв?язку з чим, рішення суду щодо визнання права [PERSON] як громадянина України на певну земельну ділянку не може розцінюватись як вибуття земельної ділянки з комунальної власності без волі власника, яке надає власнику право витребування такої ділянки від будь якого набувача, у тому числі і від добросовісного. Представник Одеської міської ради та представник прокуратури Одеської області, подали заяви, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити та провести судове засідання за їх відсутності.\~ Відповідач та третя особа у судове засідання не зявились, про час, дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд розглядає справу за відсутності сторін та третьої особи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2007 року по справі № 2-2789/07 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,069 га, яка розташована по Фонтанській дорозі, 95/1-б в м. Одесі, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,069 га, розташовану по Фонтанській дорозі, 95/1-б, серії ЯЕ № 677955 від 12.12.2007 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750502141. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. В подальшому, 16.04.2008 року за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначене судове рішення від 03.09.2007 року скасоване, справу направлено на новий судовий розгляд. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2008 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Разом з цим, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2010 року у справі № 2-4057/10 задоволено позов прокуратури м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до [PERSON], Управління Держкомзему м. Одеси про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, рішення суду, на підставі якого з державної власності вибула земельна ділянка загальною площею 0,069 га, яка розташована в м. Одесі на Фонтанській дорозі, 95/1-б (кадастровий номер 5110137500:54:006:0239) в даний час скасоване, а державний акт на право власності на земельну ділянку визнано недійсним. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 8893 від 03.09.2008 року вказану земельну ділянку відчужено на користь [PERSON]. Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п. 1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду. У даному випадку таке рішення суду скасовано ухвалою суду, який його приймав, як незаконне. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (чинної на теперішній час) право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 1 ст. 14 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України, ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України, ст. 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, та відшкодування збитків. Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно до п. 12 Земельного кодексу України (чинного на момент відчуження земельної ділянки) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. Отже, судом встановлено, що власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її незаконного вибуття з комунальної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів та яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки у власність відповідачам. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, у тому числі, і земельними ділянками, що перебувають у комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Згідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Відповідно до\~ст.\~388\~Цивільного кодексу\~України,\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, в результаті прийняття незаконного рішення суду щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, безпідставно та без волі власника, вибула земельна ділянка загальною площею 0,069 га, яка розташована в м. Одесі на Фонтанській дорозі, 95/1-б, кадастровий номер 5110137500:54:006:0239, яка в даному випадку підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру в Одеській області нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0690 га, станом на 01.01.2017 становить - 853 250,73 гривень. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до положень ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 25, 26 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі. Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. Під час відчуження обєктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється, відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням органу місцевого самоврядування. Разом з тим, згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, територіальна громада, як власник обєкту комунальної власності, делегує відповідному органу місцевого самоврядування (раді) повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені в її інтересах, виключно у спосіб та в межах повноважень передбачених законодавством. Тобто, воля територіальної громади, як власника, може виражатись лише у таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. А тому, здійснення відповідною радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) володіння. Такого висновку щодо застосування положень ст. 388 ЦК України дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15. Окрім цього суд враховує, що Верховний Суд України під час розгляду вказаної справи дійшов до висновку, що положення законодавства про позовну давність до позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується. Так, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Ураховуючи викладене, строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК прокуратурою області не пропущений. Відповідно до пункту ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Аналогічна норма зазначена в ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позову прокуратури Одеської області та задовольняє його. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, повязані із сплатою судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved