Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON] (до шлюбу [PERSON]), яка вказала, що подружжям під час шлюбу було придбано [ADDRESS], але оскільки після розірвання шлюбу відповідач став нехтувати своїми обовязками щодо трьох дітей, тому позивач просить: - визнати за відповідачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; - виділити в натурі позивачу ? частин квартири та надати у володіння та користування ізольовані кімнати розміром 20,8 кв.м та 18,7 кв.м. у квартирі [ADDRESS], а [PERSON] виділити в натурі ? часину квартири та надати у володіння та користування ізольовану кімнату розміром 15,6 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. Кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити в нашому загальному користуванні. Також позивач просила стягнути аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, проте ухвалою суду вказані позовні вимоги були виділені в самостійне провадження. Не погоджуючись із заявленими до нього позовними вимогами [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому вказав, що іншого житла він не має, а крім того приватизована позивачем квартира [ADDRESS] внаслідок дій відповідача була капітально відремонтована, у звязку з чим істотно збільшилась у своїй вартості, а тому відповідач у зустрічній позовній заяві просить: - визнати за ним власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]; виділити йому в натурі 1/3 частку квартири [ADDRESS]. 9 в місті Одесі, що складає житлову кімнату площею 10,4 кв. м.; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS], виділивши в натурі житлову кімнату площею 15.1 кв.м. Кухню, вбиральню квартири [ADDRESS] встановити як приміщення загального користування для відповідача та [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]; - виділити відповідачу в натурі ? частку квартири [ADDRESS], виділивши в натурі кімнату площею 18,7 кв.м. та частини приміщення коридору, що становить 9 кв. м., загалом 27 кв.м. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що трикімнатна квартира була виділена позивачу у звязку з народженням трьох дітей, батьком яких відповідач дійсно не є але надав згоду на штучне запліднення; просили відмовити в задоволені вимог зустрічної позовної заяви, посилаючись на незначність ремонту в однокімнатній квартирі позивача, наявність заборгованості по комунальним послугам тощо. Представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення позову, посилаючись на наявність у відповідача права на ? частину всього майна подружжя, а тому просили вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити в повному обсязі, посилаючись на суттєве збільшення вартості однокімнатної квартири позивача після проведеного ремонту. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.09.2004р. (а.с. 11). 10.06.2006р. [PERSON] отримала в порядку приватизації свідоцтво про право власності на однокімнатну [ADDRESS] (а.с. 34-36). У вказані квартирі проводився ремонт, що сторонами не заперечується. Від шлюбу у сторін 25.05.2007р. народились діти Шостаковскі Єсенія, Елізар та Амелія (а.с. 12-14). 10.09.2008р. територіальна громада м.Одеси на підставі договору купівлі-продажу продала за 1 грн. [PERSON] [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох кімнат (а.с. 7), у звязку з тим, що родина є багатодітною та знаходиться у скрутному матеріальному становищі (а.с. 10). Вартість квартири [ADDRESS] згідно висновку експертизи станом на час її проведення складає 657\~068 грн., [ADDRESS] 320\~072 грн.; виділ частин вказаних квартир в натурі є технічно неможливим (а.с. 108-116). А ймовірна вартість ремонтних робіт в цінах на час проведення експертизи в [ADDRESS] складала 36\~802 грн. (а.с. 164-167). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13.02.2014р. позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох дітей залишено без задоволення, у звязку з тим, що відповідач не є батьком вказаних дітей, задоволено зустрічний позов [PERSON] про виключення відомостей про нього як батька з актових записів про народження дітей (а.с. 178). Позивач внаслідок укладення 19.08.2014р. шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 183). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України, відповідно до статей 60, 70 якого майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та у разі поділу частки майна є рівними, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до діючого сімейного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. У відповідності частини 3 статті 368 ЦК України, майно нажите подружжям під час шлюбу вважається їх спільним майном. При вирішенні спору стосовно частки сторін у спільному майні подружжя, суд виходить із того, що в силу статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Таким чином [ADDRESS] є спільною власністю подружжя, та підлягає поділу, що, крім іншого, не заперечувалось сторонами. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування ч.ч. 2 та 3 ст. 70 СК України. Так як наявності підстав для відступу від рівності часток майна подружжя на нерухоме майно судом не встановлено, то вимоги позивача мають бути задоволені шляхом визнання за нею права власності на ? частину спірного домоволодіння. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, але позивачем не зазначено, на якій підставі нею заявляються позовні вимоги в інтересах відповідача про визнання за [PERSON] права власності на ? частину трикімнатної квартири, а тому такі вимоги [PERSON], рівно як і аналогічні вимоги [PERSON] в інтересах іншої сторони відповідно до положень ст. 16 ЦК України задоволені бути не можуть. Також не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про виділ частини нерухомого майна в натурі відповідно до положень ст. 358 ЦК України, оскільки такий виділ відповідно до висновку експертизи є неможливим. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначення предмету та підстав позову належить виключно позивачеві, тому у суду немає процесуальних підстав виходити за межі заявлених позовних вимог та визначати порядок користування майном сторін. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача про те, що відповідач знав, що діти не його, оскільки дійсно, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій (ч.5 ст. 136 СК України), разом з тим ці обставини не встановлені судовим рішенням про виключення відомостей про відповідача з актового запису про народження дітей як батька, а тому це рішення є обовязковим для суду при розгляді цієї справи. На підстав викладених вище підстав та встановлених обставин підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину спільного майна, придбаного під час шлюбу [ADDRESS]. Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача щодо мотивів укладення договору купівлі-продажу з позивачем щодо цього нерухомого майна як такого, що відповідно до вимог чинного законодавства значення не має. Стосовно вимог відповідач про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири 22 по вул. Коблевській буд.9 в місті Одесі суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим судом встановлено, що вартість майна [ADDRESS] внаслідок проведення ремонту збільшилось не суттєво (біля 10% вартості квартири), тому вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на її 1/3 частину задоволені бути не можуть. Позовні вимоги [PERSON] про виділ в натурі частини нерухомого майна задоволенню не підлягають у звязку з тим, що судом не встановлено наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], та, зокрема, оскільки відповідно до висновку експертизи, виділ в натурі частини нерухомого майна [ADDRESS] є неможливим. Судом не приймаються до уваги інші пояснення сторін як такі, що не мають значення для вирішення спору по суті. В силу положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави має бути стягнуто 2\~296 грн. недоплаченого ним при зверненні до суду судового збору виходячи із суми заявлених позовних вимог та ціни позову відповідно до частини задоволених позовних вимог та вимог, у задоволені яких відмовлено.

Outcome: partial