Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що його син [PERSON] зареєстрований в його будинку, але з 2015 року по даний час без поважних причин у ньому не проживає. Таким чином, відповідач створює перешкоди для позивача у реалізації права користування та розпорядження будинком, зокрема в оформленні житлової субсидії, оскільки не може надати довідку про його доходи. 02.09.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглядати без його участі. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 270578850 від 16.08.2021, виданого державним реєстратором виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області. Право власності зареєстровано 11.08.2021, номер запису про право власності 43495644. Підстава для державної реєстрації - договір купівлі - продажу, серія та номер: 1835, виданий 06.10.1976, видавник: Державний нотаріус Шелепов В.С. (а.с.5). Із будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] зареєстрований за цією адресою з 08.04.15р.(а.с.7-10). Відповідно до підтвердження, [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчені головою вуличного комітету [ADDRESS] , підпис якого стверджений секретарем Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області 25.08.2021 року, підтвердили, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 08.04.2015 року(а.с.6). Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ураховуючи надані позивачем докази, виходячи зі змісту наведених норм права, зважаючи на те, що відповідач не проживає у вказаному будинку понад один рік, а саме з 2015 року, а також те, що суду не надано доказів, які б вказували на те, що відповідач не проживає у зазначеному будинку або відсутній у ньому з поважних причин, або за ним відповідно до закону зберігається право користування жилим приміщенням, ураховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає доведеним те, що відповідач втратив право користування житловим будинком, який належить позивачу, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач у позові просив судовий збір залишити на його рахунку, суд, ураховуючи принцип диспозитивності, залишає витрати зі сплати судового збору на рахунку позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved