Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет застави, в якому просить суд: стягнути з відповідача на її користь проценти за користування позикою, інфляційне збільшення суми боргу та три проценти річних за період з 20 серпня 2012 року по 20 серпня 2015 року в сумі, еквівалентній 18 980 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойку за період з 20 серпня 2014 року по 20 серпня 2015 року в сумі 127 750 грн. 00 коп.; в рахунок задоволення вимог за договором позики від 09 лютого 2007 року в редакції відповідно до Додаткового договору до Договору позики від 19 березня 2007 року на суму 139 761 грн. 90 коп. згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2009 року та в рахунок задоволення вимог, заявлених в цьому позові, щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою, трьох процентів річних та інфляційного збільшення боргу за період з 20 серпня 2012 року по 20 серпня 2015 року в сумі, еквівалентній 18 980 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойки за період з 20 серпня 2014 року по 20 серпня 2015 року в сумі 127 750 грн. 00 коп., звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель МL 320 чорного кольору, номер кузова: [NUMBER], 2000 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] - шляхом продажу його на публічних торгах за початковою ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; покаласти на відповідача [PERSON] понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.02.2007 р. позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] в позику валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16 500 доларів США з умовою повернення цих коштів в порядку та в строки передбачені Договором, але не пізніше 09.05.2007 р., про що між ними був укладений Договір позики, викладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. за реєстровим № 500. Однак, ще під час дії вказаного Договору позики відповідач знову звернулася до позивача із проханням допозичити їй ще кошти і позичальник знову погодилася, у зв'язку з чим 19.03.2007 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Додатковий договір до Договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрований нею за реєстровим № 1194. За умовами вказаного Додаткового договору, відповідач отримала від Позивача в позику валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 19 800 доларів США. Сторони Договору встановили обов'язок відповідача повернути позичену суму коштів не пізніше 09.05.2007 р. Проте, відповідач грубо порушила взяті на себе зобов'язання, повернувши лише 1 800 (одну тисячу вісімсот) доларів США, неповернутими так і залишилися валютні цінності в сумі 18 000 доларів США. Оскільки свої зобов'язання з повернення позивачеві неповернутих позичених коштів відповідач добровільно не виконала, gозивач була змушена звернутися за захистом своїх прав і законних інтересів в суд. За результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми за Договором позики Київський районний суд м. Харкова ухвалив рішення від 21 серпня 2009 року, яким стягнув солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики у розмірі 113 190 (сто тринадцять тисяч сто дев'яносто) грн. 00 коп., 25 410 (двадцять п'ять тисяч чотириста десять) грн. 00 коп., витрати по оплаті державного мита в розмірі 565, 95 грн. з кожного, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. з кожного, а також вирішив стягнути з [PERSON] на користь держави витрати по оплаті державного мита в розмірі 254, 1 грн. Але dідповідач свого обов'язку з повернення боргу у визначеному судовим рішенням, що набрало законної сили, не виконала. Тому, позивач змушена знову звернутися в суд за захистом своїх порушених відповідачем прав з вимогами про стягнення з неї процентів за користування позиченими у позивача коштами, трьох процентів річних та інфляційного збільшення за останні три роки, що відповідає вимогам закону щодо загального трирічного строку позовної давності, і неустойки за останній рік, що відповідає вимогам закону щодо застосування спеціального строку позовної давності. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності на підставі наявних доказів та матеріалів, у зв'язку з неявкою відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи у судове засідання не зявилася, відзив та заперечення проти позову та заяви про розгляд справи без її участі не подала, у звязку з чим суд вирішує справу відповідно до ст.ст. 280-284 ЦПК України. Відповідно до ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.02.2007 р. позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] в позику валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16 500 доларів США з умовою повернення цих коштів в порядку та в строки передбачені Договором, але не пізніше 09.05.2007 р., про що між ними був укладений Договір позики, викладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. за реєстровим № 500. (а.с.7). Згідно додаткового договору до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 09 лютого 2007 року за реєстровим № 500, 19.03.2007 р. відповідач отримала від Позивача в позику валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 19 800 доларів США. Сторони Договору встановили обов'язок відповідача повернути позичену суму коштів не пізніше 09.05.2007 р. (а.с. 8). Проте, вказані умови додаткового договору були порушені відповідачем, у зв'язку з чим позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення боргу. За результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми за Договором позики Київський районний суд м. Харкова ухвалив рішення від 21 серпня 2009 року, яким стягнув солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики у розмірі 113 190 (сто тринадцять тисяч сто дев'яносто) грн. 00 коп., 25 410 (двадцять п'ять тисяч чотириста десять) грн. 00 коп., витрати по оплаті державного мита в розмірі 565, 95 грн. з кожного, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. з кожного, а також вирішив стягнути з [PERSON] на користь держави витрати по оплаті державного мита в розмірі 254, 1 грн. (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Законодавством визначено вичерпний перелік підстав припинення зобов'язання, і зазначені ці підстави у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. За ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім іншого, сплата неустойки та відшкодування збитків. За ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до змісту п. З Договору позики, Сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобов'язань по поверненню позики Відповідач (в Договорі - «Позичальник») повинен сплатити на користь Позивача (в договорі - «Позикодавця») неустойку в розмірі 350 (триста п'ятдесят) гривень за кожен день прострочки. Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Інфляційне збільшення належної до стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за період з вересня 2012 року по липень 2015 року становить 10 764 долари США. Таким чином, сума трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, належна до стягнення з відповідача на користь позивача за період прострочення з 20 серпня 2012 року по 20 серпня 2015 року складає 1 620 доларів США. З урахуванням наведених вище обставин та розрахунків, розмір заборгованості Відповідача перед за період з 20 серпня 2012 року по 20 серпня 2015 року з урахуванням процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ, інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних складає: 6 596 (проценти за користування коштами) +10 764 (інфляційне збільшення суми боргу) + 1 620 (три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу), що дорівнює 18 980 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят) доларів США. З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики від 09 лютого 2007 року, того ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, 09 лютого 2007 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В. А. за реєстровим № 502 (а.с. 15). За вказаним договором відповідач [PERSON] з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання передала у заставу транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі МL 320, 200 року випуску, тип Легковий універсал - В, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставо держатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Теж саме встановлено і нормами статей 19 і 20 Закону України «Про заставу». Оскільки Відповідач свої зобов'язання м повернення Позивачу боргу належним чином не виконала і отримані в позику кошти не повернула, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, в силу ст. 589 ЦК України Позивач набула право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати у справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України .

Outcome: approved