Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просив суд ухвалити рішення про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. В обґрунтування заявленого зазначив, що нотаріусом порушено законодавство України під час його видачі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засіданні і підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено та судом не встановлено. Відповідач та третя особа не висловили своєї думки щодо заявленого позову. Проаналізував матеріали надані позивачем, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. 20 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. винесено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 517,60 гривень. Дана заборгованість складається із тіла кредиту в розмірі 4 тисячі гривень та нарахованих відсотків в розмірі 11 517,60 гривень (а.с.10). 16 березня 2021 року приватним виконавцем на підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження (а.с.11,12). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що позивач у порядку та строки визначені процесуальним законом не довів протиправність вчинених дій щодо видачі виконавчого напису нотаріусом. Так само не було доведено наявність спору щодо нарахованої заборгованості. При цьому, суд зауважує, що позивач не спростовував наявність боргу перед відповідачем, а навпаки підтверджував укладення правочину щодо кредитних зобов`язань та існування певної заборгованості. Проаналізовані та раніше згадувані матеріали, суд вважає, беззаперечно вказують на не доведення заявлених вимог та висловлених тверджень позивачем, оскільки з копій виконавчого напису та постанови про відкриття виконавчого провадження встановити протиправність дій відповідачем в межах заявлених вимог не представляється можливим. Інших доказів суду на дослідження не було. Приймаючи рішення у даному обсязі суд окремо зазначає, що клопотання позивача про витребування додаткових доказів було відхилено, як необґрунтоване. Таке судове рішення від 26 квітня 2021 року, разом з ухвалою про відкриття провадження у справі тієї ж дати направлялось на адресу позивача зазначеної ним у позові. Однак, дані судові рішення ним не отримувались з відміткою відділення зв`язку про те, що адресат відсутній. Враховуючи положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає позивача таким, який повідомлений про зміст даних судових рішень. Виходячи з викладених фактичних обставин справи, вимог процесуального закону та за відсутності будь-яких інших звернень позивача у даній справі, суд позбавлений можливості витребувати інші матеріали за власною ініціативою, як і вчиняти інші подібні дії. Таким чином, приймаючи до уваги принципи диспозитивності та змагальності, іншого рішення суд не вправі приймати. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed