Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах [PERSON] обласної державної адміністрації, звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальний заклад «[PERSON] обласний центр охорони культурної спадщини» [PERSON] обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], про визнання незаконним та скасування розпорядження в частині, визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним в частині\~ та повернення земельних ділянок. В обґрунтування позову зазначено, що на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області у 470 м на північний схід від східної околиці села Володимирівка розташований обєкт культурної спадщини памятки археології - курганний могильник, охоронний № 3611. Курганний могильник взято на державний облік відповідно до рішення виконкому [PERSON] обласної ради народних депутатів «Про упорядкування списку памяток археології місцевого значення та затвердження їх охоронних зон» № 87 від 03.04.1991. Крім того, курганний могильник має паспорт обєкта культурної спадщини від 22.11.2006, яким також підтверджується його наявність та місце розташування. Розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області від 18.03.1998 № 132 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки для сільськогосподарського використання загальною площею 6,83 га, а саме земельну ділянку площею 0,17 га сіножатей та 6,66 га ріллі, кадастровий номер: 2323383300:03:001:0017, в межах якої розташований курган № 3 курганного могильника (охоронний №3611). Зазначеним розпорядженням також передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки для сільськогосподарського використання загальною площею 6,83 га, а саме земельну ділянку площею 0,17 га сіножатей та 6,66 га ріллі, кадастровий номер: 2323383300:03:001:0014, в межах якої розташований курган № 4 курганного могильника (охоронний №3611) та частина кургану № 3 зазначеного курганного могильника. На підставі вказаного вище розпорядження 25.03.1998 [PERSON] видано державний акт серії ЗП 00011 № 83 на право приватної власності на землю, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 128. Також, [PERSON] видано державний акт серії ЗП 00011 № 82 на право приватної власності на землю, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 130. Цільове призначення земельних ділянок відповідно до державних актів серії ЗП 00011 № 83 та серії ЗП 00011 № 82 на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] та [PERSON] - для сільськогосподарського використання, що свідчить про факт приналежності земельної ділянки площею 6,66 га, зазначеної в цьому державному акті, до земель сільськогосподарського призначення. Встановлено, що на зазначеній земельній ділянці [PERSON] знаходиться частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611), а на земельній ділянці [PERSON] курган № 4 курганного могильника (охоронний № 3611) та частина кургану № 3 зазначеного курганного могильника, які є обєктами культурної спадщини, археологічною памяткою місцевого значення. Проте, у плані меж земельних ділянок державних актів на право приватної власності на землю серії ЗП 00011 № 83 та серії ЗП 00011 № 82, виданих [PERSON] та [PERSON] відповідно, відомості про курган відсутні. Вказане свідчить, що кургани № 23 та № 4 курганного могильника (охоронний № 3611) фактично передано у приватну власність [PERSON] та [PERSON] для потреб сільського господарства, що є порушенням ч. 3 ст. 20 Закону Української PCP «Про охорону і використання памяток історії та культури», ст.ст. 4, 75 Земельного кодексу України (у редакціях чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Так, сертифікованим інженером-геодезистом проведено геодезичну зйомку, за результатами якої складено схему розташування земельних ділянок. Як наслідок, встановлено, що частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611) площею 0,3146 га знаходиться в межах земельної ділянки, кадастровий номер: 2323383300:03:001:0017, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 00011 № 83 належить [PERSON] Крім того, встановлено, що частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611) площею 0,07 га та курган № 4 зазначеного курганного могильника площею 0,049 га знаходиться в межах земельної ділянки, кадастровий номер: 2323383300:03:001:0014, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 00011 № 82 належить [PERSON] Також, за результатами обстеження курганів курганного могильника (охоронний № 3611) проведеного науковим співробітником КЗ «[PERSON] обласний центр охорони культурної спадщини» [PERSON] обласної ради [PERSON] та методистом районного організаційно-методичного центру відділу культури і туризму [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] 16.11.2017 складено акт технічного стану памятки культурної спадщини. Відповідно до вказаного акту курганний могильник (охоронний № 3611) розташований на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області у 0,4 км на північний схід від східної околиці с. Володимирівка. Насипи курганів № 3 та № 4 задернований, що свідчить про його сільськогосподарську обробку. Крім того, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Запорізькій області - головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області [PERSON] за результатами проведених перевірок встановлені порушення ч. 3 ст. 20 Закону Української PCP «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», ст.ст. 4, 75 Земельного кодексу України (у редакціях чинних на момент спірних правовідносин) при передачі у власність [PERSON] та [PERSON] курганів № 3 та № 4, про що складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом - земельної ділянки від 12.04.2018 № 131/0/92-18ДК/466/АП/09/01/-18 та № 131/0/92-18ДК/467/АП/09/01/-18. Окрім вказаного, спірне розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області № 132 від 18.03.1998 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» прийнято із перевищенням наданих органу виконавчої влади повноважень. Чинним законодавством не передбачено право районних державних адміністрацій розпоряджатися землями історико-культурного призначення. За вказаних обставин позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області № 132 від 18.03.1998 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,3146 га, на якій розміщена частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611), що значиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323383300:03:001:0017, а також в частині надання [PERSON] земельних ділянок площами 0,07 га та 0,049 га, на яких розміщена частина кургану № 3 та курган № 4 курганного могильника (охоронний № 3611) відповідно, що знаходяться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323383300:03:001:0014; визнати недійсним державний акт серії ЗП № 00011 № 83, виданий 25.03.1998 року [PERSON] на право приватної власності на землю відносно земельної ділянки з кадастровим номером: 2323383300:03:001:0017, площею 6,66 га в частині права власності на земельну ділянку площею 0,3146 га на якій розміщена частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611); визнати недійсним державний акт серії ЗП № 00011 № 82, виданий 25.03.1998 року [PERSON] на право приватної власності на землю відносно земельної ділянки з кадастровим номером: 2323383300:03:001:0014, площею 6,66 га в частині права власності на земельні ділянки площами 0,07 га та 0,049 га, на яких розміщена частина кургану № 3 та курган № 4 курганного могильника (охоронний № 3611), відповідно; зобовязати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,3146 га відповідно до координат (WGS-84: 47023.569 C, 35028.255 B, Pulkovo 1942(1): 47023.581 С, 35028.352 В), на якій розміщена частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611), що розташований на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323383300:03:001:0017, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 00011 № 83, виданого 25.03.1998 року [PERSON], на користь держави в особі [PERSON] обласної державної; зобовязати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,07 га відповідно до координат (WGS-84: 47023.569 C, 35028.255 B, Pulkovo 1942(1): 47023.581 С, 35028.352 В), на якій розміщена частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611), а також земельну ділянку площею 0,049 га відповідно до координат (WGS-84: 47023.583 C, 35028.312 B, Pulkovo 1942(1): 47023.595 С, 35028.409 В) на якій розміщений курган № 4 курганного могильника (охоронний № 3611), що розташовані на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323383300:03:001:0014, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 00011 № 82, виданого 25.03.1998 року [PERSON], на користь держави в особі [PERSON] обласної державної адміністрації. Крім того, просив стягнути з відповідачів кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді по 2936,67 грн. з кожного. В судовому засіданні прокурор Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури [PERSON] на задоволенні позову наполягав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує. Згідно відзиву на позовну заяву, передача земельних часток (паїв) здійснювалась відповідно до Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної ділянки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, після складання Схем поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) землевпорядними та іншими організаціями, що мали на це дозвіл (ліцензію). Матеріали по визначенню розміру земельного паю [PERSON] та [PERSON] в фізичних гектарах погоджені землевласниками, головою КСП ім. Чапаєва, головою виконавчого комітету Любимівської сільської ради і затвердженні розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Про надання земельних ділянок у приватну власність від 18.03.1998 року № 132. Згідно технічної документації, розробленої [PERSON] філіалом інституту землеустрою, на земельних ділянках [PERSON] та [PERSON] розміщені землі історико-культурного значення ( три кургани загальною площею 0,18 га). У 2013 році ФОП [PERSON] була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Вважає, що відповідно до ст. 28 ЗУ «Про землеустрій» відповідальність за неправильну технічну документацію несе розробник. Про кургани в зазначеному технічному звіті не йдеться, тому відсутнє перевищення наданих органу виконавчої влади повноважень та порушення ним вимог статей 4 та 75 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ та Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури». Також представником відповідача зазначено, що позивачем не прийнято жодних спроб врегулювати дане питання в досудовому порядку, що позбавило можливості вирішити питання без звернення до суду та сплати судового збору. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак в матеріалах справи міститься заява про часткове визнання відповідачем вимог, а саме в частині визнання незаконними в частині: розпорядження РДА, Державного акту та повернення частини земельної ділянки. Вимоги в частині стягнення судового збору просить залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак в матеріалах справи міститься заява про часткове визнання відповідачем вимог, а саме в частині визнання незаконними в частині: розпорядження РДА, Державного акту та повернення частини земельної ділянки. Вимоги в частині стягнення судового збору просить залишити без задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальний заклад «[PERSON] обласний центр охорони культурної спадщини» [PERSON] обласної ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмі пояснення, в яких підтримав позовні вимоги. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача \~[PERSON] всудове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку їй належить земля з кадастровим номером 2323383300:08:001:0017. Проти позову не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області від 18.03.1998 № 132 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 6,83 га, в тому числі ріллі 6,66 га та сіножатей 0,17 га/сертифікат серія ЗП № 021042/, а також [PERSON] земельну ділянку загальною площею 6,83 га, в тому числі ріллі 6,66 га та сіножатей 0,17 га/сертифікат серія ЗП № 021042/ (а.с.31-32). Згідно державного акту серії ЗП 00011 № 83 на право приватної власності на землю, [PERSON] на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 18 березня 1998 року № 132 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,83 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Любимівської сільської ради для сільськогосподарського використання (а.с. 33-34). Згідно державного акту серії ЗП 00011 № 82 на право приватної власності на землю, [PERSON] на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 18 березня 1998 року № 132 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,83 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Любимівської сільської ради для сільськогосподарського використання (а.с. 35-36). На підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП [PERSON], земельну ділянку площею 6,66 га, що належить [PERSON] 01.03.2013 року зареєстровано в Державному земельному кадастрі та визначено кадастровий номер: 2323383300:03:001:0014, про що видано відповідний Витяг № НВ-2300039392013. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, що є частиною зазначеного Витягу, відомості про наявність в межах цієї земельної ділянки кургану відсутні. 01.03.2013 за [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку з кадастровим номером: 2323383300:03:001:0014 (а.с.60-61). Згідно копії поземельної книги земельної ділянки кадастровий номер: 2323383300:03:001:0017, земельну ділянку площею 6,66 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акту ЗП 00011 № 83, 29.08.2013 року зареєстровано в Державному земельному кадастрі та визначено кадастровий номер: 2323383300:03:001:0017. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, відомості про наявність в межах цієї земельної ділянки кургану відсутні (а.с.64-67). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки, розташованої на території Любимівської сільської ради Михайлівського району, загальною площею 6,66 га (кадастровий номер: 2323383300:03:001:0017) є [PERSON] (а.с.68-69). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки, розташованої на території Любимівської сільської ради Михайлівського району, загальною площею 6,66 га (кадастровий номер: 2323383300:03:001:0014) є [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЗП 00011 № 82 (а.с.70-71). За результатами обстеження курганів курганного могильника (охоронний № 3611) проведеного науковим співробітником КЗ «[PERSON] обласний центр охорони культурної спадщини» [PERSON] обласної ради [PERSON] та методистом районного організаційно-методичного центру відділу культури і туризму [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] 16.11.2017 складено акт технічного стану памятки культурної спадщини. Відповідно до вказаного акту курганний могильник (охоронний № 3611) розташований на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області у 0,4 км на північний схід від східної околиці с. Володимирівка. Насипи курганів № 3 та № 4 задернований, що свідчить про його сільськогосподарську обробку (а.с.37-38). 12.04.2018\~року державним\~інспектором \~головним спеціалістом\~відділу здійснення\~державного контролю\~за додержанням\~земельного законодавства\~та оперативного\~реагування Управління\~з контролю\~за використанням\~та охороною\~земель Головного\~управління Держгеокадастру\~у Запорізькій\~області [PERSON]\~складено акт\~перевірки дотримання\~вимог земельного\~законодавства за обєктом - земельної ділянки № 131/0/92-18ДК/466/АП/09/01/-18 та № 131/0/92-18ДК/467/АП/09/01/-18, згідно якого [PERSON] районною державною адміністрацією Запорізької області порушено вимоги діючого на той час законодавства при наданні у приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, а саме ст.ст. 4, 75 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури» (а.с. 39-46). \~ \~ \~ \~Відповідно до паспорту обєкта культурної спадщини, курганна група знаходиться на території сільради с. Любимівка в 470 м на північний схід від східної околиці с Володимирівка Михайлівського району Запорізької області, охоронний № памятки № 3611. Курганна група розташована на підвищеній ділянці степового плато. Абсолютна висота курганів над рівнем моря 256-269 м. Рельєф місцевості визначається як вододіл. Сучасний стан рослинності цілком пов'язаний з сільськогосподарською діяльністю. Курганна група розташована ланцюжком на самому куті земельної ділянки. В 160 м на схід від курганної групи проходить траса Василівка Токмак. Курганна група складається з чотирьох груглих насипів з такими характеристиками: курган №1 висота - 0,5 м.; діаметр - 45 м; курган №2 висота 0,4 м; діаметр - 35 м; курган №3 висота 1 м, діаметр 70 м; курган №4 висота 0,2 м., діаметр - 25 м (а.с. 47-51). Згідно із ст. 75 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних памяток та архітектурно-ландшафтних комплексів. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Відповідно до ст. 1 Закону Української РСР «Про охорону і використання памяток історії та культури» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) памятками історії та культури є споруди, памятні місця і предмети, звязані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Усі памятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою. Статтею 6 зазначеного вище Закону визначено, що до памяток історії та культури відповідно до статті 1 цього Закону належать памятки археології городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, камяні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історико-культурного шару стародавніх населених пунктів, тощо. Відповідно до ст. 20 Закону Української РСР «Про охорону і використання памяток історії та культури» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) памятки історії та культури використовуються в цілях розвитку, науки, народної освіти і культури, патріотичного, ідейно-морального, інтернаціонального та естетичного виховання. Використання памяток історії та культури в господарських і інших цілях допускається, якщо це не завдає шкоди схоронності памяток і не порушує їх історико-художньої цінності. Частиною 3 ст. 20 вказаного Закону визначено, що надання памяток історії культури в користування державним, кооперативним, іншим громадським підприємствам, організаціям, установам, а також іншим організаціям і особам для наукових, культурно-освітніх, туристських та інших цілей здійснюється лише в порядку і з додержанням умов, які визначаються законодавство Союзу РСР і Української РСР. Статтею 75 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Відповідно до ст. ст. 47, 48 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування громадянам - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що памятка, крім памятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі памятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи повязані з ними рухомі предмети, є державною власністю. До археологічних обєктів культурної спадщини згідно із ст. 2 вказаного Закону відносяться рештки життєдіяльності людини (нерухомі обєкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, могильники тощо), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Таким чином, внаслідок порушень законодавства при наданні [PERSON] у власність земельної ділянки із земель державної власності незаконно вибули земельні ділянки історико-культурного призначення. Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного [PERSON] України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про місцеві\~державні адміністрації»\~розпорядження голів\~місцевих державних\~адміністрацій,\~акти інших\~посадових осіб,\~які призначаються\~ними,\~можуть бути\~оскаржені в\~судовому порядку\~відповідно до\~закону. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Стаття 152 Земельного кодексу України встановлює, що захист прав на земельні ділянки, здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Пунктами 3, 4 частини 1 статті 16 вказаного Закону передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, охороною памяток історії та культури. Пунктом 2 ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону встановлено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. За таких обставин, а також з урахуванням положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону Української РСР «Про охорону і використання памяток історії та культури» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області № 132 від 18.03.1998 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» в частині надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,0961га, на якій розміщений кургани № 2 курганного могильника (охоронний № 3611), підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Зважаючи на викладене, заперечення представника відповідача про відсутність перевищення наданих органу виконавчої влади повноважень та порушення ним вимог статей 4 та 75 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ та Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури», суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі. За таких обставин, підлягають визнанню недійсними в частині права власності на земельну ділянку площею 0,3146 га, на якій розміщена частина кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3611), земельні ділянки площами 0,07 га та 0,049 га, на яких розміщена частина кургану № 3 та курган № 4 курганного могильника (охоронний № 3611), державний акт серії ЗП № 00011 № 83 виданий 25.03.1998 року [PERSON], державний акт серії ЗП № 00011 № 82, виданий 25.03.1998 року [PERSON], які є правовстановлюючими документами, виданими на підставі спірного розпорядження. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про можливість покладення понесених позивачем судових витрат на відповідача [PERSON] районну державну адміністрацію Запорізької області.

Outcome: approved