Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

З 19.04.2018 найменування ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» змінено на АТ «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», що не є перетворенням юридичної особи (а.с. 222-224, 225). Синам позивача [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, належить [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №32245916 від 29.11.2011 (а.с. 72) та обставинами, встановленими рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13.05.2017 (а.с. 143-144, 145), що відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню. Починаючи з 02.07.2007 та на момент ухвалення судом рішення по справі за вищевказаною адресою мешкає позивач [PERSON], що підтверджується довідкою № 5 від 01.11.2016 (а.с. 46) та довідками №115 та № 116 від 10.0.12017 (а.с. 45). Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. На підставі договорів, укладених відповідачем про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, останній від 19.06.2007, за вказаною адресою відкритий розрахунковий рахунок №8406041 на імя [PERSON] та здійснювалась поставка електроенергії (а.с. 10-12). Враховуючи характер спірних відносин, які склались в сфері постачання та користування електроенергією, суд приходить до висновку, що вони регулюються ст.714 ЦК України, ст.ст.24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562 (далі Методика). 15.03.2011 [PERSON] помер, що видно зі свідоцтва про смерть, актовий запис № 416 (а.с. 13). Також встановлено, що 13.05.2013 за адресою: [ADDRESS], працівниками відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в присутності позивача [PERSON], проведено перевірку дотримання споживачем ПКЕЕН, що сторонами в судовому засіданні не оспорюється, в результаті якої представник відповідача вважає, що зазначеними вище працівниками виявлено порушення ПКЕЕН, що виразилось у самовільному підключенні після відключення через прилад обліку, заводський номер якого 1632281. За результатами даної перевірки працівниками відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складено акт №Д 013644 від 13.05.2013 (а.с. 9), від підпису та отримання якого позивач [PERSON] відмовилась, вважаючи, що вона не здійснювала самовільне підключення через прилад обліку, оскільки до проведення перевірки відповідач не здійснював відключення від мережі електропостачання приладу обліку, а саме лічильника, з показань якого вона здійснює оплату за отриману електроенергію, а отже вона не порушувала ПКЕЕН, враховуючи, що вона повністю платила за спожиту електроенергію. 05.08.2015 представник відповідача звернувся до суду з позовом, просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» заборгованість за спожиту, але не обліковану електричну енергію в сумі 1092 грн. 93 коп., які нараховані за актом №Д 013644 від 13.05.2013, а також 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 57 грн. 57 коп., збитки від інфляції у розмірі 840 грн. 81 коп. 03.05.2017 рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 214/5924/15 в задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію, внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення відмовлено (а.с. 143-144). Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з заявами про укладення з нею, як фактичним споживачем послуг, договору про постачання електроенергії за адресою: вул. Харцизька, 15/3 в м. Кривому Розі (а.с. 19, 78, 82, 83) Син позивача [PERSON], який є співвласником вказаної квартири, подав письмову заяву відповідачу в якій надав свою згоду на укладення договору на постачання електроенергії саме з його матірю [PERSON] (а.с. 18, 79). Листом від 23.11.2016 за № 80829/1700 відповідач повідомив позивача [PERSON], що з урахуванням погодження сина позивача, [PERSON], на укладення саме із [PERSON], договору про користування електричною енергією та виконуючи вимоги п. 3 Правил КМЦОК не заперечує в укладенні договору на імя [PERSON] (а.с. 81). Підтвердженням чого є договір №8406041 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 08.11.2016 на імя [PERSON] (а.с. 88-93), який останньою не підписаний. Як вказувала позивач, вона отримала цей договір, однак відмовляється підписувати, оскільки в ньому зазначені борги за попередні періоди нарахувань та які її не стосуються, що порушує її права споживача. Однак суд не може погодитись з позицією позивача про неправомірність включення заборгованості в договір про користування електричною енергією, виходячи з такого. Пункт 3 Правил визначає, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Пункт 18 Типового договору про користування електричною енергією містить положення щодо відображення заборгованості, що існує на час укладення договору. Жодною нормою діючого законодавства не покладений обовязок відповідача по справі утриматись від зазначення в договорі наявної суми заборгованості, а отже й відсутні підстави для примушування виконання вказаних дій. А навпаки, зазначення заборгованості в договорі чітко визначено редакцією Типового договору про користування електричною енергією, що є додатком до Правил та затверджений Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд дійшов висновку, що вимога позивача про припинення дії відповідача про внесення до тексту договору на її імя про користування електричною енергією для побутових споживачів сум заборгованості, що не визначені у відповідності до вимог закону, зокрема 1608,05 грн та 1991,41 грн. задоволенню не підлягає. Крім того, сума 1991,41 грн. до вказаного вище договору відповідачем взагалі не включена, оскільки рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» про стягнення заборгованості по акту №Д 013644 від 13.05.2013 в сумі сума 1991,41 грн. Заборгованість в сумі 1608,05 грн. стягнута з [PERSON]В рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.10.2004 за позовною заявою ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» надалі перейменовано на ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», що встановлено судом під час розгляду справи №214/5924/15ц. Щодо вимоги про зміну договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області №8406041 від 19.06.2007 зазначивши її споживачем електроенергії за адресою м. Кривий Ріг, вул. Харцизька, буд. №15, 1/2 частина квартири №3, енергопостачальником ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», надалі перейменовано на АТ «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», суд виходить із такого. Відповідно до ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, ст. 651 ЦК України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Стаття 654 ЦК України також визначає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що 19.06.2007 з [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області №8406041 за адресою [ADDRESS] (а.с. 10-12). 15.03.2011 [PERSON] помер (а.с. 13). Згідно із ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З викладеного слідує, що цивільна правоздатність [PERSON], який був стороною договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, припинилася в звязку з його смертю. Позивач [PERSON] не є стороною договору, та відповідно до діючого законодавства позбавлена права вимагати зміни укладеного не з нею договору. Крім того, вимоги про зміну укладеного договору зазначивши її споживачем, та припинення внесення сум боргу в договір на її імя (без зазначення боргу позивач підписала би договір на постачання електроенергії) взаємо виключають одна одну. Вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. в звязку з відключенням світла також не підлягає задоволенню. Так спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем електричної енергії до будинку позивача - споживача цієї енергії. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Ці норми не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії. Енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору в розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Під час судового розгляду не встановлено фактів заподіяння позивачу шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. В звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Суд, на своє внутрішнє переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, в тому числі, наданих позивачем їх представником, та представником відповідача, у їх сукупності та взаємозвязку, приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності у неї права на внесення змін до договору, який з нею не укладений, відсутність правової підстави вимагати припинити дії відповідача щодо внесення до тексту договору про користування електричною енергією для побутових споживачів сум заборгованості, та недоведеності факту заподіяння позивачу шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, а отже, як наслідок, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. 09.11.2016 ухвалою суду задоволено клопотання позивача [PERSON] та відстрочено їй сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову не довше ніж до ухвалення судового рішення по справі (а.с. 33). Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Позов [PERSON] поданий в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в звязку з чим, її слід повністю звільнити від сплати судового збору. Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed