Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради (далі - КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на користь держави в особі Тернопільської обласної ради коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР в сумі 3832 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , які мали місце 26 серпня 2015 року, потерпілому [PERSON] спричинено травму ділянки правої половини обличчя у вигляді закритого перелому правих виличної та верхньощелепної кісток з крововиливом у праву вехньощелепну пазуху, забій м`яких тканин ділянки правої очниці з синцями повік і крововилив у білкову оболонку ока, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2019 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження №12016210010000045 від 05 січня 2016 року за даним фактом - закрито. Потерпілий [PERSON] з 27 серпня по 17 вересня 2015 року проходив стаціонарне лікування у КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТМР. Вартість затрат на лікування та перебування [PERSON] у КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР становить 3832 грн. і ці кошти відповідно до ст. 1206 ЦК України повинні бути відшкодовані відповідачем як особою, яка вчинила злочин. Ухвалою судді від 01 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22 квітня 2020 року представник позивача Тернопільської обласної ради подав пояснення у справі, згідно з якими підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, розглянувши справу в його відсутності. Ухвалою судді від 22 квітня 2020 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання 20 травня 2020 року о 14 год. 30 хв. 05 травня 2020 року представник позивача КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР подав заяву, згідно з якою підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, розглянувши справу в його відсутності. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання у зазначену дату і час розгляд справи відкладено на 22 червня 2020 року на 15 год. 30 хв. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представники позивачів у поданих ними заявах не заперечили проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/18565/18 від 11 січня 2019 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження №12016210010000045 від 05 січня 2016 року за даним фактом - закрито. В зазначеній ухвалі встановлено, що: «26 серпня 2015 року близько 04 год. 20 хв. у [PERSON] , який разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебували у громадському місці неподалік «Будинку правосуддя», що по вул. Князя Острозького, 14а, у м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства. 26 серпня 2015 року близько 04 год. 20 хв. [PERSON] , перебуваючи у громадському місці неподалік «Будинку правосуддя», що по вул. К. Острозького, 14а, у м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, байдужим ставленням до суспільних відносин, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, безпричинно розпочав конфлікт із [PERSON] , в ході чого наніс [PERSON] один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого останній, втративши рівновагу, впав на землю. Надалі [PERSON] , користуючись безпорадним станом [PERSON] , а саме коли той перебував у положенні лежачи, наніс йому ще один удар ногою у ділянку обличчя. Під час вчинення [PERSON] хуліганських дій відносно [PERSON] до нього приєднався [PERSON] , який реалізуючи свій злочинний умисел, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, разом із [PERSON] та [PERSON] підійшли до [PERSON] , коли той знаходився в положенні лежачи на землі та нанесли останньому численні (близько десяти) удари ногами у ділянку голови. Внаслідок злочинних дій [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено травму ділянки правої половини обличчя у вигляді: закритого перелому правих виличної та верхньощелепної кісток з крововиливом у праву верхньощелепну пазуху, забій м`яких тканин ділянки правої очниці з синцями повік і крововиливом у білкову оболонку ока, які згідно п.п. 2.1.2. і 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ 1995), не була небезпечною для життя в момент заподіяння, проте у своєму клінічному перебігу супроводжувалась тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.2.1 (в) і 2.2.2. цих правил належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Крім цього, злочинними діями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було грубо порушено громадський порядок, а саме: суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого [PERSON] , наданих йому Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.». Також, згідно з зазначеною ухвалою, суд прийшов до переконання, що обвинувачений [PERSON] підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, з підстав, передбачених ст. 48 КК України, у звязку із зміною обстановки, зокрема, втратою обвинуваченим суспільної небезпеки, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016210010000045 від 05.01.2016 року - закриттю. Як убачається з відповіді КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР №01-3/147 від 28 січня 2020 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічної стоматології КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР з 27 серпня 2015 року по 17 вересня 2015 року (21 ліжко-день). Вартість затрат на лікування та перебування [PERSON] становить 3832 грн. Згідно з відповіддю Тернопільської обласної ради №07-304 від 06 березня 2020 року Тернопільська обласна рада не зверталась до суду з позовом про стягнення [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в розмірі 3832 грн. Відповідно до п. 1.4. статуту КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТМР, затвердженого рішенням Тернопільської обласної ради від 14 листопада 2019 року №1473, власником, засновником та органом управління КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР є Тернопільська обласна рада. Тернопільська обласна рада є органом місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1006372200 від 21 лютого 2020 року. Встановлено, що Тернопільська обласна рада не зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого [PERSON] . З цих підстав за захистом інтересів держави до суду звернувся заступник прокурора Тернопільської місцевої прокуратури. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво інтересів громадянина або держави в суді відповідно до ч. 6 вказаної статті включає, у тому числі, право прокурора звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. п. 2, 4 постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, і внаслідок його протиправних дій була заподіяна шкода здоров`ю [PERSON] . Ці обставини встановлені Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/18565/18 від 11 січня 2019 року про закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності. Унаслідок винних дій [PERSON] [PERSON] у період із 27 серпня 2015 року по 17 вересня 2015 року лікувався у КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР та витрати на його лікування склали 3832 грн., які підприємству не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернувся заступник прокурора Тернопільської місцевої прокуратури, оскільки Тернопільська обласна рада, яка є власником, засновником та органом управління КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, не зверталася до суду за їх захистом. Відтак, [PERSON] як особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради, КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , у розмірі 3832 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню понесені судові витрати - 2102 гривень судового збору.

Outcome: approved