Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] з посиланням на те, що 27 червня 2020 року він надав відповідачу позику в розмірі 39600 грн., яку останній зобов`язувався повернути йому до 1 вересня 2020 року, на підтвердження чого добровільно та власноручно написав розписку. Проте, у вказаний строк зобов`язання не виконав. 19 листопада 2020 року відповідачу була направлена письмова претензія про повернення вказаних грошових коштів, яку останній проігнорував. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 40882,93 грн., з яких 39600 грн. - сума позики, 990 грн. індекс інфляції за час прострочення, 292,93 грн. - три проценти річних від простроченої суми, а також судові витрати: 840,80 грн. - судового збору та 6500 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позові, додатково суду пояснили, що в акті про надання професійної правничої допомоги допущена описка, а саме: зазначено «підготовка тексту позовної заяви про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості та пені» замість «підготовка тексту позовної заяви про стягнення з [PERSON] заборгованості та пені». В судове засідання відповідач не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином (а.с. 69), про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 червня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики грошей в сумі 39600 грн., які останній зобов`язався повернути до 1 вересня 2020 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка була складена відповідачем, та копією паспорта останнього (а. с.19-20, 67). Як зазначив позивач в позові станом на день подачі позову (18.12.2020) відповідач [PERSON] не повернув йому суму позики відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт отримання коштів підтверджується змістом боргової розписки (а. с. 67). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до розрахунку, наведеного в позові, розмір інфляційних втрат за весь період прострочення (з 2 вересня 2018 року по 1 грудня 2020 року) становить 990 грн. та 3 % річних від простроченої суми - 292,93 грн. Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за договором позики відповідач [PERSON] суду не надав та не спростував доказів наданих позивачем, а також правильності проведення розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача всієї суми боргу за вищевказаним договором позики від 27 червня 2020 року, що становить суму боргу, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати, є правомірною, оскільки останній в порушення умов договору суму позики позивачу не повернув. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження того, що адвокат Попович К.О. надавав [PERSON] правничу допомогу, останній надав суду копії договору про надання професійної правничої допомоги від 6 листопада 2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГУМ ІНТЕРПРЕС» та [PERSON] (а.с. 21-24) та акту про надання професійної правничої допомоги (а.с. 25), в якому зазначено, що дане об`єднання здійснило аналіз наданих документів для підготовки позову, надав усну консультацію щодо порядку подання позову та розгляду справи, здійснив розрахунок індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, підготовив позовну заяву, виготовив копії та завірив додатки до позовної заяви. Проте, суд критично оцінює копію вказаного акту про надання професійної правничої допомоги, оскільки у ньому відсутня дата його складання та підписання, а також зазначено вартість підготовки тексту позовної заяви про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості та пені у сумі 4550 грн., а не вартість наданих послуг по підготовці тексту даної позовної заяви. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що даний акт є додатком до договору про надання професійної правничої допомоги від 6 листопада 2020 року. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті останнім в межах даної справи, тому в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. З відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved