Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] демонтувати за власні кошти самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля будинку [ADDRESS] металеву браму і бетонну огорожу із збірно-розбірних конструкцій, довжиною 23,0 м, та відновити металеву огорожу в межах земельної ділянки будинку [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач самовільно, без отримання дозвільних документів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, встановила на землях комунальної власності міста біля будинку [ADDRESS] металеву браму і бетонну огорожу. На підставі висновку міжвідомчої комісії розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.08.2012 року відповідача зобов'язано демонтувати самочинно встановлену металеву браму і бетонну огорожу із збірно-розбірних конструкцій, довжиною 23,0 м, в термін до 20.09.2012 року, однак, в добровільному порядку зазначене розпорядження відповідач не виконала, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11.12.2003 року будинок [ADDRESS] поділено між нею і [PERSON], а також розділена в натурі земельна ділянка, на якій розташований будинок. Даний будинок знаходиться в стороні від магістральних вулиць, посередині між вулицями Темницьких і Орельською, до нього веде пішохідна доріжка, яка з'єднує ці вулиці, тому вважає, що дія Положення про порядок влаштування огорож у м.Львові, на яке посилається позивач, на дані правовідносини не поширюється. Натомість, частина ділянки перед будинком знаходиться в охоронній зоні ЛЕП ПЛ-110 кв, що відображено в генеральному плані забудови, обмежень щодо встановлення огорож на якій немає. Відмітила, що встановлена нею бетонна огорожа є збірно-розбірною, декоративною, тому не належить до самочинного будівництва, а вказаним рішенням суду її зобов'язано влаштувати вхід (заїзд), що відповідно передбачає встановлення брами і хвіртки. Зазначила, що позивач взагалі не надав доказів про наявність незаконно встановленої огорожі. Вважає позов безпідставним і просить в задоволенні такого відмовити. В судовому засіданні третя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримала та зазначила, що огорожа, встановлена відповідачкою, є стаціонарною, облаштована самовільно, без будь-яких дозвільних документів, а також без її погодження, просить позов задовольнити. Третя особа - Львівська міська рада, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, не направило в суд свого представника, натомість від представника Львівської міської ради Процик І.І. надійшла заява, в якій вона позов підтримує і просить такий задовольнити, а також розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] і третій особі [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. За даним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,06 га, а згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30.04.2003 року площа такої присадибної ділянки становить 610,16 кв.м. Згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10-11.12.2003 року (а.с. 42-44) проведено реальний поділ будинку між співвласниками і встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою. Дані обставини встановлені рішенням суду і відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідач влітку 2012 року самочинно встановила на землях комунальної власності міста біля будинку [ADDRESS] замість металевої сітки металеву браму і бетонну огорожу із збірно-розбірних конструкцій, довжиною 23 м, зайнявши при цьому окрім ділянки, віднесеної до будинку, також земельну ділянку орієнтовною площею 0,0024 га. Дане підтверджується поясненнями другого співвласника будинку - [PERSON], актом ЛКП «Сяйво» від 09.10.2012 року (а.с. 14), листом Державної інспекції сільського господарства у Львівській області № 3322/3-18-8 від 12.09.2012 року (а.с. 83), фотографіями (а.с. 53, 54, 89) і фактично не заперечується відповідачем, згідно її пояснень у суді і в письмових запереченнях. Відповідно до ст.144 Конституції України, ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва. Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2012 року адміністративна комісія при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради притягнула відповідача до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, а саме: за самовільне влаштування огорожі біля будинку [ADDRESS], та наклала стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.5). Штраф сплачено [PERSON] 20.08.2012 року згідно квитанції №408, що також свідчить про визнання факту самочинного влаштування огорожі (а.с.6). Розпорядженням в.о. голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №636 від 22.08.2012 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. [PERSON]» відповідача було зобов'язано в термін до 20.09.2012 року демонтувати металеву браму і бетонну огорожу довжиною 23 м із збірно-розбірних конструкцій, самочинно встановлену на землях комунальної власності міста (а.с.4). Згідно із попереджень ЛКП «Сяйво» від 27.08.2012 року №2-649-11 та 10.10.2012 року №2-680 (а.с.12, 13) відповідача попереджено про необхідність демонтувати металеву браму і бетонну огорожу довжиною 23 м із збірно-розбірних конструкцій, самочинно встановлену на землях комунальної власності міста, однак згадане розпорядження відповідачем виконано не було, що стверджується актом ЛКП «Сяйво» від 09.10.2012 року (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Зі змісту ч.2 ст.212 ЗК України вбачається, що знесення збудованої огорожі, яка була збудована відповідачами без відповідного дозволу (самочинно) на земельній ділянці міськземфонду повинно здійснюватися з рахунок відповідачів. У відповідності до п.1.6.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 самочинним будівництвом є влаштування будь-якої огорожі (окрім тимчасової переносної або декоративної) на земельній ділянці, яка не знаходиться у користуванні на умовах оренди або не належить на правах приватної власності фізичній або юридичній особі, проведення будівництва або наявність на ній будівельних матеріалів. Згідно вимог п.5.1 Положення про порядок влаштування огорож у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 834 особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт. Зі змісту п.5.3 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 вбачається, що у разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що на відносини з влаштування спірної огорожі не поширюється Положення про порядок влаштування огорож у м.Львові, оскільки згідно п. 1.3 даного Положення його дія поширюється на всі юридичні та фізичні особи, які мають у користуванні чи у власності земельні ділянки, що підлягають огородженню. Не заслуговують також на увагу твердження [PERSON] про те, що встановлена нею бетонна огорожа є декоративною, а отже не являється самочинним будівництвом відповідно до п.1.6.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, оскільки, як встановлено в судовому засіданні і вбачається з досліджених матеріалів справи, огорожа є стаціонарною, складається із вкопаних бетонних стовпців і бетонних секцій, відтак за своїм функціональним призначенням, а саме про це йдеться в п.1.6.1. Положення, не є декоративною, являється декоративною, тобто такою, що служить для прикраси, лише в сенсі художнього виконанням, оформленням секцій, з яких вона складається, що видно із рекламного проспекту (а.с. 48). Покликання відповідача на встановлення металевих воріт, так як рішенням суду від 10-11.12.2003 року передбачено на місці їх встановлення влаштування проходу (проїзду), суд оцінює критично, адже це не виключає отримання відповідного дозволу районної адміністрації і не є доказом незаконності вимог позивача. Не може вважатись належним і допустимим доказом копія схеми генерального плану забудови (а.с. 108), оскільки з такого не вбачається меж охоронної зони електричних мереж з прив'язкою до спірної огорожі, крім цього, слід зауважити, що влаштування огорожі в охоронній зоні ЛЕП ПЛ-110 кВ, не є підставною позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради є підставними і грунтуються на законі. Разом з тим, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, зокрема, схематичним зображенням самовільно встановленої огорожі (а.с. 8) та фотознімками огорожі (а.с.9, 10, 52, 90-92),відповідач частково демонтувала бетонні секції огорожі, залишивши лише бетонні стовпці та 4 бетонні секції, а тому позовні вимоги в частині демонтажу бетонної огорожі довжиною 23,0 м є безпідставними. Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, зобов'язати відповідача демонтувати самочинно встановлені металеву браму і елементи бетонної огорожі із збірно-розбірних конструкцій (секції і стовпці) та відновити металеву огорожу в межах земельної ділянки будинку [ADDRESS].

Outcome: partial