Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Дубівська сільська рада Ковельського району звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, з участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Служби у справах дітей Ковельської райдержадміністрації. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2004 році Дубівською сільською радою було прийнято рішення про реконструкцію бувшого ФАПу під пункт громадського правопорядку з квартирою для забезпечення дільничого інспектора міліції місцем роботи та проживання на території дільниці, яку він обслуговував. Вказує, що у 2004 році відповідач з сім»єю вселився у вказане приміщення, розташоване по [ADDRESS], частина якого була облаштована під житло, і з того часу проживав та працював за вказаною адресою, однак, у 2011 році був звільнений з міліції, хоча далі і по даний час проживає у спірному помешканні, позбавляючи, таким чином, позивача, як власника даного приміщення, можливості використовувати його за прямим призначенням - для прийому громадян новим дільничим інспектором та для приживання останнього у спеціально збудованому для цього приміщенні. Позивач зазначає, що звертався до відповідачів з проханням у добровільному порядку звільнити займане ними житлове приміщення, однак, останні не реагують на таке прохання, у зв»язку з чим звернувся до суду з позовом про усунення відповідачами перешкод у користуванні вище згаданим житловим приміщення шляхом їх виселення з такого приміщення без надання іншого житла. Представник позивача - Дубівської сільської ради - Безека П.В. у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив суду наступне. Дійсно у 2004 році за рішенням Дубівської сільської ради було проведено реконструкцію ФАПу під «будинок шерифа» з метою забезпечення дільничого інспектора міліції по обслуговуванню території їх села, де мешкає понад дві тисячі жителів, робочим місцем, де б він зміг приймати громадян та їх звернення, і міг би проживати разом з сім»єю. У 2004 році після реконструкції такого приміщення під пункт громадського правопорядку з службовою квартирою сім»я [PERSON] переїхала проживати у житлову частину приміщення за адресою [ADDRESS], однак, ордер на вказане житло відповідачам не видавався і рішення про видачу такого ордеру на житло сільська рада не приймала і лише у 2006 році з відповідачем було укладено строковий договір найму житла до 2009 року, після чого останні були зареєстровані у вказаному помешканні на зазначений у договорі строк. Яким чином сім»я [PERSON] по закінченню строку дії договору найму житла була зареєстрована знову у вказаному помешканні - не знає, оскільки сільська рада не приймала рішення про надання такого житлового приміщення відповідачам. Пояснив також, що на даний час територію села Дубове обслуговує інший дільничий інспектор міліції, який змушений винаймати житло в місті Ковелі та не проживає на території обслуговуваної ним дільниці, оскільки у «Будинку шерифа» мешкають відповідачі, у зв»язку з чим вважає, що приміщення, яке було реконструйоване саме з метою забезпечення місцем роботи та місцем проживання дільничого інспектора міліції втрачає своє фактичне призначення, оскільки сільська рада не має можливості будувати такий «будинок шерифа» щоразу при зміні дільничого інспектора. Крім того, пояснив, що приміщення по [ADDRESS] є єдиним цілим об»єктом нерухомості, забезпечення якого електроенергією та опаленням здійснюється з єдиного джерела і залишити за відповідачами житлову частину цього приміщення, а пункт громадського правопорядку залишити за сільською радою не має можливості, і, крім того, сільською радою було виділено сім»ї відповідача земельну ділянку під будівництво та обслуговування житлового будинку, для того, щоб останні мали змогу збудувати власний будинок. Вважає, що відповідачі, які неправомірно проживають у спірному помешканні, чинять перешкоди у користуванні сільській раді - як власнику - приміщенням по [ADDRESS] та просить зобов»язати останніх усунути такі перешкоди шляхом виселення їх із вказаного житлового приміщення без надання іншого житла. Відповідач [PERSON], який діє також і як представник своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду наступне. Дійсно він працював дільничим інспектором міліції з обслуговування, у тому числі, і території села Дубове Ковельського району, при цьому змушений був доїжджати на роботу з іншого населеного пункту, а у 2004 році йому з сім»єю було надано житло в [ADDRESS], де вони приживають і по даний час. Пояснив, що ордер на вказане житло у нього був, але на даний час такого ордеру він не може надати суду та не знає де цей ордер взагалі. У 2006 році між ним та Дубівською сільською радою було укладено договір найму вище згаданого житла до 2009 року, після чого він з сім»єю був знятий з реєстрації та знову зареєстрований у цьому ж помешканні уже постійно за згодою позивача, хоча іншого договору найму житла сторони не укладали. У 2011 році за станом здоров»я він був звільнений з міліції, однак, продовжує проживати у спірному житлі, оплачує весь цей період часу комунальні послуги, отримував від сільської ради письмове попередження про виселення, однак, оскільки іншого житла його сім»я не має, він не може виселитись з дітьми із вище згаданого будинку. Крім того, пояснив, що «будинок шерифа» має два окремих входи, які, хоч і з»єднані між собою, однак, дають можливість дільничому інспектору міліції, який працює на даний час в селі Дубове, використовувати пункт громадського правопорядку за призначенням і інспектор має до нього вільний доступ. Не погоджується з позовними вимогами Дубівської сільської ради та вважає, що набув права на користування спірним житловим приміщенням, оскільки отримав його як працівник органів внутрішніх справ, має ряд нагород і вийшов на пенсію за станом здоров»я, пропрацювавши тривалий період часу в міліції та проживаючи постійно з сім»єю у даному будинку. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилась, подавши суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги не визнала (а.с.78). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду наступне. Дійсно у 2004 році [PERSON], як дільничий інспектор міліції з обслуговування, у тому числі, і території села Дубове, отримав в урочистій обстановці та в присутності посадових осіб області ключі від приміщення «будинку шерифа», розташованого по [ADDRESS] і з того часу проживає там разом з сім»єю, при цьому, дружина відповідача працює у школі, а діти відповідача навчаються у тій же школі села Дубове і іншого житла їх сім»я не має. Вважає, що відповідач має соціальні пільги, передбачені Законом України «Про міліцію» і після виходу відповідача на пенсію за станом здоров»я житло, яке було надано йому, залишається в користуванні останнього. Крім того, пояснила, що у 2006 році на спірний будинок було виготовлено новий будівельний паспорт, за яким усе приміщення є лише житловим будинком і не включає в себе пункт громадського правопорядку, при цьому, вважає, що вказане житло не набуло статусу службового, оскільки відповідне рішення райдержадміністрації з цього приводу відсутнє, хоча за будівельним паспортом вказане житло значиться службовим. Також пояснила, що позивачу було відомо про факт проживання відповідачів у спірному помешканні ще з 2004 року і, якщо позивач вважає, що відповідачі незаконно користуються таким житлом, то він мав можливість починаючи з 2004 року звернутись до суду з таким позовом, однак, заявив дані позовні вимоги лише зараз. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом та просить відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та за пропущенням строків позовної давності. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Служби у справах дітей Ковельської райдержадміністрації [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вважає, що виселення з житлового приміщення неповнолітніх дітей без надання іншого житла є порушенням прав неповнолітніх дітей, у зв»язку з чим вважає позовні вимоги Дубівської сільської ради такими, що не підлягають до задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Служби у справах дітей Ковельської райдержадміністрації, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як убачається з довідки АБ №047460/276 з Єдиного Державного Реєстру підприємств та організацій (ЄДРПОУ) Дубівська сільська рада є окремою юридичною особою, керівником якої є Безека П.В. (а.с.7). Факт приналежності [ADDRESS] Дубівській сільській раді підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.02.2006 року (а.с.5). Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за позивачем також зареєстровано право власності і на земельну ділянку площею 0,0908 га по [ADDRESS], на якій розташоване згадане вище приміщення (а.с.42). Згідно довідки Дубівської сільської ради від 30.01.2013 року №278 на даний час у вище згаданому житловому приміщенні проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON](а.с.6). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач покликається на порушення відповідачами його прав, як власника, на користування належним йому житловим приміщенням по [ADDRESS], що унеможливлює використання такого приміщення за призначенням - для проживання та роботи дільничого інспектора міліції, - а також на неправомірність вселення та проживання відповідачів у вказаному житлі. Судом установлено, що рішенням Дубівської сільської ради Ковельського району від 29.11.2004 року №18/3 було дано дозвіл на реконструкцію фельдшерсько-акушерського пункту під службову квартиру та пункт громадського правопорядку(а.с.50). Згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки від 07.12.2004 року та проекту забудови - реконструкції ФАПу під службову квартиру та пункт громадського правопорядку в с. Дубове Ковельського району, така реконструкція була проведена і за планом - експлікацією таке приміщення являє собою єдиний цілісний нерухомий об»єкт з двома окремими входами зі з»єднаним коридором між житловою частиною приміщення та пунктом громадського правопорядку(а.с.49-55). Разом з тим, згідно рішення №33/4 від 25.03.2006 року Дубівська сільська рада прийняла рішення про проведення реконструкції приміщення громадського пункту охорони правопорядку під [ADDRESS].(а.с.134), і, відповідно до будівельного паспорту на забудову земельної ділянки від 04.04.2006 року та плану - експлікації приміщень, вище згаданий будинок являє собою цілісний об»єкт нерухомого майна - службову квартиру з двома окремими входами зі з»єднаним коридором та кабінетом(а.с.133-137). Крім того, згідно рішення виконавчого комітету Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області від 21.12.2005 року №12/5-1 було вирішено оформити право власності на [ADDRESS] за Дубівською сільською радою (а.с.115,116). Відповідно до п.3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 (далі - Положення) «Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.» Із урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність покликання представника відповідача на необхідність прийняття з цього питання рішення ще й Ковельською райдержадміністрацією для набуття спірним житлом статусу службового. Відповідно до ч.1 ст.122 ЖК України та пункту 21 вище згаданого Положення, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. У судовому засіданні відповідач та його представник пояснили суду, що сім»я [PERSON] вселилась у спірне помешкання у 2004 році на підставі ордеру, однак, де на даний час такий ордер та яка була необхідність укладати договір найму житла з позивачем у 2006 році при наявності ордеру, - сторона відповідача не змогла пояснити та не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень. Разом з тим, як убачається з матеріалів цивільної справи та Журналу видачі ордерів на квартири, який ведеться Дубівською сільською радою з 1996 року, відповідачам не видавався ордер на спірне житлове приміщення (а.с.93-114). Крім того, як убачається з письмового повідомлення Дубівської сільської ради від 11.02.2014 року №76/3.24, виконавчим комітетом Дубівської сільської ради рішення про видачу ордера на вселення в квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] та його сім»ї не приймалось і ордер на згадане житло відповідачам не видався (117). Висвітлення у засобах масової інформації (газеті «Вісті Ковельщини» від 22.06.2004 року) вселення відповідача - як дільничого інспектора міліції з сім»єю в «будинок шерифа» (а.с.26), - на яке посилається сторона відповідача, не є належним доказом правомірності набуття відповідачами права користування таким житлом, оскільки не замінює собою ордеру на таке житло. Як зазначалось вище, обов»язок доказування у цивільній справі покладається на сторони і таке доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, у зв»язку з чим покликання сторони відповідача на наявність у них в минулому ордера на спірне житло не може бути взято до уваги судом, оскільки повністю спростовано наведеними вище письмовими доказами. Сторонами та іншими особами у справі визнано той факт, що сім»я відповідачів проживає у спірному помешканні з 2004 року, і, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Сторонами та іншими особами у справі також визнано і те, що 12.09.2006 року, - тобто, після прийняття позивачем рішення про включення спірного житла до числа службового, - між Дубівською сільською радою та [PERSON] було укладено договір найму житла на строк до 12.09.2009 року, - що підтверджено і наданою суду копією договору(а.с.24-25). Не оспорюючи правомірності проживання відповідачів у спірному помешканні в період дії вище згаданого договору найму житла - з 12.09.2006 року по 12.09.2009 року, - позивач заперечує правомірність вселення сім»є [PERSON] та їх проживання після закінчення строку дії договору найму житла та зазначає, що рішення про надання відповідачам такого житла в користування і про видачу ордера Дубівська сільська рада Ковельського району не приймала, а також не укладала договору найму такого житла після 12.09.2009 року. Як убачається з будинкової книги А №53886 в [ADDRESS] відповідачі були зареєстровані з 19.09.2006 року тимчасово по 12.09.2009 року і після зняття їх з реєстрації по закінченню строку дії договору найму житла останні були зареєстровані 30.09.2009 року у цьому ж житлі без обмеження строку проживання(а.с.43-48). Дана обставина підтверджена і талонами реєстрації місця проживання відповідачів, наданих Ковельським РВ УДМС України у Волинській області, згідно яких така реєстрація відповідачів 30.09.2009 року була проведена за згодою Дубівської сільської ради (а.с.90-91). Однак, як пояснив суду представник позивача, рішення про надання такого житла в користування відповідачам, як і рішення про видачу ордера на згадане житло позивач не приймав, - що підтверджено і уже вище згаданими письмовими доказами у справі - і яким чином відбулась реєстрація сім»ї [PERSON] за вище згаданою адресою 30.09.2009 року представник позивача пояснити не може. Допитаний в якості свідка начальник еміграційної служби Ковельського МВ [PERSON] показав суду, що реєстрація осіб у житлове приміщення проводиться виключно на підставі ордера або договору найму житла, однак, не знає на підставі чого було проведено реєстрацію [PERSON] та його сім»ї у [ADDRESS], оскільки на той час не працював на займаній посаді. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що на даний час він працює дільничим інспектором по селу Дубове Ковельського району і не має власного житла, оскільки приїхав з іншого району області, та змушений винаймати квартиру в м. Ковелі і доїжджати на роботу в село. Показав також, що має ключі від вхідних дверей приміщення по [ADDRESS] і має можливість користуватись кімнатою, яка є пунктом громадського правопорядку, але коридор даної кімнати є спільним з коридором житлової частини будинку, де проживає сім»я [PERSON], і користуватись якою він не має можливості. Наведеними вище доказами встановлено той факт, що будь-які правові підстави, передбачені житловим законодавством України для вселення та проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні - рішення виконавчого комітету Дубівської сільської ради про надання службового житлового приміщення та спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення у надане житло - відсутні, а, отже, відповідачі підлягають виселенню з такого житлового приміщення без надання іншого житла, оскільки підстави для проведення виселення останніх з обов»язковим наданням іншого житла, передбачені ст.125 ЖК України у даному випадку відсутні. Крім того, неправомірне користування відповідачами спірним приміщенням, - а, як установлено вище сторони та інші учасники судового розгляду визнають факт проживання відповідачів у [ADDRESS] з 2004 року, - позбавляє можливості його власника - Дубівську сільську раду використовувати таке житлове приміщення за призначенням - для проживання дільничого інспектора міліції, який на даний час обслуговує територію села. Відтак, вимога позивача про зобов»язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні вище згаданим приміщенням є підставною, доведена належними та допустимими доказами у справі та підлягає до задоволення. Покликання сторони відповідача на ту обставину, що починаючи з 2004 року і по даний час він добросовісно сплачує усі комунальні послуги, не має заборгованості та уклав договори з комунальними службами щодо надання комунальних послуг у спірному помешканні, не оспорюються представником позивача та підтверджені наданими суду квитанціями по розрахунку за спожиті послуги, договорами про надання послуг з газопостачання та електроенергії та довідками про відсутність заборгованості відповідача за такими комунальними послугами (а.с.119-132,138,139). Однак, наведені відповідачем доводи не спростовують встановлені вище обставини щодо правомірності вселення відповідачів у спірне житлове приміщення та їх проживання у ньому, а, відтак, не можуть розглядатись як підстава для набуття відповідачами права на користування спірним житлом. Крім того, відповідач у своїх запереченнях покликається і на набуття ним права на спірне житлове приміщення відповідно до ст.ст.22,24 Закону України «Про міліцію», - у зв»язку з його звільненням у запас з органів внутрішніх справ за станом здоров»я і проживання його постійно у вище згаданому житловому приміщенні, наявність у нього ряду відзнак та нагород за сумлінну службу, - що підтверджено наданими суду грамотами (а.с.29-35,118). Відповідно до ст.22 ЗУ «Про міліцію» працівникам органів внутрішніх справ гарантовано соціальний захист і «Працівники міліції, які живуть і працюють у сільській місцевості та в селищах міського типу, і члени їх сімей, які проживають з ними, забезпечуються безплатно житлом з опаленням і освітленням за встановленими нормами, а також користуються іншими пільгами, передбаченими законодавством» і такі пільги зберігаються за працівниками міліції, звільненими зі служби за вислугою років, за станом здоров»я і т.д. Однак, як встановлено судом вище, Дубівською сільською радою не приймалось рішення про забезпечення відповідача та його сім»ї спірним житловим приміщенням, і таке приміщення не надавалось йому у передбаченому Житловим Кодексом України порядку, а, відтак, покликання останнього на дані обставини, як на підставу для набуття ним права на користування таким житлом є необґрунтованими. Та обставина, що дружина відповідача - відповідач [PERSON] працює в школі села Дубове, а діти навчаються у цій же школі - що підтверджено письмовими доказами (а.с.37-40), - також не породжує у відповідачів права на користування спірним житловим приміщенням з вище наведених підстав. Відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, покликаються, крім того, і на пропущення позивачем строку позовної давності, зазначаючи, що останньому, починаючи з 2004 року було відомо про факт проживання відповідачів у спірному житлі, однак, протягом усього часу до 2013 року Дубівська сільська рада не зверталась до суду з таким позовом. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, відповідно до ст.318 ЦК України, суб»єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу і усі суб»єкти права власності є рівними перед законом. Також, відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із урахуванням наведених норм закону та встановлених у справі вище обставин, суд приходить до висновку, що тривалість порушення прав позивача, як власника житлового приміщення, не породжує право відповідачів на користування таким житловим приміщенням, у зв»язку з чим, позовна давність не може бути застосовано до даних правовідносин і покликання сторони відповідача на пропущення Дубівською сільською радою строків звернення до суду з даним позовом є безпідставними. Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заявлені Дубівською сільською радою позовні вимоги підлягають до задоволення у повному об»ємі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved