Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON], [INFO] і [PERSON], 09.03.1980 народження, перебували в шлюбних відносинах. В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у цивільній справі №148/1055/17 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1000 грн., щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 15.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у 2017 році [PERSON] вступив до Вінницького технічного коледжу на денну форму навчання на контрактній основі, та згідно з п. 4.1. договору про надання платних освітніх послуг населенню від 01.09.2017 загальна вартість освітньої послуги за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Молодший спеціаліст» з спеціальності 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» становить 10900 грн. в рік, за що позивачем сплачено згідно квитанцій по 5450 грн. за кожен семестр навчального року. Згідно договору № 10 про надання платних освітніх послуг [PERSON] здійснює навчання на курсах поглибленого вивчення англійської мови загальною вартістю 1500 грн. Також, позивач сплатила вартість проживання сина у гуртожитку - 2190 грн. та вартість квитків для проїзду навчання. Загальна сума додаткових витрат на утримання сина сплачена позивачем становить - 20351 грн. Син позивача і відповідача постійно хворіє на хронічний бронхіт, псоріаз та алергію на побутовий пил, у зв'язку з чим, потребує постійного медикаментозного лікування. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача 1/2 частину суми додаткових витрат сплачених нею на забезпечення утримання сина 10175,50 грн. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надіслав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнає і вважаю, що подана позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до рішення суду він сплачує аліменти на утримання сина, а ще у нього на утриманні перебуває малолітня донька [PERSON]. [INFO], а позивач не вказала у своєму позові особливих обставин, які у розумінні закону могли б стати підставою для стягнення додаткових витрат на дитини. Витрати пов'язані з навчанням, проживанням і проїздом сина, повинні оплачуватися за рахунок стягнутих аліментів. Відповідь на відзив позивач не подала, а тому згідно частиною 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно акту про народження за № 362 від 21.08.2003, виданого Відділом ЗАГСу м. Спарта Республіки Греція, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 5 7). У відповідності до виконавчого листа за № 148/1055/17 від 14.12.2017, виданого Тульчинським районним судом Вінницької області з [PERSON] згідно рішення від 03.10.2017 стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1000 грн., щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 15.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Згідно договору про надання платних освітніх послуг від 01.09.2017, [PERSON] є студентом Вінницького технічного коледжу, строк навчання з 01.09.2017 30.06.2021, вартість навчання 10900 грн. на рік, оплата вноситься посеместрово (а.с. 9). Крім того, згідно іншого договору між [PERSON] і Вінницьким технічним коледжем, [PERSON] надаються освітні послуги з поглибленого вивчення англійської мови, строк навчання з 05.10.2017 30.03.2018, вартість освітніх послуг (а.с. 10). Відповідно до довідки № Т/562 від 28.11.2017, виданої Вінницьким технічним коледжем, вартість освітньої послуги - курсу з вивчення англійської мови, що надавалася [PERSON], оплачено у повному обсязі на суму 1500 грн. (а.с. 11). У відповідності до квитанцій від 18.08.2017, 22.12.2017, 22.02.2018, внесено платежі за навчання [PERSON] платежами по 5450 грн. у сумі 10900 грн., та гуртожиток 2190 грн., 2670 грн. (а.с. 12, 19). Також, позивачем надано квитки на проїзд автобусом маршрутом Вінниця Тульчин Вінниця, на загальну суму 2172 грн. (а.с. 13 18). У відповідності до довідки № 114 від 17.10.2018, виданої Тульчинським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, у [PERSON] відсутня заборгованість з сплати аліментів на користь [PERSON] (а.с. 35) Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 295500 від 02.10.2014, виданого виконавчим комітетом Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, відповідач записаний батьком [PERSON], [INFO] (а.с.36). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Одним з головних обов'язків батьків є обов'язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей, який виникає у них з часу народження дитини і триває до настання її повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обовязку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоровя, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). У відповідності до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 від 13.09.2017. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки в ході розгляду позивач довела факт понесення нею додаткових витрат повязаних з забезпеченням отримання освіти сином, що на думку суду у розумінні ст. 185 СК України, є такими, що спрямовані на розвиток здібностей дитини, в той час як невизнання відповідачем позову базується на наявності у останнього на утриманні іншої дитини та посиланні на аліменти, що стягуються з нього на користь позивача. В ході розгляду справи відповідач не надав суду належних доказів, що свідчили б про його матеріальне становище, стан здоровя, що вказували б на неможливість надання коштів на забезпечення сплати додаткових витрат на дитину. Факт наявності іншої дитини та сплата, аліментів не є достатньою підставою для звільнення від сплати додаткових витрат на дитину або зменшення їх розміру. Крім того, судом забезпечено сторонам достатній строк для надання доказів, однак з наявних матеріалів справи, не можливо встановити інші обставини, що мають істотне значення та можуть бути враховані судом під час визначення розміру суми коштів, що підлягають до стягнення з відповідача, а відтак користь позивача слід стягнути кошти у розмірі заявленому нею при зверненні до суду з даним позовом 10175 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути у дохід держави суму судового збору 704,80 грн., а також на користь позивача документально підтверджені витрати на правову допомогу 500 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved