Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, згідно якої вона просить визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Вказує, що вона є наймачем житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Крім неї за вказаною адресою зареєстровані також її донька [PERSON] та її неповнолітній внук [PERSON] Зазначає, що вже більше двох років відповідачі за даною адресою фактично не проживають, особистих речей в квартирі не має. Відповідач та її син добровільно не знімаються з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що перешкоджає їй вільно користуватись належним їй майном, створюють перешкоди в оформлені субсидії та змушують нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг. Те, що на теперішній час в квартирі зареєстровані відповідачі порушує права позивача, а тому просить суд визнати їх такими, що втратили право користування квартирою. Відповідач [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Судом було зроблене оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про необхідність явки відповідача до суду для участі в судовому засіданні, але вона на виклик через засоби масової інформації до суду не з'явилася (а.с.82-83). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з тим, від них надійшли заяви, згідно яких вони просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.66,89). Представник третьої особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала частково, а саме - в частині визнання неповнолітньої дитини [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки до суду не надано доказів того, що дитина буде забезпечена іншим рівноцінним житлом у разі позбавлення її на праві користування житлом, просила ухвалити рішення на розсуд суду (а.с.72). Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що відповідно до ордеру № 56, виданого Виконавчим комітетом Артемівської міської ради депутатів від 8.01.1971 року, [PERSON] видано ордер на право займання з сім'єю складом із п'яти осіб квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.87). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 12.07.1965 року Артемівським міським бюро РАЦС, [PERSON] народилася [INFO] в м. Артемівськ Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис № 610 (а.с.87). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 14.07.1989 року Відділом РАЦС виконкому Артемівської міської ради Донецької області, [PERSON], [INFO], зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO], після реєстрації шлюбу «[PERSON]» змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.88). [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого повторно 18.04.2017 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 685 (а.с.67). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбів із зазначених відомостей про другого з подружжя № 00017929715 від 18.04.2017 року, 16.08.2013 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу «[PERSON]» змінила прізвище на «[PERSON]», актовий запис № 340 (а.с.68). [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 27.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 521 (а.с.6 оборотна сторінка). Згідно довідки ПП «Житловик» від 19.12.2016 року про склад сім'ї, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наймач [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - донька, [PERSON], [INFO] - внук (а.с.24). Відповідно акту про не проживання від 19.12.2016 року, складеного комісією у складі майстра ПП «Житловик» [PERSON], паспортиста [PERSON], затвердженого директором ПП «Житловик» [PERSON], в квартирі [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER], наймачем якої є [PERSON] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - наймач; [PERSON], [INFO] - донька; [PERSON], [INFO] - внук. В зазначеній квартирі з червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] не проживають, що підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с.25). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції [PERSON] від 21.03.2017 року № 5580/201/01-2017, згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області гр. [PERSON], [INFO], з приводу чинення їй перешкод з боку будь-якої особи, щодо недопущення її до квартири [ADDRESS] не зверталась (а.с.59). Згідно листа головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» [PERSON] від 27.03.2017 року № 1612, [PERSON], [INFO] народженняв період з 2014 року по теперішній час на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, за амбулаторною та стаціонарною допомогою не зверталась, медична допомога вдома не надавалась, за даними архіву не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.54). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Згідно ч. ч 1, 2 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2014 року, нею не користуються, відповідач [PERSON] витрати, пов'язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідачів [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved