Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Заступник керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури звернувся до Чернівецького районного суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, обґрунтованою тим, що 12.07.2004 на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області померла [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки. Проте, згідно інформації, наданої прокуратурі Борівською сільською радою, спадкоємці 1-5 черг з намірами прийняти спадщину не щверталися, Чернівецька державна нотаріальна контора надала довідку зі Спадкового реєстру, згідно з якою після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася. В судовому засіданні прокурор заяву підтримав та просив суд її задоволити. Сільський голова Борівської сільської ради [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Також зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи начальник відділу Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області теж подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, зазначивши, що не заперечує проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали заяви дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.07.2004 на території с. Борівка Чернівецького району Вінницької області померла [PERSON], що стверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 28.12.2016. Померлій належала земельна ділянка (пай), площею 1,72 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №24050726. Вартість вказаного земельного паю відповідно до інформації відділу Держгеокадастру станом на 31.12.2016 складає 70\~324,16 грн. На запит керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури Чернівецькою державною нотаріальною конторою було видано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно з якою після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася. Відповідно до довідки, яка надана Борівською сільською радою, родичі померлої [PERSON] з намірами прийняття спадщини не зверталися. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який розпочинається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України не подав заяву про відкриття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст. 278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або не прийняли спадщину, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Згідно з Положенням про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.10.2011, основним завданням Держземагенства України в районі є, в тому числі проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель. Статтями 13, 14 Конституції України закріплені інтереси держави у сфері регулювання земельних відносин, які полягають в охороні земель як національного багатства. Згідно з положеннями вказаних норм земля на території України є обєктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля знаходиться під особливою охороною держави, державою гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Однією з форм представництва є звернення прокурора до суду з позовною заявою (заявою). Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Конституційний суд України в рішенні від 08.04.1999 визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних відносинах. При цьому інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й діяльності приватних підприємств, товариств. Рішенням КСУ у справі №1-1/99 встановлено,що прокурори подають позови (заяви) саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від підпорядкування і форм власності. Прокурор самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві (заяві), в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза. Територіальна громада є первинним субєктом органу місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, яка діє як субєкт права власності. З часу смерті громадян мешканців населеного пункту їх земельні ділянки перебувають у користуванні різних субєктів господарської діяльності без законних на те підстав, що створює перешкоди у реалізації державної політики у комунальній сфері, правового статусу місцевого самоврядування. Це в свою чергу призводить до збитків, які виражаються у недотриманні територіальною громадою грошових коштів за користування цією земельною ділянкою. У звязку з цим вбачаються підстави для представництва інтересів держави в особі Борівської сільської ради у суді місцевою прокуратурою. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора,

Outcome: approved