Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

До Ямпільського районного суду Сумської області 07 грудня 2020 року надійшов позов [PERSON] з вимогою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 13.12.2018 року у сумі 170045,79 грн, з яких: 110000,00 грн. - борг за позикою, 7810,00 грн. - інфляційні збитки, 52235,79 грн. - пеня. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач у позові зазначає, що 13.12.2018 року, між [PERSON] та [PERSON] було складено розписку, відповідно до якої, відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 110000,00 грн (сто десять тисяч гривень 00 коп.), які відповідач зобов`язався повернути до 13.01.2019 року включно. За умовами даної розписки, кошти надавались у борг, безвідсотково. Кошти були передані у присутності [PERSON] , який на той час працював з відповідачем. Свої зобов`язання [PERSON] не виконав, кошти у зазначений термін у встановленому розмірі не повернув. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання з повернення боргу, позивач неодноразово звертався до відповідача, та пропонував варіанти вирішення даної ситуації, проте останній з кінця 2019 року на зв`язок не виходить, розрахунок заборгованості не проводить. Станом на 30.11.2020 року борг [PERSON] складає 170045,79 грн (сто сімдесят тисяч сорок п`ять грн 79 коп), з яких: 110000,00 грн - борг за позикою; 7810, 00 грн - інфляційні збитки; 52235,79 грн - пеня. У поданому на позовну заяву відзиві відповідач підтвердив, що 13 грудня 2018 року дійсно власноручно склав розписку, копія якої міститься в матеріалах справи.За цією розпискою [PERSON] отримав у позивача у борг 110000,00 грн., які зобов`язався повернути до 13.01.2019 року. Згідно з розписки, позика є безвідсотковою. [PERSON] , стверджує, що після укладення договору позики, між сторонами здійснювався розрахунок, що підтверджує взаємодія за допомогою соціальної мережі «Telegram». Загальна сума платежів, здійснених відповідачем на користь позивача в погашення заборгованості за зобов`язанням позики, яке виникло на підставі розписки від 13.12.2018 року, становить 100000,00 грн із розрахунку здійснення помісячних платежів у розмірі 10 000,00 грн безперервно протягом 10 місяців, тобто в період з січня 2019 року по жовтень 2019 року. Проте під час судового розгляду, представник позивача зробив перерахунок і зазначив, що сума повернутих коштів позивачу все ж складає 90000,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків за користування позикою, зазначає, що домовленості про відсотки за користування позикою між сторонами не було досягнуто, позика була безвідсотковою. На думку відповідача, позивач зловживає своїми матеріальними та процесуальними правами з корисливих мотивів, оскільки не визнає будь-яких платежів які надходили на рахунок [PERSON] від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 13.12.2018 року, тому вважає позов необґрунтованим і просив відмовити в повному обсязі. У поданій представником позивача відповіді на відзив, останній зазначив, що із поданого відзиву на позовну заяву убачається, що відповідач не заперечує факт, складання 13.12.2018 між сторонами розписки, відповідно до якої позичальник отримав від позикодавця у борг грошові кошти у розмірі 110000,00 грн, які зобов`язався повернути до 13.01.2019. Також вважає недопустимим та неналежним доказом переписку у соціальній мережі, оскільки не надано доказів, що офіційна сторінка у соціальній мережі належала саме позивачеві. Також в даній переписці немає жодного посилання на правовідносини щодо погашення заборгованості за розпискою. Вважає, що надані разом із відзивом виписки з банківських рахунків відповідача не відносяться до суті даного спору. У судовому засіданні представник позивача адвокат Страшок О.В. вимоги позову підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх тими ж доводами, які викладені в позовній заяві, відповіді на відзив. Представник відповідача - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заяви, клопотання учасників справи. 21.12.2021 року надійшла заява позивача, про уточнення анкетних даних у позовній заяві. (Т.1, а.с. 28). 20.01.2021 року відповідач подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи. (Т.1, а.с. 38). 08.02.2021 року до суду надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі (Т.1, а.с. 48 - 94). 12.02.2021 року надійшло клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи призначеного на 12.02.2021 року (Т.1, а.с. 95). 02.03.2021 року на електронну пошту суду надійшло клопотання адвоката Страшок О.В. про ознайомлення з матеріалами справи (Т.1, а.с. 109). 05.03.2021 року [PERSON] подав через систему «Електронний суд» клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. (Т.1, а.с.110). 09.03.2021представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив (Т.1, а.с. 118-120). 10.03.2021 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення до участі у справі на підставі нотаріально посвідченої довіреності, представника відповідача [PERSON] - [PERSON] та оголошення перерви у судовому розгляді. (Т.1, а.с. 121-125). 02.04.2021 року клопотання представника відповідача - [PERSON]. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.(Т.1, а.с. 133-134). 13.04.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача, в якій [PERSON] письмово виклав свої пояснення, з приводу поставлених на його адресу запитань у запереченні відповідача на позовну заяву (Т.1, а.с. 151-153). 15.04.2021 року та 19.04.2021 року клопотання представника відповідача - [PERSON]. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції(Т.1, а.с. 154-155, а.с.169-170). 26.04.2021 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» (Т.1, а.с. 178-186). 26.04.2021 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання [PERSON] про долучення доказів, а саме анкети облікового запису позивача в інтернет з додатку «Telegram» (Т.1, а.с. 187-193). 31.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали Ямпільського районного суду Сумської області по справі про витребування доказів. (Т.1, а.с. 235) 21.05.2021 року, 14.06.2021 року, 09.07.2021 року надійшли клопотання представника відповідача - [PERSON]. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т.1, а.с. 207-209, а.с. 223-228, 249). 15.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про долучення доказів (Т.2, а.с. 6-26) 21.07.2021 року клопотання представника відповідача - [PERSON]. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т.2, а.с. 32-33). 23.07.2021 року на адресу суду надійшло заперечення представника позивача адвоката Страшок О.В. на клопотання про долучення письмових доказів (Т.2, а.с. 36-38). 26.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про долучення доказів (Т.2, а.с. 39-49). 31.08.2021 року подано клопотання представника відповідача - [PERSON]. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т.2, а.с. 64-67). Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13.01.2021 року відкрито провадження та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 05.03.2021 року постановлено ухвалу суду, про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. (Т.1, а.с. 116). 10.03.2021 року протокольною ухвалою суду до участі у справі у якості представника відповідача залучили [PERSON] (Т. 1, а.с.126-128). 02.04.2021 року, 19.04.2021 року, 21.04.2021 постановлено ухвали суду, якими задоволено клопотання представника відповідача - [PERSON] про участь у судовому засіданні призначеному на відповідні дати в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.(Т.1, а.с. 138, 161, 174). 26.04.2021 року ухвалою суду, задоволено клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» (Т.1, а.с. 199-200). 21.05.2021 року, 14.06.2021 року постановлено ухвали суду про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за клопотанням представника відповідача - [PERSON].(Т.1, а.с. 211, 230). 17.06.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання про допит свідка, [PERSON] в режимі відеоконференції (Т.1, а.с.239). 12.07.2021 року, 22.07.2021 року постановлено ухвали суду про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за клопотанням представника відповідача - [PERSON]. (Т.2, а.с.5, 35). 31.08.2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача - [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено. (Т.2 а.с. 69). 20.09.2021 року клопотання представника відповідача - [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції ухвалою суду задоволено. (Т.2 а.с. 87) Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданої до справи копії боргової розписки від 13.12.2018 (оригінал знаходиться у позивача), між позивачем та відповідачем 13.12.2018 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Ямпільським РВ УМВС України в Сумській області 18 вересня 1999 року, отримав у борг від позивача [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Московським РУ ГУМВС України в м.Києві 17.04.1996 року, 110000,00 грн (сто десять тисяч гривень), які зобов`язався повернути в строк до 13.01.2019 року включно, позика є безвідсотковою. На підтвердження позовних вимог та спростування заперечень відповідача, позивачем надано суду такі докази: 1) копію боргової розписки від 13.12.2018 власноручно написаної відповідачем [PERSON] (Т.1 с. 6); 2) розрахунок пені та інфляційних збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за розпискою від 13.12.2018 року (Т.1, а. с. 8-10); 3) договір про надання правової допомоги від 30.10.2020 року. (Т.2, а.с. 88-89); 4) акт прийому-передачі наданих послуг від 31.08.2021 року до договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2020 року.(Т.2, а.с. 90-91) 5) акт прийому-передачі наданих послуг за період з 31.08.2021 року по 23.09.2021 року, від 23.09.2021 року. (Т.2, а.с. 92) Крім того, позивачем було надано письмові пояснення від 08.04.2021 року, відповідно до яких останній вважає підтвердженим той факт, що між ним та [PERSON] виникли правовідносини із взаємними правами та обов`язками, відповідачу були передані грошові кошти в сумі 110000,00 грн, які у визначений строк останній не повернув. Надані суду письмові докази у вигляді «переписки у соціальній мережі» вважає недопустимим та неналежним, а допит свідка на його думку, не може доводити факт виконання зобов`язання за договором позики, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На спростування позовних вимог та на підтвердження заперечень проти позову відповідачем та представником відповідача- [PERSON] суду надано такі докази: 1) роздруківку переписок в соціальній мережі «Телеграм» (Т.1, а..с.51-58, Т2 а.с.15-18); 2) виписку операцій по банківському рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 02.07.2019 року по 31.12.2019 року, відповідно до якої 20 серпня 2019 року відповідач [PERSON] здійснив операцію по переказу грошових коштів зі свого рахунку на картрахунок № [NUMBER] в сумі 10 000,00 грн (Т.1, а.с.77 зв.); 3) копію дубліката квитанції № 95501123891504493154 від 29.05.2019 року згідно з якої [PERSON] здійснив переказ коштів [PERSON] сумі 10000,00 грн, (Т.1, а.с. 59 ); 4) копію дубліката квитанції №95501123806617114213 від 20.02.2019 року згідно з якої [PERSON] здійснив переказ коштів [PERSON] в сумі 10000,00 грн(Т.1, а.с.60); 5) копію дубліката квитанції №BASS_8649018616 від 12.01.2019 року згідно з якої [PERSON] здійснив переказ коштів [PERSON] в сумі 10000,00 грн (Т.2 а.с.11); 6) копію дубліката квитанції №BASS_9017761528 від 21.03.2019 року згідно з якої [PERSON] здійснив переказ коштів [PERSON] в сумі 10000,00 грн (Т.2, а.с.12); 7) копію дубліката квитанції №BASS_9580278899 від 09.07.2019 року згідно з якої [PERSON] здійснила переказ коштів [PERSON] в сумі 19961,00 грн (Т.2, а.с.13); 8) копію цивільно-правового договору про надання інформаційного забезпечення та маркетингу від 20.01.2019 укладеного між [PERSON] та директором ТОВ «Вебчікоф» [PERSON] (Т.2, а.с.20-21); 9) копію цивільно-правового договору про надання послуг колл-центра та роботи з клієнтами від 25.01.2019 укладеного між [PERSON] та директором ТОВ «Вебчікоф» [PERSON] (Т.2, а.с.22-23); 10) витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань (Т.2, а.с.43-48). Крім того, за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , судом витребувано від АТ КБ «Приватбанк», інформацію (зокрема у формі довідок операцій або у іншій формі) про здійснення на користь [PERSON] , ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер банківської картки [NUMBER] ) певних фінансових операцій. На виконання ухвали суду від 26.04.2021 АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку (Т.1 а.с. 235) про підтвердження здійснення зарахувань на картку [PERSON] , ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер банківської картки [NUMBER] ) наступних платежів: - 12.01.2019 14:43:46 «Пополнение наличными в терминале TS207300 самообслуживания: Киев, Станция Метро Демиевская. Плательщик: карта [NUMBER] 10000.00 грн.» (мовою оригіналу); - 21.03.2019 «Пополнение наличными в терминале самообслуживания TS208123: Киев, Леонтовича, д. 1 А, отделение банка. Плательщик: тел. ( [NUMBER] »(мовою оригіналу); - 24.04.2019 «Перевод с карты ПриватБанка через приложение Приват24. Відправник: [PERSON] з картки [NUMBER] . Комментарий к платежу: получатель: [PERSON] UAH 10000.00» (мовою оригіналу); - 09.07.2021 «Пополнение наличными в терминале самообслуживания: Киев, ул. Днепровская набережная, д. 33, ТК Аркадия. Плательщик: [PERSON] UAH 19961.00» (мовою оригіналу); 24.10.2019 «Перевод с карты ПриватБанка через приложение Приват24 з картки: [NUMBER] . Відправник: [PERSON] UAH 10000.00» (мовою оригінала); Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідок, [PERSON] , [INFO] , який працює за договором найму від 20.01.2019 року в ТОВ «Вебчікоф», директором якого є відповідач, [PERSON] дав суду такі покази, а саме, що 13.12.2018 відповідач у його присутності отримав грошові кошти у розмірі 110000, 00 грн, про що написав розписку. Грошові кошти були отримані для розвитку бізнесу, який вони вели спільно з відповідачем. Згодом, [PERSON] з яким вони працюють разом, просив його перерахувати на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти. Платежі він здійснював без зазначення призначення платежу, за кошти надані відповідачем для погашення заборгованості за розпискою від 13.12.2018 року. Підтвердив, що жодних грошових зобов`язань між ним особисто та позивачем не існує. Предметом спору та доказування у цій справі є повернення коштів, одержаних за вказаною борговою розпискою, доведення виконання (чи невиконання) відповідачем обов`язку повернення коштів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч. 4 ст. 77 ЦПК України визначено, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Сторонами визнається факт укладення договору позики та отримання відповідачем спірної суми коштів. Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли саме з договору позики, а не з будь-якого іншого договору. За ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Так як у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов`язань повністю, то суд вважає, що відповідачем зобов`язання за договором не виконані. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Як вбачається зі змісту розписки, [PERSON] зобов`язався повернути позику у строк до 13 січня 2019 року та після настання відповідного строку, боржник свого зобов`язання не виконав. Проте, відповідач частково погоджується із сумою заборгованості визначеною позивачем. У запереченні на позовну заяву, вказує про часткове виконання ним обов`язку по погашенню боргу та часткову сплату позики, а саме у сумі 90000,00 грн, і на підтвердження чого посилається на документальні докази. У судовому засіданні представник відповідача стверджував, що [PERSON] особисто та через третіх осіб частково виконав зобов`язання повернення грошових коштів за борговою розпискою від 13.12.2018 року, всупереч письмовим показам позивача та пояснень представника позивача, які заперечують факт отримання від [PERSON] будь-яких коштів в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 13.12.2018. Представник відповідача, [PERSON] на підтвердження часткового виконання зобов`язання з повернення боргу, долучив до матеріалів справи копії дублікатів квитанцій, відповідно до яких, було сплачено [PERSON] такі суми коштів: 1) 12.01.2019 року 10000,00 грн шляхом переказу коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] (Т.2, а.с.11); 2) 20.02.2019 року 10000,00 грн шляхом переказу коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] (Т.1, а.с.60); 3) 21.03.2019 року 10000,00 грн шляхом переказу коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] (Т.2, а.с.12); 4) 29.05.2019 року 10000,00 грн шляхом переказу коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] (Т.1, а.с.59); 5) 09.07.2019 року 19961,00 шляхом переказу коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] (Т.2, а.с.13); 6) 20.08.2019 року 10000,00 шляхом переказу коштів [PERSON] на рахунок [PERSON] (Т.1, а.с. 77 зв.). Із наявної в матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 19.05.2021 №20.1.0.0.0/7-20210511/3185 встановлено, що на банківську картку № [NUMBER] позивача [PERSON] , було зараховано 5 (п`ять) платежів на загальну суму 49961,00 грн.(Т.1, а.с. 235), а саме: 1) 12.01.2019 року платник «картка [NUMBER] »в сумі 10000.00 грн; 2) 21.03.2019 року платник «тел.( [NUMBER] » в сумі 10000.00 грн; 3) 24.04.2019 року платник « [PERSON] » в сумі 10000,00; 4) 09.07.2019 року платник « [PERSON] » в сумі 19961,00; 5) 24.10.2019 року платник [PERSON] в сумі 10000,00 грн; Із наданої виписки операцій по банківському рахунку [PERSON] відповідач доводить сплату 10000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 13.12.2018 року. Позивач, в свою чергу, не надав суду належних та допустимих доказів, що вказані суми коштів які були зараховані на його картковий рахунок № [NUMBER] в період з 13.12.2018 року до 24.10.2019 року від контрагентів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримані ним без достатньої правової підстави, а тому повернуті останнім, чи існують інші невиконанні зобов`язання з даними особами, ані ж боргове зобов`язання [PERSON] від 13.12.2018 року за яким і відбувалось надходження коштів. Під час дослідження боргової розписки від 13.12.2018 року судом встановлено, що позика безвідсоткова, спеціальні вказівки, щодо способу і порядку виконання боргового зобов`язання, відсутні. Суд вважає, що обставини на які посилається відповідач, щодо часткового погашення позики виникли між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору позики від 13.12.2018 року, оскільки жоден із письмових доказів - дублікатів квитанцій АТ КБ «Приватбанк», довідка АТ КБ «Приватбанк» не містить відомостей інших, ніж переведення коштів на рахунок позивача [PERSON] . Ніщо не вказує на те, що вказані в дублікатах квитанцій кошти призначались не одержувачу [PERSON] . Отже, відповідачем доведено належними та допустимими доказами, а саме дублікатами квитанцій та довідкою АТ КБ «ПриватБанк», проведений розрахунок за договором позики від 13.12.2018 року в розмірі 89961,00 грн. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення відповідача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях. Судом має бути дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. За змістом частини третьої статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом зазначених норм Цивільного Кодексу України пеня, як вид неустойки повинна бути встановлена у письмовій формі договору і не зазначення у договорі такого обов`язку або недотримання письмової форми встановлення обов`язку по сплаті пені тягне за собою нікчемність зобов`язання. Зі змісту розписки судом встановлено, що відповідачем прийнято зобов`язання лише по сплаті на користь позивача 110000,00 грн, при цьому відповідальність за невиконання зобов`язання або забезпечувальні виплати у розписці не зазначені. При цьому, з огляду на абстрактність одностороннього правочину та зобов`язання відповідача законодавством також не визначені випадки та розміри сплати пені за невиконання такого зобов`язання. До зазначених правовідносин не можна застосувати положення Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань» оскільки як вбачається з преамбули цього закону, оскільки даний Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Відповідна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 761/26153/15-ц. Отже, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 52235,79 грн пені. Проаналізувавши вказані електронні докази відповідача, суд вважає, що долучені до позовної заяви роздруківки електронної переписки в соціальній мережі «Телеграм», без електронних підписів учасників листування не можуть бути використанні як доказ у справі у зв`язку з їх невідповідністю вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки з цих роздруківок неможливо ідентифікувати відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення. В розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідачем вимоги процесуального законодавства щодо електронного доказу не дотримано. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18). Враховуючи вищевикладене суд не може брати до уваги покази свідка [PERSON] надані у судовому засіданні. У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно з ст. 625 ЦК України він має сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Так, приписами статті 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається «послідовність, утворена за певною закономірністю». Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 13.12.2018 року, отже на користь позивача підлягають стягненню інфляційні збитки. Проте, сума інфляційних збитків має бути розрахована з урахуванням часткового помісячного погашення заборгованості здійсненої відповідачем у період з 14.01.2019 року по 24.10.2019 року. Механізм розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу є наступним, при зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн.) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, « і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» - 100 грн. = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами. Отже, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Таким чином, інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). З урахуванням вищевикладеного, розрахунок суми інфляційних збитків який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення виконання зобов`язання за борговою розпискою від 13.12.2018 року за період з 14.01.2019 року до 30.11.2020 року судом проведено виходячи з такого. Сума боргу на початок розрахункового періоду складає 100000,00 грн (110000,00 грн - 10000,00 грн = 100000,00 грн., де 10000,00 грн- сплачена 12.01.2019 року сума боргу до початку розрахункового періоду). Початок розрахункового періоду - 14.01.2019 року. Дата останнього платежу, який здійснено для розрахунку за борговим зобов`язанням - 24.10.2019 року. Індекси інфляції, які використовуються для розрахунків: січень 2019 р. - 101.0, лютий 2019р. - 100.5, березень 2019 р. - 100.9, квітень 2019 р. - 101.0, травень 2019 р. - 100.7, червень 2019 р. - 99.5, липень 2019 р. - 99.4, серпень 2019 р. - 99.7, вересень 2019р. - 100.7, жовтень 2019р. - 100.7, листопад 2019 р. - 100.1, грудень 2019 р. - 99.8, січень 2020 р. - 100.2, лютий 2020 р. - 99.7, березень 2020 р. - 100.8, квітень 2020 р. - 100.8, травень 2020 р. - 100.3, червень 2020 р. - 100.2, липень 2020 р. - 99.4, серпень 2020р. - 99.8, вересень 2020 р. - 100.5, жовтень 2020 р. - 101.0, листопад 2020 р. - 101.3 Отже, суд наводить порядок проведеного розрахунку інфляційний збитків за період з 14.01.2019 року до 24.10.2019 року: 1)10000,00 грн *101.505 % -10000,00 грн = 91505,00 грн; 2)91505,00 грн * 100,9% -10000,00 грн = 82328,55 грн; 3)82328,55 грн *101% -10000,00 грн = 73151,83 грн; 4)73151,83 грн*100,7%-10000,00 грн = 63663,89 грн; 5)63663,89 грн*99,5% - 19961,00 грн = 43384,57 грн; 6)43384,57 грн*99,102%-10000,00 грн =32995,00 грн; 7)32995,00 грн*101,405% -10000,00 грн = 23458,56 грн. Отже, з урахуванням часткового помісячного погашення заборгованості у період з 14.01.2019 року до 24.10.2019 року, судом установлена сума інфляційних збитків за невиконання зобов`язання за борговою розпискою у розмірі 3419,56 грн. Крім того у період з 25.10.2019 року по 30.11.2020 року повернення коштів в рахунок боргу не проводилось, отже відповідний розрахунок інфляційних втрат за цей період здійснюється аналогічно попереднього періоду, і на підставі розрахунків становить 614,04 грн. Таким чином, сумарний розмір інфляційних втрат за період з 14.01.2019 року по 30.11.2020 року становить 4033,60 грн (3419,56 грн - за період з 14.01.2019 року по 24.10.2019 року + 614,04 грн - за період з 25.10.2019 по 30.11.2020 року). Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено сумі 24072,60 грн. (20039,00 грн(сума боргу) + 4033,60 грн (інфляційні збитки), тобто на 14,16 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 240,79 грн (1700,50 грн* 14,16 %) судового збору. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати за надані послуги з правничої допомоги в сумі 25000,00 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження витрат на правову допомогу надав до суду договір про надання правової допомоги б/н від 30 листопада 2020 року, укладеного з ТзОВ «ЮК ПІК», адвокатом Страшок О.В. та Комар І.С., акт прийому-передачі наданих послуг від 31.08.2021 року до договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2020 року та акт прийому-передачі наданих послуг за період з 31.08.2021 року по 23.09.2021 року, від 23.09.2021 року з переліком послуг та їх вартістю. Разом з тим позивачем або його представником не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Крім того, представник позивача, всупереч вимог ст.83 ЦПК України не надав підтвердження надсилання (надання) копії доказів щодо витрат на правничу допомогу, іншим учасникам справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial