Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Великоберезнянської районної державної адміністраціїзвернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2019 року, який набрав законної сили 12 лютого 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.129 КК України. Даним вироком встановлено, що 24 травня 2018 року близько 08.00 год., [PERSON] , знаходячись по місцю свого проживання за адресою [ADDRESS] , в кімнаті кухні даного будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, затіяв сварку із своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , мешканкою цієї ж адреси, в ході якої, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс серію ударів металевою лопаткою для сміття по голові потерпілої [PERSON] , від чого остання впала на підлогу, а [PERSON] , продовжуючи свої протиправні дії почав викручувати її ліву руку та наносити удари руками та ногами по тулубі і голові останньої. Далі, [PERSON] , витягнув потерпілу [PERSON] на вулицю, де знову наніс їй декілька ударів ногами та руками по тулубі, після чого знову затягнув потерпілу до кімнати кухні, де наніс їй ще декілька ударів ногами та руками по тулубі та голові, чим спричинив їй тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта №243 від 14 червня 2018 року на момент судово-медичного обстеження на тілі [PERSON] , виявлено тілесні ушкодження у вигляді «Синців та саден на шкірних покривах обличчя, волосистої частини голови та тулуба». Згідно даних медичної документації, у потерпілої виявлено: «Забій лівого плечового суглобу. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин обличчя голови». Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше шести, але менше двадцять одного дня і по цій ознаці, згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Після цього [PERSON] почав погрожувати [PERSON] вбивством і сказав, що йде за сокирою щоб відрубати їй голову, при цьому він пішов за сокирою показуючи реальну можливість здійснити погрозу. За сукупністю вищевказаних обставин, а саме нанесення [PERSON] численних ударів [PERSON] , остання сприйняла погрозу вбивством як реальну загрозу своєму життю. Скориставшись тим, що [PERSON] пішов шукати сокиру, [PERSON] вибігла з будинку та пішла до сусідки [PERSON] за допомогою, яка в подальшому викликала швидку медичну допомогу. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Великоберезнянської районної лікарні з 24 травня 2018 року по 06 червня 2018 року. Сума витрат на лікування склала 4510 грн. 52 коп. Враховуючи наведене та те, що витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, прокурор просить стягнути такі з відповідача в судовому порядку. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відділу охорони здоров`я Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, зобов`язався відшкодувати витрати понесені на лікування потерпілого в повному обсязі. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 125 КК України - 2 (два) місяці арешту; за ч. 1 ст. 129 КК України - 4 (чотири) місяці арешту. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно [PERSON] призначено покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці (а.с. 10-12). Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] було завдано легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок яких остання з 24 травня 2018 року по 06 червня 2018 року знаходилася на лікуванні в хірургічному відділенні Великоберезнянської районної лікарні, сума витрат на лікування становить 4510,52 грн., з яких: вартість обслуговування - 4336,45 грн.; вартість харчування - 174,07 грн. Завдані збитки не відшкодовано (а.с. 9). Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п. 5 зазначеної Постанови закладу охорони здоров`я відшкодовуються тільки кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. В порядку ст. 206 ч.4 вказаного Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] , в добровільному порядку не відшкодував бюджетні кошти, які були затрачені на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved