Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

До суду звернулись [PERSON] та [PERSON] із позовом до [PERSON] міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] державний нотаріальний архів, Шоста [PERSON] державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 24.04.2014 року померла їх мати [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] (бабусі позивачів) у вигляді ? частини житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калініна, буд. 96 на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімї УРСР та ? частини зазначеного будинку, яка їй належала в порядку спадкування за законом. У встановлений законом строк позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та державної реєстрації на зазначене майно.У звязку з чим, позивачі просять визнати за ними право власності по ? частині кожному домоволодіння, яке складається із житлового будинку під літерою А, сіни під літ. а, ганок до літ. а, літньої кухні під літ Б, гараж під літ. Б1, водопровід № 2, ворота № 3, замощення розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калініна, буд. 96 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просив його задовольнити. Представник позивачів [PERSON] підтримав своїх довірителів, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа представник [PERSON] обласного державного нотаріального архіву у судове засідання не зявився, про день, місце і час розгляду справи сповіщений належним чином, до суду надано заяву про розгляді справи за їх відсутності, проти позову не заперечують. Третя особа представник Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про день, місце і час розгляду справи сповіщений належним чином, до суду надано заяву про розгляді справи за їх відсутності, проти позову не заперечують. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с. 9-10). 24.04.2014 року [PERSON] померла (а.с. 7). Позивачі у встановлений законом строк звернулись з заявами про прийняття спадщини, про що свідчить копія спадкової справи після померлої 24.04.2014 року [PERSON]. Згідно постанови про відмову вчинення нотаріальної дії № 755/02-03 від 02.04.2015 року державного нотаріуса [PERSON] обласного державного нотаріального архіву [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом і свідоцтва про право власності на частину в загальному майна подружжя, виданого Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою 26.10.1971 року за реєстровим № 2-6531 на імя [PERSON] на житловий будинок № 96 по вул. Калініна в м. Запоріжжі (а.с. 11-12). З відповіді ТОВ ЗМБТІ № 48 від 05.01.2016 року встановлено, що ? частина житлового будинку № 96 по вул. Калініна в м. Запоріжжя належить [PERSON] в порядку спадкування за законом, а інша ? частина належить їй на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом і свідоцтвом про право власності на частину в загальному майні подружжя. Зазначене підтверджено також копією технічного паспорту на садибний житловий будинок, інвентаризаційна справа № 5522/54477, серія АЕ № 001864. [PERSON] померла 05.03.1986 року, про що свідчить запис акту про смерть № 1379, зроблений Шевченківським відділом РАЦС м. Запоріжжя 06.03.1986 року. Батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], згідно запису акту про народження № 174. 27.02.1955 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Коваленко», свідоцтво про одруження , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя 11.12.2001 року (актовий запис № 353). Таким чином, з наданих до суду матеріалів вбачається, що донькою [PERSON], якій фактично належить житловий будинок № 96 по вул. Калініна в м. Запоріжжя була [PERSON], яка є матірю позивачів по справі. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Домоволодіння це житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями. ДЕРЖАВНИЙ КОМІТЕТ СТАТИСТИКИ УКРАЇНИ Н А К А З Про затвердження форм погосподарського обліку та Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах (Інструкція, п.1.1) 18.04.2005 N 95. До обєктів нерухомого майна ЦК віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Згідно із Законом № 2269-ХІІ нерухоме майно поділяється на будівлі, споруди, приміщення (ст. 4). Відповідно до Закону від 1 липня 2004 р. № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-ІV) об'єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (ст. 5). Визначення «житловий будинок», «квартира», «садиба» містяться у гл. 28 ЦК, поняття «обєкти житлової нерухомості» у Податковому кодексі України. Обєкти житлової нерухомості поділяються на такі типи: житловий будинок, житловий будинок садибного типу, прибудова до житлового будинку, квартира, котедж, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах, садовий і дачний будинки (ст. 14.1.129.). Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Поняття домоволодіння законодавством було передбачено до 2005 року, на теперішній час діючим чинним законодавством передбачено поняття житловий будинок. Тому в частині формулювання позивачами позовної вимоги щодо визнання за ними права власності на ? частину домоволодіння за кожним не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивачами до суду не надано правовстановлюючих документів на гараж під літ. Б1, тобто зазначене нерухоме майно є новоствореним і таким, що не пройшло державну реєстрацію, тому суд вважає за доцільне вимогу в частині визнання права власності на самовільно збудований гараж під літ. Б1 залишити без задоволення. За ст. 181 ЦК до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може. Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний обєкт, визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. № 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. № 30)) Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 26 червня 2013 р. № 611. Тому, в частині визнання права власності на сіни під літ. а, ганок до літ. а, водопровід № 2, ворота № 3, замощення суд вважає за необхідним залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial