Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивач просить суд визнати довіреність укладену [PERSON] на право експлуатації та розпорядження автомобілем марки TOYOTA модель COROLA, випуску 2007 року, шасі (кузов, рама, коляска) №JTDBR22EX03190181, тип ТЗ легковий, реєстраційний №ВН 2687 ЕН, що стоїть на обліку у РЕВ №5 ВДАІ ГУМВС України в Одеській області, удаваною угодою; визнати угоду купівлі-продажу вказаного автомобіля дійсною; визнати за ним право власності на автомобіль, та звільнити автомобіль з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2013 року [PERSON] продав, а позивач купив автомобіль марки «TOYOTA» модель COROLA, 2007 року випуску, шасі №JTDBR22EX03190181, тип ТЗ Легковий, державний номерний знак [NUMBER], що стоїть на обліку у РЕВ № 5 ВДАІ ГУ МВС України в Одеській області, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ САО № 179474, видане від 13.09.2012 року. 01.03.2013 року [PERSON] оформив на нього довіреність, згідно якої уповноважив представляти його інтереси в органах ДАІ, нотаріату та в інших підприємствах, організаціях, установах, незалежно від їх форм власності і підпорядкування, з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням належного йому транспортного засобу, в тому числі з правом зняття чи постановки його на облік, та з правом передоручення цих повноважень третій особі. Довіреність була посвідчена нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Договір купівлі-продажу було оформлено письмовою розпискою, за змістом якої [PERSON] отримав від нього повний розрахунок за продаж вищезазначеного автомобілю в сумі 40 000 гривень. В подальшому, йому стало відомо, що Ізюмським міськрайонним судом Харківської області був виданий виконавчий лист, який на теперішній час знаходиться на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 28.03.2014 року було відкрито декілька виконавчих проваджень, що обєднані в зведене виконавче провадження за № 42874944. При примусовому виконанні державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області проведено арешт автомобіля та оголошено розшук автомобіля, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, а також те, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не зявився, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення на позов не надав, у звязку з чим справа розглядається на підставі наявних доказів у порядку заочного розгляду. Представник відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, з огляду на їх безпідставність, арешт на автомобіль накладено правомірно та підстав для його зняття немає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 179474, виданого 13.09.2012 року РЕВ 5-го ВДАІ ГУ УМВС України в Одеської області, власником автомобілю марки «TOYOTA» модель COROLA, 2007 року випуску, шасі №JTDBR22EX03190181, тип ТЗ Легковий, державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON], що також підтверджується листом Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Ізмаїл, Ізмаїльського та Кілійського районів Управління ДАІ Головного управління МВС України в Одеській області №1096 від 28.07.2014р. 01.03.2013 року [PERSON] довіреністю, посвідченою нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою у реєстрі за №318, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з питань експлуатації та обслуговування, з правом тимчасового виїзду за кордон та розпорядження, тощо, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САО №179474, виданого 13.09.2012 року РЕВ 5-го ВДАІ ГУ УМВС України в Одеської області, автомобілем марки «TOYOTA» модель COROLA, 2007 року випуску, шасі №JTDBR22EX03190181, тип ТЗ Легковий, державний номерний знак [NUMBER]. Як вбачається з розписки від 01.03.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 гривень в рахунок продажу автомобілю марки «TOYOTA» модель COROLA, державний номерний знак [NUMBER]. (а.с.10). За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Підстави набуття права визначені у главі 24 ЦК України, зокрема, право власності набувається із правочинів. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності. Статті 626, 628, 638 ЦК України встановлюють, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, договір укладається шляхом пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Так, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції МВС України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Пункт 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі Порядок), в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, визначає, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, а також без номерного знака «Транзит» забороняється. За змістом п.8 Порядку реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом тощо. Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Якщо транспортні засоби знімаються з обліку у зв'язку з їх відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України», номерні знаки здаються, а видаються номерні знаки «Транзит». У разі зміни власником транспортного засобу місця проживання з вибуттям за межі відповідно Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя в свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про місце вибуття транспортного засобу (абз.1 п.43 Порядку). Відповідно до абз.3 п.15 Порядку якщо власник транспортного засобу передав в установленому порядку право користування і (або) розпорядження ним іншій фізичній або юридичній особі, їм видається підрозділами ДАІ тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження. При цьому у графі «особливі відмітки» тимчасового реєстраційного талона робиться запис «Дійсний до _____ за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /технічного паспорта/ серія N____». Один екземпляр копії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом, залишається у підрозділі ДАІ. Абз.1 п.19 Порядку визначає, що відомості про зареєстровані (перереєстровані) транспортні засоби та їх власників вносяться до облікової бази даних органів Державтоінспекції МВС. Пунктом 35 Порядку передбачено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі зміни їх власника, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власника - юридичної особи, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичної особи, яка є власником транспортного засобу, а також кольору, марки або моделі транспортного засобу внаслідок переобладнання чи заміни двигуна або кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. В порушення вищезазначених вимог законодавства, заява від відповідача [PERSON] про зняття з обліку автомобіля не подавалася і його огляд органами ДАІ не здійснювався, у звязку з чим, він залишився зареєстрованим за відповідачем [PERSON] Посилання позивача на розписку від 01.03.2013 року як на підставу набуття права власності на автомобіль є безпідставним, адже вона не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу в розумінні положень п.8 Порядку, та який є підставою для його перереєстрації в органах ДАІ на нового власника. Що стосується довіреності, копія якої наявна в матеріалах справи, суд зауважує, що за своїм юридичним змістом вона є договором на представництво, оскільки повірений зобовязується діяти від імені довірителя. Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва її інтересів перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє. Крім того, за змістом ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Таким чином, оскільки спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишився зареєстрованим за відповідачем, заява від останнього або його представника про зняття з обліку автомобіля не подавалась відповідно до п. 42 Порядку, приймаючи до уваги, що до зняття автомобілю з обліку [PERSON] не мав права відчужувати його, а позивач придбавати, договір купівлі-продажу автомобіля між останніми в установленому законом порядку укладений не був, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання даного договору дійним, визнання права власності на автомобіль задоволенню не підлягають. З огляду на вказаний висновок суду, не підлягають задоволенню й інші позовні вимоги [PERSON] як похідні. Так, також не підлягають задоволенню вимоги про визнання угоди удаваною, з огляду на те, що відсутній дійсний правочин, для приховування якою укладалась інша угода, так як досліджена вище угода не визнана судом договором купівлі-продажу. За відсутності підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля та права власності на автомобіль за позивачем, відповідно відсутні підстави і для задоволення позовних вимог у справі щодо звільнення цього автомобіля (що є власністю [PERSON]В.) з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області постановою від 23.04.2014р. у межах виконавчого провадження ВП №42714023. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати; З огляду на те, що позивачем до позовної заяви не додано квитанції про сплату судового збору, питання про стягнення судового збору вирішується судом у рішенні суду. Доказів звільнення позивача від сплати судового збору суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на момент подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Ціна позову вказана у розмірі 40000грн, отже 1 відсоток від ціни позову становить 400грн. З огляду на викладене, вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Outcome: approved