Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

До суд уз позовом звернулась [PERSON], яка вказала, що після смерті її батька залишилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Оскількипри вирішенні питання щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] не повідомила суду, що є інший спадкоємець, адже позивач за її твердженням також прийняла спадщину після смерті свого батька, так як розпорядилась його майном, а [PERSON] на думку позивача порушила її права на спадщину, розпорядившись і часткою позивача у спадщині, у звязку з чим позивач просила: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 16.09.2009 року за реєстровим № 4-1367, зареєстроване в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», номер запису 234 в книзі 716пр-91; - визнати недійсним договір дарування від 13.11.2009 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-1960. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. На запитання суду представник позивача додатково повідомив, що всупереч зазначеної в позовній заяві обставині позивач спадщину після смерті батька фактично не прийняла, в квартирі не проживала, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, позовних заяв до суду про надання додаткового строку на прийняття спадщини поки не подавала, вимог про визнання права власності в порядку спадкування не ставить. Вказана позиція позивача повязана з тим, що [PERSON] вважала, що після смерті батька її автоматично мали повідомити про наявність спадщини, а тому вважає, що строк звернення до суду, про застосування якого подала заяву сторона відповідача, нею не пропущений. Відповідач [PERSON] та її представник вимоги позову не визнали та просили в його задоволені відмовити в повному обсязі, посилаючись відсутність порушень чинного цивільного законодавства при отриманні відповідачем свідоцтва про право власності в порядку спадкування й на пропуск позивачем строку позовної давності. До суду відповідач [PERSON] не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно через оголошення у пресі. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] О.І. позов вважала необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі у звязку з відсутністю підстав для його задоволення. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, що зявились до суду, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі розпорядження органу приватизації [PERSON] та [PERSON] 28.10.1993р. отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7, 8). 12.08.2000р. [PERSON] помер (а.с. 9) та рішенням Суворовського районного суду м.Одеси за № 2-6084/08 від 28.11.2008р. розмір часток подружжя [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в [ADDRESS] був визнаний рівним, за [PERSON] було визнано право власності на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 10). На випадок своєї смерті [PERSON] 04.04.2008р. зробила заповіт на імя [PERSON], яким заповіла останній все своє майно (а.с. 56). Після смерті 14.02.2009р. [PERSON] (а.с.53зв.) [PERSON] отримала 16.09.2009р. свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на [ADDRESS] (а.с. 63). [PERSON] 13.11.2009р. подарувала [PERSON] [ADDRESS] на підставі відповідного договору, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-1960 (а.с. 13). Проте 22.05.2013р. апеляційний суд Одеської області рішенням скасував рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28.11.2008р. за позовом [PERSON] до Одеської міської ради за № 2-6084/08 та виніс нове, яким в задоволені позову [PERSON] відмовив, так як до участі в справі не було залучено та не встановлено спадкоємці після смерті [PERSON] [PERSON] (а.с. 11-12). 14.08.2013р. спірну квартиру [PERSON] продав [PERSON] (а.с. 125). Правовідносини, які виникли між сторонами, в частині, що стосуються спадкування після смерті [PERSON], регулюються ЦК України в редакції від 18.07.1963р., зокрема розділом VII «Спадкове право», стаття 529 якого визначає спадкоємцями першої черги в рівних частках дітей, дружину і батьків (усиновителів) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини ст. 548 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. Стаття 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. визначає, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та/або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в правових позиціях від 01.12.1997р. в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році в п. 64 зазначає, що розглядаючи позови спадкоємців про визнання за ними права на частку спадкового майна, а свідоцтва про право на спадщину - недійсним щодо цієї частки суд має враховувати дотримання позивачем, як передбаченого ст. 549 ЦК України шестимісячного строку на прийняття спадщини, так і встановленого ст. 71 цього Кодексу загального строку позовної давності для звернення з вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Якщо пропущений шестимісячний строк не буде продовжений, посилання на пропуск строку, встановленого ст. 71 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. не потрібне, оскільки для вирішення безпідставних вимог строку давності не встановлено. Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. і прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном п. 65 зазначених вище правових позицій. Разом з тим, як встановлено судом з пояснень представника позивача, [PERSON] спадщину після смерті батька (а.с. 5) досі фактично не прийняла, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини своєчасно не звернулась, з позовними вимогами про надання додаткового строку на прийняття спадщини або про визнання права власності в порядку спадкування за законом (витребування майна тощо) до суду не зверталась. Таким чином суд доходить до висновку про те, що позивач спадину не прийняла, а тому її права видачею свідоцтва про право власності на майно (наявності права на яке позивач не довела) на імя [PERSON] та подальшим відчуженням спірного майна не порушені, у звязку з чим в позові має бути відмовлено в повному обсязі. На підставі викладеного не можуть бути задоволені і похідні вимоги про визнання недійсним договору дарування 13.11.2009 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 4-1960 у звязку з недоведеністю підстав, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог в позові. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача про встановлення певних обставин рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.05.2013р., оскільки вказаним судовим рішенням факту належності спадщини позивачу не встановлено, лише визнано, що її мало бути залучено до участі в справі. Також суд звертає увагу на те, що оспорюючи свідоцтво про право власності за заповітом на імя [PERSON] позивач ніяк не обґрунтовує, чому має бути визнано недійсним свідоцтво цілком, отже ? частина спірної квартири, на яку склала заповіт [PERSON], належала останній на підставі свідоцтва УЖКГ та підстав вважати таке розпорядження недійсним позивач не наводить. Не може бути підставою для відмови в задоволенні позову пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки наявності пропуску строку судом не встановлено. Не приймаються до уваги судом інші пояснення сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Outcome: dismissed