Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області, який діє в інтересах держави звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи тим, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України було закрито у зв'язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Вказує, що під час судового розгляду вищезазначеної справи, судом було встановлено та визнано доведеним те, що потерпілий від даного злочину - [PERSON] в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді садна в лобній області зліва, струсу головного мозку, переломо-вивиху правого колінного суглобу у вигляді підшкірної гематоми в області суглоба та його деформації, внутрішньо суглобових багатоуламкових переломів виростків правої стегнової та великогомілкової кісток із зміщенням уламків, пошкодження зв'язок суглобу, наявності крові в порожнині суглоба, призвело до заподіяння потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Броварської центральної районної лікарні в період з 16.12.2014 по 23.12.2014 (7 ліжко дні) та вартість лікування за вказаний період, відповідно до калькуляції Броварської ЦРЛ, склала 1 208,13 грн., змушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити повністю оскільки він необґрунтований та безпідставно заявлений Представник Броварської центральної районної лікарні в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву у якій позов підтримав та просив його задоволити з підстав, викладених у ній та проводити судовий розгляд без його участі, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. При цьому примирення винного з потерпілим не звільняє його від обов'язку відшкодувати витрати, завдані закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Судом встановлено, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2015 року по кримінальній справі №361/1333/15-к відповідача [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим та кримінальне провадження відносно останнього закрито (а.с.8). Як вбачається з вищезазначеної ухвали 16.12.2014 року, близько 19 год., у темну пору доби, [PERSON], керуючі технічно справним автомобілем марки «TOYOTA LAND CRUISER», держаний номерний знак [NUMBER], що підтверджується висновком експерта за №1230-А від 29.12.2014 року, рухаючись зі швидкістю близько 30 км/год. у лівій смузі руху проїжджої частини вул.Київської, м. Бровари, у районі будинку №137, у напрямку від м. Чернігова в бік м. Києва, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги п.2.3 «б» ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинився, чим порушив п. 18.1 ПДР України, внаслідок чого допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які перетинали проїжджу частину вул.Київської на нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля. В результаті вищезазначеної ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, садна в лобній області зліва, струсу головного мозку, переломо-вивиху правого колінного суглобу у вигляді підшкірної гематоми в області суглоба та його деформації, внутрішньосуглобових багатоуламкових переломів виростків правої стегнової та великогомілкової кісток зі зміщенням уламків, пошкодження зв'язок суглобу, наявності крові в порожнині суглоба. Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням в результаті вищезазначеної ДТП тілесних ушкодженнь [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Броварської центральної районної лікарні в період з 16.12.2014 по 23.12.2014 (7 ліжко дні), вартість лікування за вказаний період склала 1 208 грн., 13 коп., що підтверджується калькуляцією Броварською ЦРЛ (а.с.9). Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка 1 завдала. Відповідно до ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпшого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка піддягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в жому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Відповідно до п.4 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 зазначено, що стягнені в установленому порядку кошт, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до ч.3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Відповідно до п.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні до початку судового розгляду в порядку вимог ст. 128 КПК України прокурором не заявлено, що підтверджується резолютивною частиною вищевказаного вироку Броварського міськрайонного суду. Відповідно до ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до вимог ст.121 Конституції України, Прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Також слід зазначити, що відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 року №11 зазначено, що відповідно до частини першої ст.93-1 КПК позов про стягнення таких витрат може бути пред'явлений закладом охорони здоров'я, органом Державного казначейства України або прокурором у порядку, передбаченому ст.28 та ч.2 і ч.3 ст.93 КПК України. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позов пред'явлений позивачем в межах своїх повноважень, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами та знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того слід зазначити, що відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, з огляду на ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] 1 378 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищевикладеного, ст.1166 ЦК України,

Outcome: approved