Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та моральної шкоди, в якому позивач просить суд, згідно уточнень, стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 182\~069,01 грн., майнову (немайнову) шкоду в розмірі 25\~000 грн., судовий збір 2 102 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 18.10.2019р. заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто на її користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 10\~000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Постановою Одеського апеляційного суду від 04.05.2020р. апеляційну скаргу залишено без задоволення, а заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2019р. залишено без змін. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Першим Суворовським ВДВС м. Одеси заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 09.04.2021р. становить 182\~069,01 грн. Оскільки відповідач не виконує рішення суду, за кожен день прострочення його виконання нарахована пеня в розмірі 640\~532 грн., що значно перевищує розмір виниклої заборгованості, а тому стягненню підлягає сума, що відповідає розміру виниклої заборгованості. Окрім того, позивач зазначає, що дані обставини призвели до стресу та моральних страждань, що в свою чергу призвело до виснаження фізичних і психологічних ресурсів її організму. Відповідні обставини стали причиною звернення до суду з даними позовними вимогами. Представник позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, при цьому посилаючись на письмовий відзив, наданий до суду. . Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення повноліття дітьми, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] витрати на надання професійної правничої допомоги, у розмірі 7 800,00 ( сім тисяч вісімсот ) гривень. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь держави судовий збір у розмірі -\~у розмірі 768 ( сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. (а.с.44-45) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2019 року в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18.10.2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 04.05.2020р. апеляційну скаргу\~ [PERSON] \~- залишено без задоволення. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів\~ залишено без змін. (а.с.41-43) Таким чином заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, набрало законної сили лише 04.05.2020р. Окрім того, слід зазначити, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2021р. зменшено\~розмір аліментів, які стягуються з\~ [PERSON] \~на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] \~на підставі рішення\~Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року, справа № 521/11656/19. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] \~у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісяця,\~з індексацією\~відповідно до закону, але не менше ніж 50%\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, тобто до\~ [INFO] . Проте вищезазначене рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку. Згідно наданого розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 29.04.2021р., складеного державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Кобилко В.С., при примусовому виконанні виконавчого листа № 521/11656/19, виданого 21.11.2019р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10\~000 грн., щомісячно на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дати подання позову тобто з 07.07.2019р. і до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] , судом встановлено, що державним виконавцем згідно попереднього розрахунку заборгованість станом на 01.04.2021р. становить 182\~069,01 грн. (а.с. 97) Доказів того, що відповідач оскаржив зазначений розрахунок суду не надано. Разом із цим, [PERSON] зазначає, що раніше працював моряком та останній рейс, в якому перебував за контрактом, було закінчено в листопаді 2019 року. В підтвердження цього [PERSON] надано до суду копію довідки ДП «В.ШІПС (Україна)» № 783 від 27.05.2020 року, з якої вбачається, що ДП «В.ШІПС (Україна)» надавало послуги [PERSON] з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Термін дії останнього трудового договору [PERSON] , укладеного за посередництвом ДП «В.ШІПС (Україна)» від 20 травня 2019 року закінчився в листопаді. З листопада 2019 року [PERSON] за послугами з посередництва у працевлаштуванні за кордоном не звертався (а. с. 57). Постановою державного виконавця Кобилко В.С. від 22.05.2020 року встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 521/11656/19, виданого 21.11.2019 року (а. с. 53). Із копії довідки № 1091/01-29-20/02 від 28.05.2020 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку, як безробітний, в Суворовському районному центрі (Одеському регіоні) Державного центру зайнятості з 27 травня 2020 року (а. с. 52). Наразі матеріальне становище відповідача [PERSON] є стабільним, оскільки починаючи з 01.06.2021р. його було прийнято в ТОВ «ТЕПЛОСТАНДАРТ-ЮГ» помічником завідувача господарством, що підтверджується відповідною довідкою. Також відповідачем надано копію наказу ТОВ «ТЕПЛОСТАНДАРТ-ЮГ» від 31.05.2021р., з якого вбачається, що відповідач був прийнятий на роботу з окладом (тарифною ставкою) 6420грн. (а.с.114-115) Посилання відповідача на те що на його утриманні перебуває також непрацездатна онкохвора матір, судом не приймається до уваги, оскільки на момент розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та ухвалення відповідних рішень у відповідній справі, мати відповідача вже була хвора, та у суду відсутні достеменні докази відповідного утримання матері відповідачем. При цьому, суд не бере до уваги довідку голови ОСББ «Марсельський 3Д» (а.с.57) щодо перебування на утриманні позивача його матері, так як питання встановлення факту перебування на утриманні фізичних осіб не відноситься до повноважень голів ОСББ. В порядку ст.\~196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Досліджуючи наданий позивачем розрахунок по пені суд враховує, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом\~ст. 196 СК України\~пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочена до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів, чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своїй\~Постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3\~передбачена\~ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст. 197 СК України\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачу було відомо про відкрите виконавче провадження, про що свідчать виплати по аліментам згідно розрахунку заборгованості державного виконавця. Вказана заборгованість виникла внаслідок несвоєчасного та неповного виконання свого обов`язку щодо сплати аліментів та належного утримання неповнолітніх дітей. Діти весь час перебувають на утриманні позивача. Відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати. У Постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі\~ст.196 СК України. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановахвід02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Так згідно наданих відповідачем [PERSON] копій квитанцій, вбачається, що ним здійснювалися виплати по аліментам, однак сплачувалися не в повному обсязі. (а.с. 124-135) За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~ст. 549 ЦК України\~та\~ст. 196 СК України\~неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Позивачем [PERSON] надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який становить 640 532 грн., однак розмір заборгованості становить 182069,01грн., а відтак сума пені не може перевищувати розміру заборгованості. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, термін останнього його контракту був з 20.05.2019р. по 11.11.2019р., заробітна плата складала 1437 дол. США у місяць, тобто за шість місяців роботи по контракту він отримав приблизно 7999,30 дол. США. Згідно розрахунку Першого Суворовського ВДВС м.Одеси від 30.04.2020р. за 2019р. та по квітень 2020р. відповідачем не було сплачено жодного платежу незважаючи на те, що він, подаючи заяву про перегляд заочного рішення суду від 18.10.2019р., знав про існування останнього. Суд зазначає, що з листопада 2019 року по травень 2020р. відповідач не звертався за послугами з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а також ніде не працював, що підтвердив і сам відповідач в судовому засіданні. Зважаючи на викладене та враховуючи вимоги позивача та заперечення відповідача, підстави для звільнення боржника від сплати заборгованості судом не встановлено, однак суд, з урахуванням майнового стану відповідача, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені), яку слід сплатити боржнику (відповідачу) до 98\~069 грн., яка виникла станом на 01.06.2020р. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну виплату аліментів на утримання дитини в сумі 98 069 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме в частині стягнення моральної шкоди, слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, згідно п. 3 ч. 2\~ст. 23 ЦК України. Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування\~цієї частини\~позовних вимог,\~позивач вказує,\~що заподіяна\~їй моральна\~шкода,\~через що\~вона звернулася\~до спеціаліста\~ [PERSON] ,\~якою надано\~висновок психологічної\~діагностики від\~26.06.2020р.,\~однак відповідним\~висновком не\~встановлено,\~що неправомірні\~дії відповідача\~спричинили відповідні\~моральні страждання\~позивачці та\~стали причиною\~звернення до\~спеціаліста. Таким чином суд відмовляє в задоволенні цієї частини позовних вимог. Статтею 59 Конституції України\~гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ч.ч.1, 2, 3\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з частиною 8\~статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги від 02.12.2020 року, зазначено з чого складаються послуги з правничої допомоги та їх вартість та квитанції про оплату наданих послуг згідно відповідного договору в розмірі 7\~500 грн. (2600+4900), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору.

Outcome: partial