Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

За первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за [ADDRESS] у зв'язку з тим, що він на протязі більше як два роки не проживає у квартирі, не оплачує плату за комунальні послуги та не приймає ніякої участі в утриманні квартири та у спільному побуті. За зустрічним позовом [PERSON] (з уточненнями зазначеними в заяві від 13.12.2016 року та 24.04.2017 року а.с. 70-71, 170) просить визнати право власності на нерухоме майно квартиру за [ADDRESS], як придбану за набувальною давністю, оскільки він на законних підставах відкрито, безперервно володів зазначеною квартирою майже 13 років. Зазначену квартиру ним було придбано у [PERSON] за 4 309 грн., що на момент придбання становило 800 дол. США, яка її продала з метою позбавитись від боргів за комунальні послуги, без надання їй повноважень на продаж від інших співвласників квартири. Підтвердженням фактичного укладення договору купівлі-продажу є розписка [PERSON] про отримання всієї суми за квартиру, відсутність до нього претензій з приводу оплати вартості квартири та її заява на ім'я директора Брилівського ТВО про переоформлення рахунків щодо квартири з неї на ім'я [PERSON] В квартирі він проживав з листопада 2003 року по вересень 2016 року, внаслідок заміни відповідачами замків у квартирі він був позбавлений доступу до квартири після проведення за усною домовленістю [PERSON] капітального ремонту в борг на суму 74 000 грн. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та представник позивачів первісний позов підтримали, зустрічний позов не визнали та пояснили, що з [PERSON] договору щодо користування квартирою не укладали. [PERSON] проживав у квартирі, як квартирант з їх дозволу. Дозволу на реєстрацію [PERSON] в квартирі вони не надавали. [PERSON] не проживав у квартирі більше 2-х років, комунальні платежі перестав платити. Після того, як вони довідались, що [PERSON] продав квартиру, то вони змінили у ній замки. З 2004 року вони у квартирі не проживали, були вимушені виписатись з квартири у зв'язку з відсутністю коштів на оплату комунальних платежів. [PERSON] проживаючи у квартирі повинен був сплачувати комунальні платежі та сплатити заборгованість з комунальних платежів. На даний час [PERSON] має потребу у житлі. [PERSON] розписку про отримання грошей та заяву на переоформлення рахунків писала, але самих грошей не отримувала. Вона була вимушена написати розписку щоб у них не забрали квартиру за борги. Договору щодо продажу квартири не укладала. Борг за комунальні платежі у розмірі 1800 грн. був списаний. Розписка та документи на квартиру залишились у [PERSON] Вони були вимушені отримувати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру. Рахунки були переоформлені на [PERSON] для того, щоб той платив комунальні платежі. В судовому засіданні [PERSON] та його представник первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали та просять визнати за [PERSON] право власності на квартиру за набувальною давністю. Крім того, [PERSON] пояснив, що в 2003 році шукав житло щоб купити та його знайомий вказав на цю квартиру як покинуту. Він з [PERSON] домовився щодо купівлі-продажу квартири за оціненою з нею вартістю у 800 доларів, з яких 400 доларів він двома частинами по 200 доларів передав [PERSON], а ще за 400 доларів він повинен був заплатити борг за комунальні платежі. Самого договору щодо купівлі-продажу не укладали. З самою [PERSON] та на той час з малолітньою [PERSON] він з приводу продажу квартири перемовин не вів. Борг за комунальні платежі частково був списаний. Він знав, що квартира належить 3 (трьом) власникам та про те, що у [PERSON] не було довіреності він інших співвласників. Оригінал свідоцтва на квартиру у нього, оскільки його йому віддала [PERSON] Суму у розписці він не вказав, оскільки не придав цьому значення. На час написання розписки він працював заступником начальника Брилівського виробничо-технічного об'єднання, яке надавало комунальні послуги, в т.ч. і щодо будинку в якому перебуває квартира. Паспортист йому не підпорядковувався. З серпня 2014 року він у квартирі не проживає, проживає у онука. Квартиру він хотів продати [PERSON], але у нього не було документів. В квартирі він перестав проживати, оскільки [PERSON] почав у ній здійснювати ремонт. Час від часу він навідувався у квартиру дивлячись як йде ремонт. [PERSON] поставив новий котел та нові вікна. Комунальні платежі він сплачував до вересня 2016 року та після того, як були змінені замки у квартирі перестав оплачувати ці послуги. Технічний паспорт на квартиру оформлений на нього, оскільки була необхідність ставити лічильник та він проживав у квартирі і особові рахунки були оформлені на нього. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі та допитавши свідків суд встановив. За свідоцтвом про право власності на житло видане ТВО Брилівської селищної ради 26.11.1997 року № 87 (дублікат видано секретарем Брилівської селищної ради 10.06.2016 року за № в реєстрі 46) квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.07.2016 року № 63337852 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Державна реєстрація права власності здійснена 11.07.2016 року на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло видане 10.06.2016 року Брилівською селищною радою Цюрупинського району Херсонської області за № 46. За свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] видане 25.02.2000 року Брилівською селищною радою 25.02.2000 року [PERSON] та [PERSON] одружились. Прізвище чоловіка та дружини після одруження - [PERSON] та [PERSON]. За свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] видане 08.11.2016 року Олешківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 08.11.2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] та [PERSON]. За довідкою КП «Технік» Брилівської селищної ради від 26.07.2016 року № 730 у кв. [ADDRESS] зареєстровано співвласника [PERSON] з 25.07.2016 року та квартиранта [PERSON] з 04.11.2003 року. За актом обстеження квартири від 17.11.2016 року складеного депутатом селищної ради та сусідами, підписаного секретарем Брилівської селищної ради та скріпленого печаткою Брилівської селищної ради [PERSON] в [ADDRESS] не мешкає. За довідкою КП «Технік» Брилівської селищної ради від 17.11.2016 року № 1401 у [ADDRESS] [PERSON] згідно депутатського акту від 17.11.2016 року не проживає. За актом обстеження квартири від 08.12.2016 року складеного депутатом селищної ради та сусідами, підписаного селищним головою Брилівської селищної ради та скріпленого печаткою Брилівської селищної ради [PERSON] в [ADDRESS] не проживає зі слів сусідів більше двох років. Квартира перебуває в стані непридатному для проживання, відсутні міжкімнатні двері, сантехніка та батареї опалення. Кімнати у зруйнованому стані. За довідками КП «Технік» Брилівської селищної ради від 01.12.2016 року № 1470, 1471 з реєстраційного обліку у [ADDRESS] [PERSON] була знята 11.10.2000 року, [PERSON] була знята з 06.02.2004 року. За довідкою Територіально-Виробничого Об'єднання Брилівської селищної ради № 75 від 01.12.2016 року оплату за комунальні послуги за адресою [ADDRESS] з січня 2004 року по січень 2016 року здійснювалася [PERSON] За довідкою КП «Технік» Брилівської селищної ради від 01.12.2016 року № 1474 оплату за комунальні послуги за адресою [ADDRESS] з січня 2008 року по березень 2016 року здійснювалася [PERSON] За витягом з картки особового рахунку [ADDRESS] в серпні 2004 року було здійснено списання боргу у сумі 1778,16 грн. За технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] квартира перебуває у власності [PERSON] За розпискою від 23.01.2004 року [PERSON] отримала суму за квартиру відповідно до договору від [PERSON] в повному обсязі, претензій не має. За заявою [PERSON] від 23.01.2004 року на ім'я директора ТВО [PERSON] вона просить переоформити обліковий рахунок на [PERSON] (а.с. 59 - 60, оригінали було надано суду для огляду). За вироком Цюрупинського районого суду Херсонської області від 26.01.2017 року у справі № 664/2784/16-к зміненого ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 27.03.2017 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком. Вчинення злочину відбулось за наступних обставин - 22.08.2013 р. [PERSON] перебуваючи в смт. Брилівка Олешківського району Херсонської області, переслідуючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, що виразився у наданні завідомо неправдивої пропозиції придбання квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та відповідно до свідоцтва про право власності на житло належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], заздалегідь знаючи, що не являється власником зазначеної квартири, домовився з потерпілим [PERSON], який не був обізнаний про вказані обставини, про продаж зазначеної квартири, встановивши суму продажу в розмірі 6 тисяч доларів США, що на дату отримання коштів становило 74 075,29 грн. та отримав зазначену суму в період з 22.08.2013 р. по 23.03.2015 р. [PERSON] в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав та показав, що з 2003 року в його користуванні перебувала квартира, за адресою: [ADDRESS] на яку він не мав правовстановлюючих документів. В 2013 році йому були потрібні кошти на лікування, а тому він вирішив продати вказану квартиру потерпілому [PERSON] від якого фактично отримав суму 6000 доларів США, але при цьому розумів, що документи про право власності на квартиру на його ім'я відсутні і що продавати вказану квартиру та отримувати кошти за неї не мав законного права. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він одружився з [PERSON] в 2000 році. Вона проживала до 2002 року в с. Привітне, а зареєстрована була в смт. Брилівка. Він не проживає в смт. Брилівка з 2002 року, але вони зі [PERSON] раз на тиждень бувають в смт. Брилівка бо у них там родичі та друзі. Зі слів дружини [PERSON] він знає, що [PERSON] проживав у квартирі в [ADDRESS] як квартирант. Грошей які б отримувала його дружина за квартиру не бачив. [PERSON] не проживає в квартирі з 2014 року, бо коли вони приїжджали квартира весь час була зачинена та через вікна на першому поверсі він бачив, що квартира в не жилому стані. Замки у квартирі він змінював у серпні-вересні 2016 року після того як вони довідались, що [PERSON] продав вказану квартиру. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою [PERSON] та була в квартирі по вул. Меліораторів в смт. Брилівка декілька разів - восени та грудні 2016 року (номеру будинку та квартири не знає). В грудні у квартирі нікого не бачила, квартира була у непридатному для проживання стані. Зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] не живе у квартирі з 2014 року. [PERSON] приїжджав до [PERSON] 2 чи 3 рази протягом 2015-2016 років. Зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] вимагав переоформити квартиру. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживав у квартирі в [ADDRESS] з 2003 року разом зі своїм дідом - [PERSON] до 2009 року. В 2012 році він отримав квартиру в [ADDRESS] та [PERSON] з весни 2014 року почав проживати разом з ним, оскільки хотів продати квартиру та у квартирі покупець робив ремонт. Після початку ремонту [PERSON] добровільно покинув квартиру і по сьогоднішній час проживає разом з ним. Знає, що квартира була дідова, але про обставини її придбання нічого не знає. За час спільного з дідом проживання вони робили у спірній квартирі ремонт. За час свого проживання у спірній квартирі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не бачив. Знає, що [PERSON] їздив до власниці квартири для її оформлення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що його дядько [PERSON] почав проживати у квартирі в [ADDRESS] з 2003 року. Від [PERSON] він знає, що той купив цю квартиру. Проживав [PERSON] у квартирі до весни 2014 року та після цього переїхав жити до свого онука [PERSON], де і продовжує проживати. Переїхав [PERSON] до нового помешкання, бо хотів продати квартиру та у ній робився ремонт. Знає від [PERSON], що у квартирі були змінені замки. Квартиру [PERSON] не може продати бо не переоформлені документи. Він з [PERSON] приїжджав до [PERSON] щодо оформлення квартири, але та зажадала від [PERSON] 2 тисячі доларів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі не проживають з 2000 - 2001 року. [PERSON] вселився у квартиру в 2003 році. Зі слів [PERSON] знає, що той купив квартиру та заплативши за неї отримав розписку. За яку суму придбано було квартиру не знає. [PERSON] не живе у квартирі з того часу як було розпочато ремонт рік чи два роки. Проживає [PERSON] у онука. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] купили квартиру в [ADDRESS] у [PERSON]. Домовлявся щодо придбання квартири та оформлював квартиру [PERSON] Договору не укладали. За квартиру [PERSON] отримала 400 доларів США, частинами та написала розписку. При передачі коштів та написанні розписки вона не була присутня. В квартирі вони почали проживати у жовтні 2003 року. Заборгованість за квартирою вони погашали з зарплати [PERSON] Зараз вони проживають у онука. [PERSON] живе у онука з листопада 2014 року. [PERSON] добровільно покинув квартиру, бо у квартирі покупець почав робити ремонт, яку за усною домовленістю [PERSON] продав. З квартири [PERSON] пішов за власною волею. Власники квартири з'явилися коли довідались про продаж квартири [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: - договори та інші правочини; - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: - визнання права; - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу України, яка діяла на 23.01.2004 року - на час написання [PERSON] розписки, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 Цивільного кодексу України, яка діяла на 23.01.2004 року на час написання [PERSON] розписки , співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Цивільного кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не заявлено вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного між ним та [PERSON] дійсним та рішень судів про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного між ним та [PERSON] не надано в підтвердження укладення та виконання якого ним надано розписку від 23.01.2004 року, тому суд не має повноважень визнати зазначений договір дійсним та не бере до уваги показання свідків щодо його укладення. Крім того, відсутність укладеного в письмовій формі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], його нотаріального посвідчення та державної реєстрації свідчить про те, що у [PERSON] не виникло право власності на квартиру 23.01.2004 року. Тому суд вважає, що перехід права власності на спірну квартиру від співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], до [PERSON] 23.01.2004 року не відбувся. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 1, ст. 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 403 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 Цивільного кодексу УРСР, в редакції, яка діяла на момент реєстрації [PERSON] в спірній квартирі, а саме на 04.11.2003 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 42 Цивільного кодексу УРСР, в редакції, яка діяла на момент реєстрації [PERSON] в спірній квартирі, а саме на 04.11.2003 року, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 2 ст. 44 Цивільного кодексу УРСР, в редакції, яка діяла на момент реєстрації [PERSON] в спірній квартирі, а саме на 04.11.2003 року, повинні укладатись у письмовій формі інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу УРСР, в редакції, яка діяла на момент реєстрації [PERSON] в спірній квартирі, а саме на 04.11.2003 року, недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 397 Цивільного кодексу України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 398 Цивільного кодексу України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. На підставі викладеного, враховуючу, що між [PERSON] та співвласниками спірної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON], договору найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] в письмовій формі не було укладено, [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] не заявляють вимог про визнання договору найму квартири укладеним та суд в цьому випадку не бере до уваги показання свідків щодо його укладення, а тому вселення у квартиру та користування квартирою [PERSON], здійснювалось без достатньої правової підстави, тобто [PERSON] користувався квартирою без наявності договору найму житлового приміщення. Також, внаслідок відсутності укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] договору найму житлового приміщення, а саме спірної квартири свідчить про те, що [PERSON] володів квартирою без достатньої правової підстави, тобто неправомірно. Крім того, [PERSON] не був та не є членом сім'ї співвласників квартири - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, [PERSON], відкрито та безперервно володів нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS] починаючи з 04.11.2003 року по серпень 2014 року, що не заперечується [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та підтверджується показаннями свідків, довідкою про час реєстрації [PERSON] у спірній квартирі, довідками про оплату комунальних платежів [PERSON] Отже, [PERSON] відкрито та безперервно володів спірною квартирою протягом більше 10 (років). Але в даному випадку зазначене володіння [PERSON] не є добросовісним, оскільки як на час реєстрації його у спірній квартирі - початок фактичного проживання, так і на час написання розписки [PERSON] - 23.01.2004 року, були відсутні підстави та обставини, які давали б [PERSON] впевненість в тому, що він отримав зазначену квартиру у власність. Вказане не заперечується [PERSON], який суду пояснив, що він знав про наявність 3 (трьох) співвласників спірної квартири, відсутність у [PERSON] довіреності на розпорядження квартирою від інших співвласників, відсутність між ним та [PERSON] і [PERSON] згоди на відчуження (продаж) квартири та наявністю у нього свідоцтва про право власності на житло, за якими власниками квартири крім [PERSON] є ще [PERSON] та [PERSON] Реєстрація (прописка) у квартирі та фактичне вселення у квартиру не є та не могло бути підставою для того, щоб вважати, що особа, яка зареєструвалась у квартирі та фактично вселилась у квартиру, на цій підставі набула права власності на неї. Незнання законодавства України [PERSON] не може вважатися тим, що [PERSON] мав підстави вважати, що він отримав квартиру у власність за наявності достатніх для цього підстав. У зв'язку з чим відсутня підстава для визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. На підставі викладеного, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб… Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного реєстрація особи за місцем проживання надає їй можливість користування житлом. Враховуючи, що законодавством України не передбачено порядку втрати права користування житлом особою, яка не є членом сім'ї власника та у [PERSON] відсутній договір найму житла, суд відповідно до ч. 8 ст. 8 Цивільного процесуального кодексу України застосовує до спірних правовідносин закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогію закону), а саме положення, які містяться в ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки [PERSON], не змінив реєстрацію місця проживання, договір найму житла відсутній, [PERSON] не являється членом сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], не проживає в квартирі з серпня 2014 року - понад один рік до дати подання позову, то ним порушено право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], та їх вимога щодо захисту порушеного права є законною і підлягає захисту. У зв'язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Факт не проживання у спірній квартирі [PERSON] не заперечується ним самим та підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В даному випадку [PERSON] добровільно відмовився проживати у вказаній квартирі фактично здійснивши неправомірний її продаж та заміна власниками замків у квартирі у вересні 2016 року не може вважатися, як створення ними перешкод у користування квартирою, оскільки на той час [PERSON] вже фактично не проживав у ній. У зв'язку з зазначеним первісний позов [PERSON], [PERSON], [ADDRESS], підлягає задоволенню. У зв'язку з задоволенням первісного позову [PERSON], [PERSON], [ADDRESS] та відмовою у задоволенні зустрічного позову [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі зі сплати судового збору за подання первісного позову у розмірі 551,20 грн., підлягають стягненню з [PERSON], на користь платника збору позивача [PERSON]

Outcome: approved