Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

До Шосткинського міськрайонного суду звернулась з позовом [PERSON] до АТ «[PERSON] Аваль», ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Свої вимоги мотивує тим, що 16 березня 2012 року між нею та Відповідачем укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері кредитування №014/0898/82/0081330 (далі - «Кредитний договір»), відповідно до умов якого відповідач надав їй кредитні кошти у сумі 22 943,23 гривень на термін до 16 вересня 2018 року із сплатою 28,9% річних, а вона зобовязалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначенні договором. Позивач вважає, що при укладенні вказаного договору порушені її права як споживача згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» а саме недостатньо інформували її про умови договору, несправедливі умови договору, плата за інформацію по кредиту, вимога укласти страхувальний договір, обробка її персональних даних без її згоди, а тому просить визнати кредитний договір недійсним. В судове засідання позивач не зявилася надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі. Позов підтримує та просить задовольнити його. Відповідач ПАТ «[PERSON] Аваль» у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, надали заперечення проти позову та просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, надали пояснення, в якому зазначено, що договір позивачка з ними уклала відповідно до вимог чинного законодавства. За час дії договору жодних порушень виконання Договору страхування нема. Суд вивчивши позовну заяву та надані докази по справі приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено що 16 березня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0898/82/0081330 (далі - «Кредитний договір»), відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредитні кошти у сумі 22 943,23 гривень на термін до 16 вересня 2018 року із сплатою 28,9% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначенні договором. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Зважаючи на предмет кредитного договору банк надав позивачу кредит. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України та Закон України «Про захист прав споживачів». При укладанні Кредитного договору сторонами були дотримані належним чином вимоги законодавства необхідні для чинності правочинів відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: Зміст правочину не суперечив Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особи, що його вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі дана обставина підтверджується Заявою - анкетою на отримання кредиту на тих умовах, які Позивач обрав сам, а саме вказав суму та валюту кредиту, цільове використання, форму погашення та строк надання кредиту. Правочин вчинявся у формі, встановленій законом - у письмовій формі. Правочин спрямований на реальне настання наслідків, передбачених ним - Позивач отримав кредитні кошти на споживчі цілі. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Між сторонами при укладанні договору була досягнута згода з усіх істотних умов договору, а саме: - мета, сума і строк кредиту (п.п. 1.1.2.1, 1.1.1; 1.1.3); - умови і порядок його видачі та погашення ( п. 1.3, ст. 3); - відсоткова ставка (п. 1.1.8) - порядок плати за кредит (1.1.4); - строк дії та припинення дії договору (ст. 10); - відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (ст. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Перед укладенням Кредитного договору з позивачем проведена переддоговірна робота, у тому числі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», надано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови кредитування, загальна вартість кредиту, перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про що свідчать підписи позивача на кожному аркуші договору. В силу ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (позивачем за зустрічним позовом чи його представником не ставиться під сумнів обсяг цивільної дієздатності сторін); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. [PERSON] була ініціатором укладення кредитного договору, в момент його підписання вона була ознайомлена з усіма умовами та могла обирати, тобто погоджуватися чи не погоджуватися на певні умови, однак цього не зробила та доказів протилежного суду не надала. Посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору працівники банку ввели її в оману і не ознайомили з умовами договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки в матеріалах справи є заява-анкета позивачки, засвідчена її підписом. Також в зазначеній анкеті засвідчено підписом позивачки , що їй зрозумілі умови договору в тому числі і умова щодо страхування, сплати комісії інформування по кредиту та обробку персональних даних які вона сама і надала. Спірний правочин вчинений у формі, встановленій законом. Кредитний договір укладений у письмовій формі як того вимагає ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, відповідач підписала договір, не надавши жодних зауважень чи виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору . Факт підписання кредитного договору сторонами не оспорюється. Позивач за позовом отримала свій примірник кредитного договору у день його укладення та грошові кошти. Підписавши Кредитний договір позивачка усвідомлювала та гарантувала, що умови цього договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Відповідач засвідчив всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, з яких Позивач виходив при укладенні Кредитних договорів та договорів забезпечення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від. 10.05.2007 р., АТ «[PERSON] Аваль» повинен укладати Кредитні договори разом з сукупною вартістю кредиту. Разом з Кредитним договором позивачка була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту, погодила та засвідчила власним підписом усі умови договору(сукупну вартість кредиту). Про погодження позивачки з усіма умовами споживчого кредитування свідчать її підписи на Додатках до кредитного договору, які є його невідємними частинами. Таким чином всупереч ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачка не довела, що її недостатньо інформували про умови договору. Також [PERSON] не довела того, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Крім цього позивачка при укладенні договору погодилася на обробку її персональних даних і сама надала їх представнику банку для обробки. позивача, у зв'язку з укладенням та виконанням договору, про надання споживчого кредиту, використані для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не є порушенням положень абзацу другого цієї частини повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до законодавства про формування і ведення кредитних історій. Крім цього слід зазначити, що позивачка не скористалася правом, згідно положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», протягом14 календарних днів відкликати згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причини та не відмовилася від його виконання, а тривалий строк користувалася кредитними коштами, що також свідчить про згоду позивачки з умовами договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору, не ґрунтуються на підставі недійсності правочину, передбачених ЦК України, прийшов до висновку, що слід прийняти рішення про відмову в задоволенні позову. У п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати», судам роз'яснено, що оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed