Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що: 03 лютого 1971 року між ним і відповідачем, - тоді ([PERSON]), зараз - [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Мар'ївським сільЗАГСом Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис № 6; від шлюбу та сумісного проживання неповнолітніх спільних дітей не мають; одруження з відповідачем виявилося невдалим. Сімейні стосунки припинені з початку 1992 року; причиною розпаду сім'ї стало - несумісність їх характерів, між подружжям виникали постійні сварки та непорозуміння. Неодноразово намагалися помиритися та змінити своє ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало. В даний час вони проживають окремо за різними адресами, спільного господарства не ведуть; розірвати шлюб в добровільному порядку через органи РАЦС відповідач категорично відмовляється; враховуючи викладене, вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі. На примирення не згоден. В судове засідання належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду позивач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань та додаткових доказів суду не надав. До суду 22.07.2015 року надійшла його письмова заява про розгляд справи без його участі, в якій він вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно з частиною другою статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася. До суду її позиції щодо позову не надійшло. Про місце та час розгляду справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку: шляхом надсилання поштових відправлень на адресу зареєстрованого місця проживання, які повернулись до суду з відміткою ДП «Укрпошта» про їх особисте вручення. За правилами ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце їх проведення, відсутності його заяви про розгляд справи за його відсутності, та наявності згоди позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних доказів, оскільки у справі є достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. За правилами ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 03 лютого 1971 р., [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 03 лютого 1971 року. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища: чоловікові [PERSON] дружині [PERSON], про що в книзі записів актів громадського стану про одруження 1971 року лютого місяця 3 числа зроблено відповідний запис за № 6. Місце реєстрації Мар'ївський сільЗАГС Новомиргородського району Кіровоградської області. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторон и від шлюбу та сумісного проживання неповнолітніх спільних дітей не мають, сімейні стосунки припинені з початку 1992 року, причиною розпаду сім'ї стало несумісність їх характерів. Між подружжям виникали постійні сварки та непорозуміння. Неодноразово намагалися помиритися та змінити своє ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало. В даний час вони проживають окремо за різними адресами, спільного господарства не ведуть. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них (чоловіка), що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, а тому шлюб необхідно розірвати. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved