Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням) у сумі 74787,57 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.2010 року відповідача зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету та укладено Типову угоду від 01.09.2010 року про підготовку фахівця з вищою освітою. За укладеною угодою відповідач проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 років за місцем направлення; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання. У 2016 році відповідач отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педіатрія» та здобула кваліфікацію лікаря-педіатра. Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно до списку працевлаштування персонально кожного випускника, однак, закінчивши навчання в інтернатурі у 2018 році, до місця працевлаштування КНКП „ Центр первинної медик- санітарної допомоги Снігурівської районної ради Миколаївської області у якості лікаря не приступила. Необхідний термін роботи відповідач не відпрацювала, порушивши п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367, що свідчить про її відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Згідно з розрахунком позивача, витрати державного бюджету з підготовки відповідача за державним замовленням у зв`язку з її не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі склали 74787,57 грн., у т.ч. 69 165,00 грн. фактичних витрат на навчання, 5622,57грн. стипендії. Посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, п. 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 року № 77/96, позивач просив стягнути з відповідача суму витрат державного бюджету з його підготовки за державним замовленням у розмірі 116 508,43 грн. та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. В судове засідання представник позивача - адвокат Кадуліна І.С. не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, проти винесення заочного розгляду не заперечувала. В судове засідання відповідач не зявилася, відзиву на позов відповідач не подавала, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи у судове засідання двічі не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст.\~280\~ЦПК України та ухвалити заочне рішення. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.09.2010 року між Запорізьким державним медичним університетом МОЗ України в особі керівника професора Ю.М. Колесника та студентом [PERSON] укладено та підписано Типову угоду про підготовку фахівців з вищою освітою № 2010078. Відповідно до цієї Типової угоди, студент зобов`язується: оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, країни навчання в установленому порядку. Угода набирає чинності з моменту підписання. 30.06.2016 відповідач отримала диплом спеціаліста серії [NUMBER] та здобула кваліфікацію «лікар-педіатр», що підтверджено копією диплома спеціаліста. Відповідно до списку працевлаштування персонально кожного випускника, однак, закінчивши навчання в інтернатурі у 2018 році, до місця працевлаштування КНКП „ Центр первинної медик - санітарної допомоги Снігурівської районної ради Миколаївської області у якості лікаря не приступила. Як вбачається з розрахунку фактичних витрат на навчання [PERSON] за період з 01.09.2010 року по 30.06.2016 року та довідки про доходи та суми утримань за весь період навчання [PERSON] , сума втрат державного бюджету по випускнику [PERSON] складається з: вартості навчання студента, яка навчалася за державним замовленням - 69 165 грн.; розміру стипендії, яку випускник отримала протягом навчання 5622,57 грн. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, та відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Як вже зазначено судом та матеріалами справи підтверджено, відповідач дійсно навчалася у Запорізькому державному медичному університеті МОЗ України у період з 01.09.2010 року по 30.06.2016 року та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педиатрія» та здобула кваліфікацію лікаря-педіатра. Відповідач надала згоду прибути до УОЗ Миколаївської ОДА Снігурівської ЦПМСД, про що поставила свій особистий підпис у списку персонального працевлаштування кожного випускника ІІ-го медичного факультету Запорізького державного медичного університету 2017 року випуску, однак Запорізькому державному медичному університету надано дані, що відповідач і до сьогодні не прибула до місця роботи. Відповідно до укладеної між сторонами Типової угоди, студент зобов`язується у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, країни навчання в установленому порядку. Добровільно умови угоди відповідач не виконує, на вимоги Запорізького державного медичного університету прибути на призначене місце працевлаштування та повернути вартість навчання в університеті не реагує, з огляду на що суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги Запорізького державного медичного університету до [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача його витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 102 грн.

Outcome: approved