Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації (далі в тексті - Управління) до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року задоволено позов [PERSON] , визнано протиправним та скасовано розпорядження Смілянської РДА від 28 жовтня 2019 року в частині скорочення чисельності працівників Управління, визнано протиправним та скасовано наказ Управління від 03.01.2020 року про звільнення [PERSON] , поновлено її на посаді головного спеціалісту відділу грошових виплат та компенсації Управління та стягнуто з Управління на її користь 36492,37 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. На виконання рішення суду Управлінням було виплачено [PERSON] грошові кошти в сумі 36492,37 грн. Оскільки незаконне звільнення [PERSON] відбулось на підставі наказу начальника Управління, відповідно у цієї особи виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В зв`язку з реформою органів прокуратури з 15 березня 2021 року розпочала роботу Смілянська окружна прокуратура, до якої перейшли всі справи Смілянської місцевої прокуратури. В судовому засідання прокурор підтримала позов повністю та просила його задоволити з наведених в ньому підстав. Зазначила, що діяльність Управління фінансується за рахунок місцевого бюджету. Виплата коштів у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу негативно впливає на дохідну частину бюджету Управління і як наслідок порушує економічні інтереси держави. У зв`язку із виплатою середнього заробітку в Управління виникло право регресної вимоги до відповідача. Оскільки Управління не вчиняє будь-яких дій щодо звернення до суду з аналогічним позовом, є підстави для представництва інтересів держави в суді прокурором. Представник Управління підтримав позов прокурора в повному обсязі. Відповідач позов не визнав та пояснив, що Смілянською районною державною адміністрацією було прийняте розпорядження, в тому числі, про скорочення чисельності працівників управління соціального захисту населення на 2 штатні одиниці. Оскільки розпорядження є обов`язковим до виконання він з урахуванням стажу роботи, а також інших даних (наявність сім`ї, дітей) прийняв рішення про звільнення з роботи [PERSON] . А тому, вважає, що його безпосередня вина у незаконному звільненні працівника відсутня, матеріальну відповідальність за незаконне звільнення повинна нести особа, яка винесла розпорядження. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Розпорядженням Смілянської районної державної адміністрації № 173 від 28.10.19 «Про оптимізацію структури районної державної адміністрації» було вирішено, в тому числі, у структурі районної державної адміністрації скоротити чисельність працівників управління соціального захисту населення на 2 штатні одиниці (п.п. 4 п. 2 розпорядження). Пунктом 9 розпорядження було зобов`язано керівників апарату та керівників структурних підрозділів районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права здійснити передбачені чинним законодавством заходи, пов`язані із скороченням чисельності та штату працівників до 29.10.2019 року. В подальшому до цього розпорядження двічі вносились зміни, однак викладені пункти за змістом залишились ідентичними, змінилась лише їх нумерація. На виконання наведеного розпорядження начальником Управління 29 жовтня 2019 року було попереджено [PERSON] про наступне звільнення з 31.12.2019 року. Наказом начальника Управління № 02-02 від 03.01.2020 року [PERSON] було звільнено з посади головного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій Управління у зв`язку із скороченням штату державних службовців з 03.01.2020 року. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Смілянської РДА від 28.10.19 № 173 із відповідними змінами в частині скорочення чисельності працівників Управління, визнано протиправним та скасовано наказ Управління від 03.01.2020 № 02-02 «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій Управління, стягнуто з Управління на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36492,37 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Наказами начальника Управління № 20-к від 20.07.20 року та № 22-к від 27.07.2020 року на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста грошових виплат та компенсацій з 04 січня 2020 року та зобов`язано головного бухгалтера виплатити грошову компенсацію за час вимушеного прогулу, витрати на правничу допомогу, судовий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Як встановлено з платіжних доручень № 1094 від 23.07.20 року та № 1110 від 27.07.2020 року Управлінням було перераховано 29376,35 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, платіжними дорученнями № 1095 та № 1096 від 23 липня 2020 року, а також № 1111 та № 1112 від 27 липня 2020 року було перераховано до відповідних установ утримані із середнього заробітку обов`язкові платежі та збори в сумі 7116,02 грн. Відповідно до п. 14 Положення про управління соціального захисту населення Смілянської РДА, затвердженого розпорядженням Смілянської РДА № 282 від 13 листопада 2018 року, граничну чисельність, фонд оплати праці працівників управління визначає голова райдержадміністрації у межах відповідних бюджетних призначень. Тобто, оплата праці працівників Управління станом на липень 2020 року здійснювалась за рахунок бюджетних коштів. Таким чином, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року з рахунку управління соціального захисту населення Смілянської РДА за рахунок коштів бюджету було стягнуто 36492,37 грн (29376,35+7116,02). В подальшому розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації № 5 від 11 січня 2021 року було припинено у вигляді реорганізації юридичну особу публічного права - управління соціального захисту населення Смілянської РДА шляхом приєднання до управління соціального захисту населення Черкаської РДА. Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до ст. 136 КЗпП України у випадках повної матеріальної відповідальності покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Таким чином, при незаконному звільненні настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, може бути покладено при допущенні ними будь-якого порушення закону. Суб`єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу. Відповідно до встановлених судом обставин звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог закону на підставі наказу начальника Управління - [PERSON]. Факт перебування [PERSON] на посаді керівника Управління станом на день винесення наказу про звільнення підтверджується також витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. А тому саме [PERSON] , як службова особа, яка видала наказ про звільнення, має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. Посилання відповідача на недоведеність позивачем причинного зв`язку, що саме його дії стали причиною незаконного звільнення працівника, а також на те, що сам по собі факт підписання ним наказу про звільнення, який скасований судом, не є доказом його винної поведінки спростовуються роз`ясненнями, що надані у п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Так, при незаконному звільненні настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними будь-якого порушення закону, а не лише явного. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України слід мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, на винних службових осіб, за наказом яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Крім того, доводи відповідача про те, що перебуваючи на посаді Управління, він не мав впливу на управлінські і кадрові процеси, які відбувалися в установі, є неспроможними. Як встановлено з п.п. 1 п. 10 Положення про управління соціального захисту населення Смілянської РДА начальник управління призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством, працівників управління, присвоює їм ранги державних службовців, заохочує та притягує до дисциплінарної відповідальності. Начальник здійснює управління керівництвом, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, сприяє створенню належних умов праці а управлінні. Отже, [PERSON] , будучи керівником Управління, не міг не усвідомлювати характер і наслідки здійснюваних ним управлінських кадрових рішень, а також ступень відповідальності за прийняття та виконання таких рішень. Підписуючи 03 січня 2020 року наказ про звільнення працівника, відповідач, як керівник, діяв у межах наданих йому повноважень, самостійно і свідомо, без будь-якого зовнішнього впливу. Правомірність виданого ним наказу відповідач доводив у суді під час розгляду справи за позовами [PERSON] про поновлення на посаді. Рішенням суду було встановлено, що наказ про звільнення [PERSON] було прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону. За таких обставин твердження відповідача про покладення відповідальності за незаконне звільнення працівника на працівників Смілянської РДА є помилковими. При ухваленні рішення у цій справі судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №328/29/20. Суд також ураховує, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду було про поновлення на посаді було ухвалене 09 квітня 2020 року. В частині поновлення на роботі працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць суд допустив його до негайного виконання. Однак, наказ про поновлення [PERSON] на раніше займаній посаді було винесено відповідачем лише 20 липня 2020 року, тобто більш ніж через три місця після ухвалення цього рішення. Таким чином, [PERSON] , як керівник Управління, впродовж тривалого часу не виконував рішення суду, що свідчить про його свідоме ставлення до ситуації, яка виникла, та небажання швидкого усунення допущених ним порушень норм трудового законодавства. Враховуючи наведене, [PERSON] як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника, має покрити заподіяну установі шкоду у повному розмірі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь прокуратури належить стягнути 2270 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved