Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача за довіреністю просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 8\~545 гривень 35 копійок та судові витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 18 серпня 2014 року біля 20 годин 20 хвилин у м. Києві по пр-ту Григоренка пр-ту Бажана сталася дорожньо транспортно пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок якого обидва транспортних засоби зазнали механічні пошкодження. За постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього був накладений адміністративний штраф. Враховуючи те, що автомобіль [NUMBER], належний на праві власності [PERSON] відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту від 20.09.2013 року був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Країна», останньою на підставі представленого рахунку фактури від СТО, де здійснювався ремонт автомобіля, було проведено виплату страхового відшкодування в сумі 36\~370 гривень шляхом перерахування за платіжним дорученням від 18.11.2014 року. Оскільки автомобіль відповідача на момент ДТП був застрахований у АТ «Страхова компанія «АХА «Страхування», позивач звернувся до останньої з претензією про відшкодуванню завданої шкоди за рахунок данної страхової компанії в повному обсязі. Враховуючи те, що АТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» компенсувала виплачене страхове відшкодування частково в сумі 27\~824 гривні 65 копійок з врахуванням фізичного зносу у відповідності до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач, посилаючись на наявне у нього право вимоги до відповідача та ст. ст. 22, 993, 1188, 1194 ЦК, ст. 27 Закону України «Про страхування» просить стягнути різницю неповернутої суми страхового відшкодування в сумі 8\~545 гривень 35 копійок з [PERSON]. Представник позивача ПАТ «Страхова компанія «Країна» в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача надсилалися судові повістки рекомендованими листами з повідомленням про вручення відповідно до правил\~ст. 74 ЦПК України, однак всі вони були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Згідно службових відміток підприємства поштового звязку на конвертах судові повістки доставлялись адресату і не були вручені, що свідчить про те, що насправді адресат за місцем проживання відсутній, однак це не звільняє його від обовязку отримання судових повісток. У цьому випадку відповідно до правила абз. 5 ч. 5\~ст. 74 ЦПК\~вважається, що судовий виклик вручено належним чином. За відсутності перешкод для розгляду справи згідно з правилами\~ст. 169 ЦПК України\~та за наявності умов, передбачених\~ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши подані позивачем письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 2014 року біля 20 годин 20 хвилин у м. Києві по пр-ту Григоренка пр-ту Бажана сталася дорожньо транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], який був застрахований у АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі полісу АІ 6756913, та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], який був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Країна» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 99-94/194/2.1.5.1 від 20.09.2013 року, внаслідок якого обидва транспортних засоби зазнали механічні пошкодження, підтвердженням чого є Відомості № 9425428 про дорожньо транспортну пригоду та копія довідки ВДАІ Дарницького РУ м.Києва( а. с. 4 - 5). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року (справа № 53/15754/14-ц) відповідача [PERSON] визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 3). Згідно рахунку фактури № [NUMBER] від 12 листопада 2014 року ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], належного на праві власності [PERSON], складає 36\~370 гривень (а.с. 6, 10). Відповідно до поданої [PERSON] заяви про виплату страхового відкодування (а.с. 9) за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 20.09.2013 року, за яким автомобіль останньої був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Країна» (а. с. 7-8), страховою компанією на підставі представленого рахунку фактури від ФОП [PERSON], де здійснювався ремонт автомобіля, було проведено виплату страхового відшкодування в сумі 36\~370 гривень шляхом перерахування за платіжним дорученням № 7089 від 18.11.2014 року(а.с. 15). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завданий збиток. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Данною нормою матеріального права врегульовані правовідносини між страховиками винної особи та потерпілого або ж між страховиком потерпілого та потерпілим. Оскільки позивач в особі ПАТ «Страхова компанія «Країна» не є потерпілим, а особою, до якої перейшло право зворотної вимоги в порядку суброгації, то зазначена стаття підлягає застосуванню виключно до обов'язку АТ «СК «АХА Страхування» понести власну частину відповідальності за відшкодування завданої шкоди і не поширюється на правовідносини позивача та відповідача [PERSON]. Позивач, сплативши потерпілій особі страхове відшкодування у повному обсязі, набув право зворотної вимоги (в порядку суброгації) до особи, винної у завданні збитків у розмірі фактично сплачених грошових коштів, а до її страховика - в частині, передбаченій ст. ст. 22.1, 29 Закону України «Про обов'язкове\~\~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність\~\~відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована у\~\~АТ «СК «АХА Страхування», то ПАТ «СК «Країна» звернулась до АТ «СК «АХА Страхування» з претензією про відшкодування шкоди (а.с.17). Як вбачається із змісту позовної заяви та підтверджено матеріалами справи, АТ «СК «АХА Страхування» провела дослідження фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та визначила його на рівні 39 %. У звязку з цим задовольнила вимоги позивача частково та відшкодувала шкоду із урахуванням зносу, внаслідок чого розмір виплати склав 26270,95 гривень. Пізніше було проведено коригування коефіцієнта фізичного зносу, який склав 33 %, внаслідок чого АТ «СК «АХА Страхування» доплатила ще 1533, 70 гривень. Розмір відшкодування збитку АТ «СК «АХА Страхування» склав 27824,65 гривень(а.с. 18-23). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 22-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страхових полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що у разі, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються і в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). В абз. 3 п. 16 зазначеної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~\~судам роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В абз. 3 п. 24 цієї постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз'яснено, що відповідно до\~\~ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищенаведені обставини та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відповідач [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь позивача різницю між сумою фактично виплаченого страхового відшкодування та розміром відповідальності його страховика (з урахуванням значення коефіцієнта зносу), що складає 8 545 гривень 35 копійок. За правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved