Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області завернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 05 листопада 2016 року між нею та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 1869, згідно з умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» зобов'язалося придбати та передати їй на умовах фінансового лізингу у користування транспортний засіб KIA Sportage, а вона зобов'язався до отримання предмету лізингу сплатити передбачені договором платежі, прийняти предмет лізингу та сплачувати за його користування лізингові платежі та інші платежі, передбачені умовами договору. При цьому, оскілки у неї була необхідна для придбання сума коштів у повному обсязі, у товаристві її запевнили, що вказаний договір є лише формальністю та необхідний лише для отримання авансового внеску у розмірі 58 000 гривень (10% від вартості автомобіля). При цьому її запевнили, що після сплати нею авансового внеску автомобіль надійде протягом трьох днів і вона повністю розрахується за нього. На виконання вказаного договору 05.11.2016 року вона сплатила авансовий внесок у сумі 58 000 гривень. Проте, автомобіль їй не переданий до теперішнього часу. У договорі фінансового лізингу відсутні індивідуальна визначеність предмета лізингу, обмежені її права як споживача. Договір містить несправедливі умови, оскільки значно розширені права відповідача, відсутня відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу належної якості. Всупереч вимогам закону договір нотаріально не посвідчений. Тому, позивач просила визнати недійсним договір, застосувати наслідки недійсності правочину, стягнути сплачені нею кошти у сумі 58000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 05 листопада 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» і [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу № 1869, відповідно до умов якого товариство взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб KIA Sportage вартістю 573 699,00 (еквівалент 22 146,72 доларів США) грн.. у власність та передати у користування позивача на строк та на умовах передбачених договором. На виконання умов договору [PERSON] 05 листопада 2016 року перерахувала на рахунок відповідача платіж у сумі 58000 грн., який згідно з п. 9.1 договору є комісією за організацію угоди. Вказане підтверджено наявним матеріалами справи, а саме представленою копією договору фінансового лізингу №1868 від 05.11.2016 року та додатками до нього, квитанцією на оплату авансового платежу згідно вказаного договору на суму 58 000 гривень та квитанцією ПАТ «ПриватБанк» про сплату [PERSON] 58 000 гривень на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» авансового платежу згідно вказаного договору. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів») умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Як встановлено укладений між сторонами договір фінансового лізингу №1869 від 05.11.2016 року нотаріально не посвідчений. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на момент укладення оспорюваного договору відповідної ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до положеньст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Частиною 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. У п. 12.1. договору фінансового лізингу № 1226 від 14 вересня 2016 року передбачено, що у випадку розірвання договору поверненню лізингодавцем підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку при невиконанні лізингоодержувачем взятих на себе зобов'язань (п. 12.2.). В такому випадку авансовий платіж повертається за вирахуванням 20% від сплаченої суми, а комісія за організацію угоди не повертається. Оспорюваний договір фінансового лізингу не встановлює жодної відповідальності (компенсації) у випадку невиконання лізингодавцем його обов`язків (не поставка, несвоєчасна поставка предмета лізингу). Отже, оцінюючи у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним і стягнення сплачених позивачем на виконання умов договору коштів. На підставі викладеного,

Outcome: approved