overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

До суду з заявою звернувся обласний протитуберкульозний диспансер Житомирської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON], який знаходився на лікуванні у вищезазначеному медичному закладі, але 08 вересня 2015 року самовільно залишив відділення і не повернувся, а тому не завершив лікування, виділяє мікобактерії туберкульозу, хворіє заразною формою туберкульозу з бацило виділенням. Являється джерелом поширення збудника туберкульозу. В судовому засіданні представник обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий [PERSON] відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, яка є джерелом інфекції соціально-небезпечної для осіб, що його оточують. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-фтизіатрів від 08 вересня 2015 року за яким [PERSON], відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, являється джерелом поширення збудника туберкульозу, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, в звязку з чим потребує лікування в умовах стаціонару в порядку примусової госпіталізації (а.с.2). Згідно ч.1 ст.11 Закону України Про боротьбу із захворюванням та туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

До суду з заявою звернувся обласний протитуберкульозний диспансер Житомирської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON], який знаходився на лікуванні у вищезазначеному медичному закладі, але 09 вересня 2015 року самовільно залишив відділення і не повернувся, а тому не завершив лікування, виділяє мікобактерії туберкульозу, хворіє заразною формою туберкульозу з бацило виділенням. Являється джерелом поширення збудника туберкульозу. В судовому засіданні представник обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий [PERSON] відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, яка є джерелом інфекції соціально-небезпечної для осіб, що його оточують. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-фтизіатрів від 09 вересня 2015 року за яким [PERSON], відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, являється джерелом поширення збудника туберкульозу, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. В звязку з чим потребує лікування в умовах стаціонару в порядку примусової госпіталізації (а.с.2). Згідно ч.1 ст.11 Закону України Про боротьбу із захворюванням та туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

До суду з заявою звернувся обласний протитуберкульозний диспансер Житомирської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON], який знаходився на лікуванні у вищезазначеному медичному закладі, але 18 серпня 2015 року самовільно залишив відділення і не повернувся, а тому не завершив лікування, виділяє мікобактерії туберкульозу, хворіє заразною формою туберкульозу з бацило виділенням. Являється джерелом поширення збудника туберкульозу. В судовому засіданні представник обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий [PERSON] відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, яка є джерелом інфекції соціально-небезпечної для осіб, що його оточують. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-фтизіатрів від 18 серпня 2015 року за яким [PERSON], відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, являється джерелом поширення збудника туберкульозу, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, в звязку з чим потребує лікування в умовах стаціонару в порядку примусової госпіталізації (а.с.2). Згідно ч.1 ст.11 Закону України Про боротьбу із захворюванням та туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

До суду з заявою звернувся представника позивача, [PERSON] за дорученням [PERSON], про ухвалення додаткового рішення про справі № 545/684/18 за позовом [PERSON], [PERSON] до Селянського (фермерського) господарства «Арем», треті особи: Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що позов задоволено у повному обсязі, але не вирішено питання судових витрат. У пункті 2 прохальної частини заяви представник просив суду розглядати справу за відсутності позивачів. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, що не перешкоджає вирішенню заяви по суті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення щодо розстрочку суми заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що 19.12.2018р. рішенням Полтавського районного суду Полтавської області позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до Селянського (фермерського) господарства «Арем», треті особи: Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, - задоволено у повному обсязі, але судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. Також встановлено, що при подачі позову позивачами здійснено 2 платежі щодо сплати судового збору по 352.40 грн. на загальну суму - 704.80 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 3, 4). Інші відомості щодо понесених витрат, відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких підстав, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивачів понесені витрати по сплаті судового збору, шляхом винесення додаткового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON], заінтересована особа: територіальна громада Рашівської сільської ради про встановлення факту проживання її з [PERSON], померлою [INFO], однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини. 22.09.2016 року [PERSON] надала суду заяву про уточнення вимог, в якій вказує, що з 1988 року проживала з [PERSON], яка була самотньою, однією сім'єю по [ADDRESS] до дня її смерті [INFO]. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом. У зв'язку з похилим віком [PERSON], заявниця піклувалась про неї та доглядала її. [INFO] померла [PERSON] і після її смерті залишилась спадщина, що складається із права на земельну ділянку. На теперішній час вона є спадкоємицею померлої за законом і просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Встановлення даного факту необхідно для належного оформлення нею спадщини. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала вимоги викладені у заяві та просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи: територіальної громади Рашівської сільської ради Гадяцького району до суду не з'явилася, але надали заяву в якій справу просили розглянути без участі їх представника, не заперечували щодо задовлення заяви. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що з [PERSON] та [PERSON] проживали в одному селі, добре їх знали, підтвердили, що заявниця та [PERSON] проживали однією сім'єю з 1988 року по [INFO], проживали в одному будинку та вели спільне господарство. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 24.12.2001 року виконкомом Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області. Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-20/850 від 26.07.2016 року, [PERSON] проживала в [ADDRESS] з 1950 року по день смерті. І згідно погосподарської книги №2 на 2000-2005 роки, разом з [PERSON] до дня її смерті за даною адресою проживала [PERSON], яка зареєстрована і проживає за вказаною адресою по даний час. Крім того, факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] понад п'ять років до часу відкриття спадщини за адресою [ADDRESS], підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних у судовому засіданні. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON], заінтересована особа: територіальна громада Ручківської сільської ради про встановлення факту проживання її з [PERSON], померлим 23.01.2015 року однією сімєю понад пять років до часу відкриття спадщини. 19.01.2016 року [PERSON] надала суду заяву про уточнення вимог, в якій вказує, що з 2003 року до 23.01.2015 року проживала з [PERSON] однією сімєю по вул. Зелена,11 в с. Ручки, Гадяцького району, Полтавської області. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом, але шлюб не реєстрували. 23.01.2015 року [PERSON] помер і після його смерті залишилась спадщина, що складається із земельної ділянки. На теперішній час вона є спадкоємицею померлого за законом і просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Встановлення даного факту необхідно для належного оформлення нею спадщини. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник по дорученню [PERSON] підтримали вимоги викладені у заяві та просили суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи: територіальної громади Ручківської сільської ради Гадяцького району до суду не зявилася, але надали заяву в якій справу просили розглянути без участі їх представника. не заперечували щодо задовлення заяви. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що з [PERSON]І та [PERSON] проживали в одному селі, добре їх знали, підтвердили, що заявниця та [PERSON] проживали однією сімєю з 2003 року по 23.01.2015 року як чоловік та жінка, проживали в одному будинку та вели спільне господарство. Судом встановлено, що [PERSON] помер 23.01.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 290355, виданого 26.01.2015 року виконкомом Ручківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області,. Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Ручківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, на момент смерті [PERSON] - 23.01.2015 року разом з ним в с. Ручки по вул. Зелена,11, Гадяцького району, Полтавської області проживала та була зареєстрована [PERSON]. Крім того, факт проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] понад пять років до часу відкриття спадщини, підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON], заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] - недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши її опікуном. Заявник, в судовому засіданні підтримала свою заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, Управління належним чином повідомлялось про день та час розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України, суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. 11 грудня 2013 року по справі судом була призначена судово-психіатрична експертиза. Висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 24.12.2013 року встановлено, що у [PERSON] стійке хронічне психіатричне захворювання і він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON] і просить визнати [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], недієздатною, встановити над нею опіку і призначити [PERSON] її опікуном. Визнання [PERSON] недієздатною потрібно для оформлення опіки, так як стан її здоров'я з часом тільки погіршується. Представник заявниці надав заяву, відповідно із якою вимоги підтримав, просив задовольнити та закінчити розгляд справи за відсутності заявника. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, проти задоволення вимог заявника не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою, доказаною і такою, яка підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з таких обставин. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до проведеної судово-психіатричної експертизи (висновок №369) підтверджений, встановлений лікувальним закладом, діагноз психічного захворювання [PERSON] та у висновку зазначено, що вона в силу свого захворювання не може розуміти значення своїх дії та керувати ними і потребує опіки. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], недієздатною. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Суд знаходить, що над [PERSON] повинна бути встановлена опіка. Судом встановлено, що [PERSON], з березня 2009 року сумлінно та гідно доглядає за [PERSON]. Між бабусею [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 30 вересня 2000 року був складений договір довічного утримання. Після смерті [PERSON] права та обов'язки за договором надійшли до [PERSON], оскільки вона вступила у спадщину. Суд також бере до уваги подання Приморської районної адміністрації від 30.12.2016 р. №К-681/3, про призначення громадянки [PERSON] опікуном над [PERSON], відповідно із яким орган опіки та піклування вважає можливим та доцільним призначити [PERSON], [INFO] опікуном над [PERSON], [INFO]. Суд знаходить доцільним призначення [PERSON], опікуном над недієздатною [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON] і просить визнати свого чоловіка [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO], недієздатним, встановити над [PERSON], [INFO] опіку і призначити [PERSON] його опікуном. Визнання [PERSON] недієздатним потрібно для оформлення опіки, так як стан його здоровя з часом тільки погіршується. У судове засідання заявник не зявився, надав заяву, якою вимоги підтримав, просив задовольнити та закінчити розгляд справи за відсутності заявника. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не зявився, проти задоволення вимог заявника не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою, доказаною і такою, яка підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з таких обставин. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до проведеної судово-психіатричної експертизи (висновок №177 від 20.04.2016 року) підтверджений, встановлений лікувальним закладом, діагноз психічного захворювання [PERSON], [INFO] та у висновку зазначено, що він в силу свого захворювання не може розуміти значення своїх дії та керувати ними і потребує опіки. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], [INFO], недієздатним. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Суд знаходить, що над [PERSON], [INFO] повинна бути встановлена опіка. Суд знаходить доцільним призначення [PERSON], опікуном над недієздатним [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON] мотивуючи її тим, що при складання позовної заяви до суду вона зазначала, що після розірвання шлюбу просить суд залишити їй дівоче прізвище «Парфенова», що не було зазначено судом при винесенні рішення. Рішенням Бородянського районного суду від 25 травня 2015 року по цивільній справі № 360/483/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення коштів на утримання малолітньої дитини та непрацездатної дружини було задоволено. Судом в резолютивній частині рішення не вказано, що позивачці залишити дошлюбне прізвище «Пафенова». Згідно з п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, за заявою осіб, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про залишити «Шепетун-Парфенової» дошлюбне прізвище «Парфенова». Враховуючи, що суд при винесенні рішення суд не вказав, що позивачці залишити дошлюбне прізвище «Парфенова»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON], посилаючись на те, що вона з березня 2018 року зустрічається з [PERSON], з яким знаходиться у фактичних шлюбних стосунках, в даний час вагітна. Вони мають намір вступити в шлюб. Заявник просить\~суд надати\~їй право\~на шлюб,\~як особі\~яка не\~досягла 18-річного\~віку. В судовому засіданні заявник та її законний представник заяву підтримали, підтвердили обставини, на які посилається в заяві заявник. Законний представник заявника [PERSON] суду пояснила, що вона, як мати, проти надання її дочці, [PERSON], права на шлюб не заперечує. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сімї Ставищенської РДА в судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій не заперечив проти задоволення даної заяви, просить справу розглядати без його участі. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вказаної заяви не заперечив. Законний представник заінтересованої особи [PERSON] суду пояснив, що він, як батько [PERSON], проти надання [PERSON] права на шлюб не заперечує. Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, її законного представника, заінтересованої особи [PERSON], його законного представника [PERSON] та дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], з березня 2018 року знаходиться у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON], в даний час вагітна, що підтверджується копіями паспорта (а.с. 3-4), свідоцтва про народження серії І-ОК № 385812, виданого повторно 25 вересня 2018 року Ставищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 7), довідкою лікаря гінеколога КЗ „Ставищенська ЦРЛ від 14 січня 2019 року (а.с. 8). Заявник та [PERSON] мають намір вступити в шлюб. Мати заявника [PERSON] проти надання права на шлюб її дочці, [PERSON], не заперечує. Згідно ч. 1 ст. 22 СК України шлюбний вік для жінки встановлюється у вісімнадцять років. У відповідності з ч. 2 ст. 23 Сімейного Кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявниці слід надати право на шлюб, оскільки це відповідає її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

До суду з заявою звернулась [PERSON], яка вказала, що перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 06.05.2015р. Подружжя проживало разом, основним джерелом існування була велика пенсія чоловіка (порівняно з пенсією заявника), але надати таку довідку заявник не може, оскільки подружжя проживало на час смерті чоловіка на тимчасово окупованій території, у звязку з чим [PERSON] просила встановити факт того, що заявник спільно мешкала та знаходилась на утриманні свого чоловіка [PERSON], 11.04.1942р.н., уродженця [INFO], та одержувала від нього допомогу, що була для неї основним та постійним джерелом її існування по 06.05.2015р. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, управляння Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси повідомлялось про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, звернулось до суду з заявою про розгляд справи у відсутність їх представника. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Заявник та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.07.1977р. (а.с. 19). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 11.08.2015р. було встановлено факт смерті [PERSON] 06.05.2015р. у м.Шахтарськ (а.с 6-7). Заявник та [PERSON] проживали разом в [INFO], де були зареєстровані за адресою Донецька область, м.Шахтарськ, вул.Гладкова; 19. 24.10.2014р. заявник та чоловік переїхали до м.Одеси, але 11.04.2015р. через хворобу [PERSON] подружжя повернулось до м. Шахтарськ Донецької області, де 06.05.2015р. [PERSON] помер. Увесь цей час годувальником в сімї був [PERSON], так як по виходу на пенсію його пенсійне утримання значно перевищувало пенсію заявника, інших джерел існування подружжя не мало. Вказані обставини підтверджуються поясненнями самого заявника, допитаних свідків [PERSON] й [PERSON], копією рішення про встановлення факту смерті [PERSON] (а.с 6-7), його трудової книжки (а.с. 8-12), копіями довідок про взяття на облік заявника та [PERSON] (а.с. 16-18), копіями паспортів заявника та [PERSON] (а.с. 21, 22), копією домової книги (а.с. 33-36). Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні п.2 ч.1 ст. 256 ЦПК України. Встановлення цього факту має значення для [PERSON] та як дозволяє реалізувати своє право на пенсійне забезпечення.

Outcome: approved