Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилаючись на наступне: 02.10.2010 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Актовий запис № 108. В період шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] . У лютому місяці 2013 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що через різність характерів вони з чоловіком не розуміють один одного, через що у них часто виникають сварки і конфлікти, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просить розірвати шлюб, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи .Також пояснила, що майже з самого початку вони з відповідачем проживали окремо один від одного, відповідач не бажав переїздити жити до неї, мотивуючи це тим, що тут відсутня робота, але і її жити до себе не запрошував. Їхня дитина майже не знає батька. Після скасування заочного рішення відповідач не те, що намагався налагодити з нею подружні відносини, а навіть не зателефонував, вона сама його телефонувала та просила приїхати для вирішення питання їхнього подальшого перебування у шлюбі, але відповідач відмовився, посилаючись на зайнятість, хоч це було у вихідний день. Крім того, після постановлення заочного рішення, відповідач подавши заяву на його скасування, ніяких дій не вчинив для відновлення їхніх шлюбних відносин, до неї не приїздив, не телефонував, та її до себе не запрошував. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що саме позивачка не бажає проживати разом з ним, переїхати до нього, він в свою чергу не може переїхати жити до позивачки, так як тут у нього немає роботи. Він бажає зберегти сім»ю, але виходу із ситуації, що склалась не бачить, так як позивачка не бажає переїхати жити до нього Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: судом встановлено, що 02.10.2010 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Актовий запис № 108, що підтверджується свідоцтвом про шлюб В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, де позивачка та відповідач вказані батьками дитини Судом встановлено, що причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між сторонами з приводу того, що сторони не можуть вирішити питання про місце проживання їхньої сім»ї, що приводить до виникнення сварок та конфліктів. Сторони протягом тривалого часу разом не проживають, подружніх відносин не підтримують та спільного господарства не ведуть. З лютого місяця 2013 року сторони припинили подружні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання, що підтверджується пояснення сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим. До цього висновку суд приходить і з тих підстав, що з метою збереження шлюбу сторін судом скасовувалось заочне рішення, ухвалене про розірвання шлюбу між сторонами, але сторони, протягом трьох місяців будь-яких заходів, спрямованих на відновлення шлюбних відносин, відшукання компромісу щодо проживання сім»ї та в ведення спільного господарства не знайшли. Позивач настоює на розірванні шлюбу, поясняючи, що вона не бачить сенсу подальшого перебування її у шлюбі з відповідачем за обставин, що склались. Відповідач заперечуючи проти розірвання шлюбу, в свою чергу не вживає будь-яких заходів, спрямованих на відновлення подружніх відносин, вирішення конфлікту, що виник між сторонами, розв»язання питання щодо спільного проживання сім»ї, яке б задовольнило обох сторін, та прийняття участі у вихованні дитини. За таких обставин збереження шлюбу на думку суду буде суперечити як інтересам сторін так і їх дитини, так як короткочасні зустрічі з батьком декілька разів на рік не є належним виконанням відповідачем своїх батьківських обов»язків, та не свідчить про його турботу про сім»ю в цілому. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Після розірвання шлюбу відповідно до прохання позивачки суд вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу - [PERSON]. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Так як з позивачкою залишається проживати неповнолітня дитина, суд вважає, що витрати пов»язані з реєстрацію розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану повинні бути покладені на відповідача. Відповідно дж ост. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн., 60 коп. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved