Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

До суду звернулася представник позивача з вказаним позовом, в якому просить визначити додатковий строк для прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 02 січня 2010 року, терміном на один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позову вказує, що 02 січня 2010 року померла [PERSON], яка доводилася матірю [PERSON] Позивач є спадкоємцем усього спадкового майна померлої. Протягом тривалого часу позивач проживала разом з померлою матірю, а також після смерті. Позивач звернулася до нотаріуса, однак отримала відмову, оскільки пропустила встановлений Законом шестимісячний строк. Позивач не звернулася раніше, оскільки вважала, що наявність заповіту є вирішальним, відмову у встановленому порядку від спадщини не оформляла, фактично після смерті продовжувала проживати у будинку, у якому жила разом з матірю, володіла та користувалася майном і земельною ділянкою, що були у власності померлої. Представник позивача у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши зібрані в справі докази в їх сукупності, розглянувши заяви сторін, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] П, померла 02 січня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.7,8). Відповідно до копії заповіту від 17 січня 1997 року, який складено [PERSON], остання на випадок своєї смерті заповіла все своє майно дочці [PERSON] (а.с.10). Померла [PERSON] фактично проживала в [INFO] разом зі своєю дочкою [PERSON] і померла за цією ж адресою 02 січня 2010 року, що підтверджується копією довідки №197 від 22 листопада 2016 року (а.с.12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно після померлої 02 січня 2010 року матері-заповідача [PERSON] у звязку з тим, що [PERSON] не прийняла спадщину після померлої у порядку та строк, встановлені чинним законодавством (а.с.14). Названі представником позивача причини, з яких позивач не могла звернутися в нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину, визнаються судом, як поважні та не спростовані сторонами. Відповідно до частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. За таких обставин суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, тому йому слід визначити додатковий строк терміном один місяць для подачі заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved