Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

до Харківського районного суду Харківської області подано зазначений позов, в якому позивач просить суд визнати заповіт від 09 червня 2011 року недійсним; визнати право власності на 3/5 частини будинку літ.»А-1» загальною площею 75,50 кв.м. та надвірні будівлі: льох Г, сарай 3, літня кухня И, сарай Л, баня М, гараж Н, душ О, вбиральня П, басейн Р, льох Т, вигрібна яма С, водопровід К, огорожа №3-6, водопровід К, що знаходиться за адресою Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Гагаріна. 5 за [PERSON] на підставі спадкування за законом після чоловіка [PERSON]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09 червня 2011 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області був посвідчений заповіт за реєстровим № 3-502, відповідно до якого спадкоємицею зазначеного в заповіті майна спадкодавця [PERSON] [INFO], є громадянка [PERSON] [INFO]. Позивач та її нині покійний чоловік [PERSON] проживали у [INFO] починаючи з 2002 року. Станом на день подання позовної заяви продовжує проживати за вказаною адресою. Чоловік позивача [PERSON], який помер 20.03.2016 року, був сином спадкодавця за заповітом [PERSON]. Вказує, що у разі відсутності заповіту чоловік позивача був би єдиним спадкоємцем своєї матері [PERSON], оскільки інших дітей вона не мала, а її чоловік помер раніше. Також позивач зазначила, що є спадкоємцем свого чоловіка (3/5 частини спадкового майна), а тому має безпосереднє відношення до частини майна, яке зазначене у заповіті. Ухвалою від 02 листопада 2017 року було відкрито провадження у справі. Копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів було направлено відповідачу та було запропоновано в строк до подати до суду письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. 10 листопада2017 року до участі у справі у якості третьої особи залучена державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] В судове засідання 12 квітня 2018 року зявився представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі адвокатського договору від 07 серпня 2017 року та ордеру, надав пояснення, аналогічні вищенаведеним. В останнє судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання неодноразово не зявилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не попередила. Третя особа державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши представника позивача у судовому засіданні 12 квітня 2018 року, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 09 червня 2011 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області був посвідчений заповіт за реєстровим № 3-502, відповідно до якого спадкоємицею зазначеного в заповіті майна спадкодавця [PERSON] [INFO], є громадянка [PERSON] [INFO]. 18 січня 2015 року спадкодавець [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 18.01.2015 року. 14 листопада 2015 року на підставі вищевказаного заповіту державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину спадкоємиці [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.11.2015 року спадщина складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в смт. Високий, Харківського району Харківської області по вул. Гагаріна, 5. На земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 75,50 кв.м. та надвірні будівлі: льох Г, сарай З, літня кухня И, сарай Л, баня М, гараж Н, душ О, вбиральня П, басейн Р, льох Т, вигрібна яма С, водопровід К, огорожа № 3-6, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Гагаріна, буд. 5. В попередньому судовому засіданні представником позивача адвокатом [PERSON] було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме:витребувати в Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області заповіт за №3-502, посвідчений 09 червня 2011 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] та відповідно спадкову справу №254/2015, реєстровий номер 3-1564. Зазначене клопотання судом було задоволено, спадкова справа була витребувана з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. Після вивчення матеріалів спадкової справи та наданих позивачем доказів виявилось наступне. Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав сестрі спадкодавця [PERSON]. [PERSON] померла 24 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.01.2011 року. Померла [PERSON] володіла вказаною нерухомістю на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 04.05.1979 року у справі № 2-988, зареєстрованого у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.06.1979 року у реєстрову книгу 9, за реєстровим № 1129. Спадкоємицею [PERSON] була її сестра [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Також судом встановлено, що позивач та її нині покійний чоловік [PERSON] проживали у [INFO] починаючи з 2002 року. Станом на день судового розгляду позивач продовжує проживати за вказаною адресою. Чоловік позивача [PERSON], який помер 20.03.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, був сином спадкодавця за заповітом [PERSON]. Також за клопотанням представника позивача в судове засідання були викликані свідки: [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] (Харківська обл., Харківський р-н, смт. Високий, вул. Гагаріна, 6) та [PERSON] (Харківська обл., Харківський р-н, смт. Високий, вул. Гагаріна, 6). В судовому засідання 12 квітня 2018 року були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомила суду, що після смерті [PERSON] будинок був успадкований [PERSON], яка була її рідною сестрою та матірю чоловіка позивача. Вказала, що позивач і спадкодавець за заповітом проживали разом до смерті спадкодавця Свідок повідомила, що чоловік позивача [PERSON] мав якісь проблеми у підприємницькій сфері, тривали судові процеси, які загрожували втратою власності. У ці важкі часи під впливом тиску з боку родини і наявних обставин [PERSON] була змушена скласти заповіт на імя доньки позивача [PERSON] (відповідача), яка не мала і не має ніякого відношення до спірної нерухомості. Повідомила, що [PERSON] говорила свідкові особисто, що збиралась заповісти все своє майно своєму сину, [PERSON], тому що ця людина завжди піклувалась про неї, забезпечувала і ближче людини вона не мала. І вона дуже не хотіла заповідати будинок онучці, але була змушена це зробити. Приблизно за півроку до своєї смерті, коли обставини, які загрожували [PERSON], зникли, [PERSON] збиралась переписати заповіт у нотаріуса, але переламала ногу і фізично не змогла це зробити. А потім померла. Свідок [PERSON] повідомила суду, що після смерті [PERSON], будинок був успадкований її рідною сестрою [PERSON], яка доводилась матірю покійному чоловіку позивача. Свідок зазначила, що у період складання заповіту родина позивача переживала непрості часи. Це було повязано із судовою тяганиною по відношенню до [PERSON], нині покійного, якому погрожували відібранням майна і було неможливо оформити нерухомість на нього. І тому спадкодавець, як літня жінка, не маючи на це своєї доброї волі, була вимушена скласти заповіт на онуку [PERSON] Свідок вказала, що потім [PERSON] мала намір змінити заповіт і звернутися із цим до нотаріуса, але потрапила до лікарні і не встигла це зробити. Свідок [PERSON] в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином, попередила суд, що не має можливості зявитись в судове засідання у звязку із зайнятістю за основним місцем роботи. Повідомила, що всі пояснення по суті справи надавала в письмовому вигляді у відповіді на інформаційний запит позивача і повністю підтримує раніше надану інформацію. Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, пояснення представника позивача, показання свідків, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку із наступним. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 14.11.2015 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав сестрі спадкодавця [PERSON], яка померла 24 січня 2011 року, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 04.05.1979 року у справі № 2-988, зареєстрованого у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.06.1979 року у реєстрову книгу 9, за реєстровим № 1129, спадкоємицею якої була її сестра [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Так, суд приходить до висновку, що, прийнявши спадщину, у складі якої є нерухоме майно, [PERSON] була зобовязана звернутись до нотаріуса із відповідною заявою і отримати свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого зареєструвати своє набуте право власності на успадковане майно. Але цього зроблено не було, оскільки [PERSON], прийнявши спадщину, не оформила спадкових прав і не зареєструвала своє право власності на зазначену нерухомість. [PERSON] заповіла успадковану у 2011 році нерухомість відповідачу [PERSON], яка прийняла спадок за заповітом 14.11.2015 року. Таким чином, враховуючи, що заповідач не зареєструвала своє право власності на зазначену нерухомість, відповідач не могла успадкувати зазначену нерухомість. Згідно із п.п. 4.14 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У відповідності до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У відповідності до п.п. 4.18 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тобто, звертаючись до державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] спадкоємець за заповітом повинна була надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, або нотаріус повинен був особисто отримати такі документи у встановленому порядку. Судом встановлено, що нічого із вищевказаного зроблено не було, оскільки такі документи відсутні в матеріалах витребуваної спадкової справи. Суд звертає увагу, що державний нотаріус в свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначає, що заповідач не оформила своїх спадкових прав, тобто, не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому і не могла провести державну реєстрацію права власності на спадкове нерухоме майно. Але, всупереч вищевказаних вимог законодавства, державним нотаріусом були проігноровані вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та цивільного законодавства України. Дана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-33цс15. Так, Верховний Суд України зазначає, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Суд зазначає, що відповідач не могла отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] не оформила своїх спадкових прав, а, відповідно, не провела державну реєстрацію нерухомого майна, і не мала права розпоряджатися неоформленим у встановленому законодавством нерухомим майном. У свою чергу, нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки такі дії не узгоджуються із Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та цивільним законодавством України. Згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. На підставі викладеного і

Outcome: approved