Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, в якому зазначив, що 30.07.2007 року відповідача було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету, та було укладено Угоду №2007.039 від 03 вересня 2007 року про підготовку фахівця з вищою освітою. [PERSON] укладеної угоди відповідач проходив навчання за державним замовленням і прийняв на себе зобовязання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. У 2012 року відповідач отримала повну вищу освіту за спеціальністю „Фармація та здобула кваліфікацію провізора, одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки, відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника, однак прибувши до місця працевлаштування КП «Якимівська районна аптека» на посаду провізора інтерна, 07.10.2013 року звільнився за власним бажанням. Таким чином, необхідний термін роботи відповідач не відпрацювала, порушила п. 3.2 Наказу МОЗ України від 19.09.1996 року № 291 „Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівня акредитації, що одночасно свідчить про його відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі, посилаючись на зазначене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] збитки, витрати державного бюджету, з її підготовки за державним замовленням у сумі 132139 грн. 93 коп., а також витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, попередньо суду були надані заперечення, які мотивовані тим, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки [PERSON] була звільнена з посади провізора інтерна КП «Якимівська районна аптека» 01.03.2013 року, тобто з цього часу у позивача виникло право звернення до суду з позовом в межах загального строку позовної давності 3 року. Вказаний строк сплив 01.03.2016 року, разом з тим позивач звернувся до суду у 2017 році, тобто, на думку відповідача з пропуском строку позовної давності. Посилаючись на викладене, просить застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.07.2007 року [PERSON] було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету, що підтверджується наказом №393-с. 03.09.2007 року з [PERSON] було укладено Угоду №2007.039 про підготовку фахівця з вищою освітою. [PERSON] укладеної угоди [PERSON] проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобовязання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. У 2012 року відповідач отримав повну вищу освіту за спеціальність „Фармація та здобув кваліфікацію провізора, що підтверджується дипломом спеціаліста АР № 43466703. Одночасно з отриманням диплому відповідач отримав Направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2012). Однак, прибувши до місця працевлаштування КП «Якимівська районна аптека» на посаду провізора інтерна, 07.10.2013 року звільнився за власним бажанням. В порушення п. 3.2 Наказу МОЗ України від 19.09.1996 року № 291 „Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівня акредитації необхідний термін роботи [PERSON] не відпрацювала, що одночасно свідчить про її відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. [PERSON] до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частина 1 ст. 509 ЦК України наголошує, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. [PERSON] до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України). [PERSON] зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. З огляду на положення ст. 22 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. [PERSON] ч. 1 ст. 4 Закону України „Про вищу освіту громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо-кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Частиною 2 статті 52 Закону України „Про освіту передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 56 Закону України „Про вищу освіту, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Указом Президента України „Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів від 23 січня 1996 року N 77/96 визначено: п. 2: особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки; у разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання; [PERSON] Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992: п. 4: керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з Додатком № 1; п. 6: згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; п. 8: випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років; п. 14: у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997р., № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 р. за N 246/2686, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обовязку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. [PERSON] Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» № 77 від 23 січня 1996 року із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 342/96 від 16 травня 1996 року, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства на менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до листа МОЗ України, вих.№11.02-10/50 від 25.04.2012 року, позов до суду ініціює сторона угоди, тобто вищий навчальний заклад (пункт 1 частини 2 статті11, пункт 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України). Таким чином, відповідач, який не прибув на місце працевлаштування, зазначене в направленні, чи до будь-якого іншого закладу державного сектору економіки, чи звільнився за власним бажанням, відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, а саме - повернення витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого відповідач здобув освіту у вищому навчальному закладі - Запорізькому державному медичному університеті. У діях відповідача наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За наслідками перевірки Університету, проведеної Державною фінансовою інспекцією у Запорізькій області, складено [PERSON] від 15.07.2015 року, яким визначено, що в результаті невиконання випускниками, у тому числі й відповідачем, умов Угод в частині повноти відпрацювання в замовника за місцем призначення не менше трьох років після закінчення ЗДМУ та невжиття заходів по відшкодуванню витрат на підготовку спеціалістів, які не відпрацювали обумовлений термін, державному бюджету завдано збитків 1 392 312,29 грн., чим порушено п.п. 6, 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992, п.п.6,13,21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року, № 367, ст. 2 Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року N 77/96, п.1 ч.2 ст.11, п.8 ч.2 ст.16, ч.1 ст.509, ст.610, п.4 ч.1 ст.611, ст.629, ч.4 ст.631 ЦК України. [PERSON] перевірки втрати державного бюджету з підготовки відповідача за державним замовленням, у звязку з його не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, становить 132139,93 грн., що підтверджується розрахунком вартості навчання одного студента бюджетної форми навчання, довідкою про розмір стипендії випускників, розрахунком суми втрат державного бюджету. Отже, у судовому засідання твердження відповідача про те, що позивач пропустив строк на звернення до суду були спростовані матеріалами справи, з яких вбачається, що позивач дізнався про порушення своїх прав з акту ревізії фінансово-господарської діяльності Запорізького державного медичного університету, який складено Державною фінансовою інспекцією у Запорізькій області, складено 15.07.2015 року. На підставі викладеного, беручи до уваги, що на час розгляду справи судом сума збитків у розмірі 132139,93. не відшкодована, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму відшкодування. Запорізький державний медичний університет, як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved