Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

До суду надійшов вищевказаний позов, в обґрунтування якого зазначено, що 12 вересня 2015 року між нею та відповідачем Відділом ДРАЦС Вовчанського районного управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб під актовим записом № 127. Від вказаного шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. На даний час шлюб між ними розпався через несумісність характерів, наявності протиріч та різні погляди на життя. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. Спору про поділ майна немає. Дитина проживає разом з нею. Відповідач не забезпечує належним чином дитину матеріально, нехтує обов'язок утримання дитини, ігнорує її існування та не бажає сплачувати грошові кошти на утримання дитини. На підставі викладеного, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та визначити місце проживання дитини разом з нею. Позивач у судове засідання не з'явилася. Про дату та час судових засідань була повідомлена належним чином. Суду надала заяву про розгляд справи без її участі та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про дату та час судових засідань була повідомлена належним чином. Причина неявки відповідача суду невідома. Третя особа в судове засідання не з'явилася. Про дату та час судових засідань була повідомлена належним чином. Суду надала заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення, згідно яких служба у справах дітей Троїцької РДА не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] за місцем її проживання. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач та відповідач з 12.09.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано Відділом ДРАЦС Вовчанського районного управління юстиції у Харківській області під актовим записом № 127 (а.с. 127). Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають дитину, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.12.2015 року (а.с. 12). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється несумісність характерів, наявність протиріч та різні погляди на життя. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить суд, після розірвання шлюбу, залишити їй шлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, в тому числі в одній квартирі, проте з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька та матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Оцінюючи те питання, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, суд приходить до висновку, що увага і прихильність матері до сина доведена в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що дитина проживає зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно акта - обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], комісією встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON], [INFO] мешкають за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] характеризується позитивно, скарг не надходило. За сином вона здійснює гарний догляд, він завжди нагодований, охайно одягнутий, у нього є іграшки. Батько вихованням дитини не займається (а.с. 16). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судовим розглядом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю. Висновок суду ґрунтується на правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України по справі №6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року. З урахуванням зазначеного, діючи в інтересах малолітньої дитини, дослідивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що дитина і так проживає з матір'ю за місцем її проживання, де має належні умови для виховання, суд прийшов до висновку про доцільність задоволення позову та визначення місця проживання дитини з матір'ю [PERSON] Судові витрати, згідно ст. 88 ЦПК України, у вигляді судового збору у сумі 1102 гривні 40 копійок згідно квитанцій № 98 та № 99, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved