Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Дьяченко Є.М., яка діє від імені і в інтересах малолітнього [PERSON] , у квітні місяці 2021 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити порядок користування квартирою відповідно до ідеальних часток співвласників цієї квартири, посилаючись на відсутність можливості спільно з відповідачем користуватися квартирою і відсутність бажання зі сторони відповідача укласти договір щодо порядку користування квартирою. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України справу розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 23.04.2020 року позовну заяву прийнято до провадження і справу призначено до підготовчого судового засідання. На стадії підготовчого судового засідання суд розглянув і задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та прийняв до розгляду заяву позивачу про уточнення позовних вимог. В судовому засіданні позивача вимоги підтримала і просила виділити у користування [PERSON] ,2011 року народження жилу кімнату площею 16,1 кв.м.,а дві жилі кімнати площею 11,3 кв.м. і 11,5 кв.м. - у користуванні відповідачів; у загальному користуванні сторін залишити кухню, туалет, ванну кімнату, коридори. Відповідач [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені і в інтересах малолітніх дітей [PERSON] ,2011 року народження, [PERSON] ,2006 року народження та відповідач [PERSON] позов визнали. Представник ОСББ «Злагода» - голова правління Хіль Е.О. вирішення спору залишив на розсуд суду. Представник Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив: Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі у такому співвідношенні: [PERSON] ,2011 року народження 1\\2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 березня 2015 року; [PERSON] 1\\4 частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого 06.04.2005 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міськради; [PERSON] - 1\\4 частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого 06.04.2005 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міськради. Квартира [ADDRESS] складається з трьох окремих жилих кімнат і підсобних приміщень і має загальну площу 65,8 кв.м., в тому числі житлову 39,1 кв.м. Сторони зареєстровані в квартирі, позивач в квартирі не проживає, а мешкає разом з опікуном [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Квартирою користується сім`я [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги, сторона позивача стверджує, що поділити квартиру між співвласниками у відповідності до ідеальних часток технічно не можливо, тому [PERSON] звернулась до суду з вимогами визначити порядок користування квартирою і виділити у користування малолітнього [PERSON] окрему жилу кімнату площею 16,1 кв.м., що найбільше відповідає його ідеальній частці у спільному майні. Відповідачі, визнаючи позов, погодились з тим/, що технічно поділити квартиру неможливо, а запропонований позивачем варіант користування квартирою, найбільше відповідає медіальним часткам співвласників у цій квартирі. Суд дослідив надані сторонами докази і наведені доводи і дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із частиною першої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Частина 1 статті 82 ЦПК визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільного їх визнання. У даному випадку відповідачі визнали відсутність технічної можливості поділити квартиру між сторонами і прийнятність запропонованого варіанту порядку користування квартирою. Визначаючи порядок користування спірною квартирою за вищевказаним варіантом між її співвласниками, суд приймає до уваги наступне: співвласники добровільно не встановили порядок користування квартирою, жилі кімнати є окремими ізольованими приміщеннями, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, не менше встановленого для надання одній особі та максимально відповідає частці кожного, цей варіант враховує інтереси усіх співвласників і малолітніх дітей відповідача [PERSON] , які постійно проживають і зареєстровані в цій квартирі. Щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, Частина 1 ст.142 ЦПК України передбачає, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач вимагає стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн, але позивач не надала ні договір, укладений між нею та адвокатом, ні доказів, понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 14000 грн., ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачу належить повернути 50% сплаченого при подачі позову судового збору :908 : 2 = 454 грн. Витрати, понесені на правничу допомогу, суд вважає не доведеними і тому такими, що не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved