Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

До суду з позовом в інтересах [PERSON] звернувся її представник [PERSON], який вказав, що у звязку із тим, що [PERSON] захищає свої права у суді, у [PERSON] виникли неприязні відносини до [PERSON], оскільки [PERSON] вважає себе ошуканою саме з вини [PERSON] Так, суди сповіщають [PERSON] по триваючим судовим справам шляхом надсилання їй судових повісток рекомендованими листами на адресу її фактичного мешкання через поштове відділення, в якому працює позивач. [PERSON] приходить безпосередньо до обслуговуючого поштового відділення у зручний для неї час та отримує рекомендовану кореспонденцію й кожного разу коли [PERSON] бачить позивача, вона в присутності інших працівників відділення та його відвідувачів висловлюється в бік позивача нецензурною лайкою, обзиває [PERSON] яка знаходиться на своєму робочому місті шахрайкою тощо, що принижує [PERSON] честь, гідність та ділову репутацію. Так як після цього [PERSON] повинна була виправдовуватися перед людьми, що її тривалий час знають, спростовувати вказані голослівні висловлювання тощо, тому позивач просить визнати поширену інформацію в свою адресу з боку відповідача у вигляді образливих висловлювань недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 10\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини; надав до суду заяву про розгляд справи 11.05.2016р. у його відсутність. Відповідач заперечувала проти позову, в останні судові засідання не зявлялась, причину неявки до суду 11.05.2016р. не повідомила, відповідно до ч.8 ст. 76 УПК України вважається повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. Надала до суду письмові заперечення, в яких вказала про вчинення позивачем рейдерських дій в складі злочинної групи, щодо квартири відповідача, що позивач навмисно дискредитує [PERSON]; що навпаки, сама [PERSON], часто перебуваючи в нетверезому стані, розповсюджує відомості, що стосуються особистого життя відповідача, утримує кореспонденцію [PERSON] й перешкоджає відповідачу в користуванні послугами поштового відділення, в якому працює; вважала свідків з боку сторони позивача заінтересованими особами. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є інвалідом 3 групи (а.с. 9), працює листоношею у відділені поштового зв'язку за № 102 (а.с. 8). Між позивачем та відповідачем на протязі 2013-2015 років тривають судові спори (а.с. 18-22, 63), відповідач неодноразово зверталась до правоохоронних органів через протиправні дії позивача (а.с. 45-47, 54, 64, 65) у звязку з чим між ними сталися неприязні стосунки, що не заперечується сторонами. Так 06.05.2015р., 05.06.2015р. та 15.06.2015р. у робочий час [PERSON] приходила до відділення поштового зв'язку за №102, де працює [PERSON], та в присутності інших працівників й відвідувачів відділення висловлювалась в бік позивача нецензурною лайкою, ображала [PERSON], що знаходилась на своєму робочому місті, нецензурними порівняннями в сфері статевої свободи та аморальної поведінки, розповсюджувала інформацію, називаючи позивача шахрайкою. Вказані обставини підтверджуються поясненням допитаних в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про наявність з боку відповідача дій щодо поширення недостовірної інформації (доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб), яка стосується особи позивача, та вказана інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Діюче кримінальне законодавство України визначає, що шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою ст. 190 КК України. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч.2 ст. 59 ЦПК України. Таким чином, єдиним допустимим доказом, який мала надати відповідач в підтвердження розповсюдженої інформації щодо вчинення позивачем шахрайських дій, є лише відповідний обвинувальний вирок суду відносно [PERSON] за ст. 190 КК України. Відповідачем такого доказу надано не було. Інші висловлювання на адресу позивача, яке прозвучало з боку [PERSON] в присутності інших у вигляді нецензурних порівнянь в сфері статевої свободи та аморальної поведінки носили образливий характер. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Як вказує в п.19 своєї постанови від 27.02.2009р. з N 1 Пленум ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Моральна шкода це зумовлені моральними стражданнями втрати немайнового характеру. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, втрата роботи, втрата довіри близьких людей тощо. Тому, встановлюючи факт такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють субєктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення звичайного для даної людини способу життя. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди», суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних страждань, при яких обставинах і якими діями вони заподіяні, ступень вини заподіювача, які саме моральні страждання отримав потерпілий і в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними втрати. Розмір відшкодування моральної шкоди, як зазначено в п. 9 цієї Постанови, суд визначає в межах заявлених вимог, в залежності від характеру в обєму заподіяних позивачу моральних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача і інших обставин. На підставі статей 23, 280, 1167 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких зазнала позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуваннями ступеню вини відповідача, яка допустила неодноразове, в присутності інших осіб, ігноруючи особисті почуття позивача, порушення особистих немайнових прав [PERSON] на честь, гідність та ділову репутацію, суд вважає, що у порядку компенсації моральних страждань з [PERSON] необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 5\~000 грн. В силу положень ст. 88 ЦПК України на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню понесенні судові витрати пропорційно частині задоволених позовних вимог в сумі 293,60 грн.

Outcome: partial