Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі обласної спеціалізованої кредитно-фінансової безприбуткової господарської організації «Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3) про дострокове розірвання кредитної угоди та стягнення заборгованості. Прокурор обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що між Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] 16.05.2017 укладено кредитну угоду №279/05/17-Б (далі - кредитна угода), відповідно до якої позивач надав відповідачу 1 кредит для будівництва 4-х кімнатного житлового будинку загальною площею 155,8 кв. м і надвірних господарських будівель терміном на двадцять років в розмірі триста тисяч гривень. З метою забезпечення повернення отриманого відповідачем 1 кредиту 16.05.2017 між позивачем, відповідачем 2 і відповідачем 1 укладено договір поруки № 169, згідно з яким відповідач 2 зобов`язався відповідати солідарно з відповідачем 1 за виконання всіх боргових зобов`язань за кредитною угодою №279/05/17-Б від 16.05.2017. Крім того, з метою забезпечення повернення отриманого [PERSON] кредиту 16.05.2017 між позивачем, відповідачем 3 і відповідачем 1 укладено договір поруки № 170, згідно з яким відповідач 3 зобов`язався відповідати солідарно з відповідачем 1 за виконання всіх боргових зобов`язань за кредитною угодою №279/05/17-Б від 16.05.2017. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитною угодою №279/05/17-Б від 16.05.2017. Відповідно до п. 2.3 вищевказаної угоди кредит надається поетапно згідно з графіком будівництва. Згідно з зазначеним графіком відповідач 1 06.07.2017, 24.07.2017, 21.08.2017, 01.11.2017, 17.11.2017 надавав позивачу акти виконаних робіт по будівництву, за якими відповідач 1 закінчив 1-й та 2-й етапи будівництва, до яких входили земельні роботи, спорудження фундаменту і цокольної частини будинку, гідроізоляційні роботи, спорудження першого поверху будинку, міжповерхневого перекриття. За період з 17.05.2017 по 17.11.2017 відповідач 1 отримав грошові кошти в розмірі 300000 грн. Починаючи з липня 2018 року свої зобов`язання відповідач 1 не виконує, внаслідок чого станом на 23.05.2019 за ним утворилася заборгованість в розмірі 22329,00 грн. Пеня за несвоєчасне повернення платежів нарахована в розмірі 5540,57 грн. Відповідно до розрахунку станом на 23.05.2019 відповідачем 1 сплачено 4600,00 грн в рахунок основного боргу. Загальна сума заборгованості складає 300940,57 грн. Прокурор просить суд розірвати достроково кредитну угоду на будівництво житлового будинку № 279/ 05/17-Б, укладену 16.05.2017 між позивачем та відповідачем 1, стягнути солідарно з відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 на користь позивача заборгованість, яка виникла за кредитною угодою №279/05/17-Б від 16.05.2017 в розмірі 300940,57 грн, яка складається з такого: 295400,00 грн - заборгованість по сплаті основного боргу; 5540,57 грн - нарахована пеня; стягнути на користь прокуратури Дніпропетровської області понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору. В судовому засіданні прокурор позов підтримав і просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу просив розглядати без участі його представника. Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Вважає, що прокурор пропустив строк на звернення з вимогами до поручителів за кредитною угодою і просить суд стягнути з повному обсязі заборгованість за кредитною угодою з нього, відмовити прокурору та позивачу в частині стягнення заборгованості з відповідача 2 та відповідача 3 з підстав пропуску строку позовної давності. Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідач 2 подав зустрічний позов, в якому просить суд визнати припиненим договір поруки № 169 від 16 травня 2017 року, укладений між позивачем та відповідачами 1і 2. В обґрунтування позову відповідач 2 за первісним позовом зазначає, що із змісту позовної заяви вбачається, що починаючи з липня 2018 року відповідач 1 свої зобов`язання не виконує. Відповідно до додатку № 1 до кредитної угоди датою повернення чергового платежу у липні 2018 року визначено 15 липня 2018 року і цей обов`язок відповідач не виконав. Таким чином строк, у межах якого міг би бути пред`явлений позов до поручителів, закінчився 15.01.2019, а прокурором подано позов до суду 21.06.2019. Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що визначений пунктом 13 договору поруки № 169 від 16 травня 2017 року строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, який складає 5 років, не може в даному випадку застосовуватися, оскільки відповідно до другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом (а не договором). Частина 4 ст. 559 ЦК України діє у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 № 2478-УІІІ, в якій йдеться про те, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Вказана редакція введена в дію 04.02.2019 разом з введенням у дію зазначеного Закону України № 2478-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 04.11.2018. Відповідно до п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2478-УІІІ від 03.07.2018 цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. На думку відповідача 2, вказана норма суперечить ст. 5 ЦК України, відповідно до якої акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Позивач за зустрічним позовом вважає, що у даному випадку слід застосовувати норми ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції Закону України від 14.06.2016 № 1414-УІІІ, який набрав чинності 19.10.2016. Зважаючи на викладене, договір поруки № 169 від 16 травня 2017 року має бути визнано припиненим. Відповідач 3 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідач 3 подав зустрічний позов, в якому просить суд визнати припиненим договір поруки № 170 від 16 травня 2017 року, укладений між позивачем та відповідачами 1 і 3. В обґрунтування зустрічного позову відповідач 3 за первісним позовом зазначає ті ж самі доводи, що і відповідач 2 в обґрунтування свого зустрічного позову. Представник відповідача 1, 2, 3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення заборгованості з відповідача 1. Зустрічний позов відповідача 2 й зустрічний позов відповідача 3 підтримав та просив їх задовольнити, визнати договора поруки № 169 від 16.05.2017 та № 170 від 16.05.2017 припиненими. Суд, вислухавши заяви по суті учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Існування договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем 1 підтверджується копією кредитної угоди № 279/05/17-Б № від 16.05.2017 (а.с. 19 - 24), на підставі якої позивач надав відповідачу 1 грошові кошти у розмірі 300000,00 гривень строком на двадцять років для будівництва чотирьохкімнатного житлового будинку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1). Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до п.1.2. кредитної угоди № 279/05/17-Б від 16.05.2017 забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є порука. В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем 1 перед позивачем по поверненню кредиту були укладені договора поруки № 169 та 170 від 16.05.2017 між позивачем та відповідачами 1, 2, 3. Відповідно до умов договорів поруки відповідачі 2 та 3 на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по борговим зобов`язанням відповідача 1, які виникають з умов кредитної угоди № 279/05/17-Б від 16.05.2017, що підтверджується копіями зазначених договорів поруки (а.с. 25-26). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак відповідач 1 зобов`язання належним чином і в установлений строк не виконувала, що підтверджується досудовим попередженням від 15.01.2019 вих. № 16 (а.с. 38), вимогою від 15.01.2019 вих. № 16/1 (а.с. 40), вимогою від 15.01.2019 вих. № 16/2 (а.с. 41), досудовим попередженням від 25.04.2019 вих. № 158 (а.с. 48), вимогою від 25.04.2019 вих. № 160 (а.с. 50), вимогою від 25.04.2019 вих. № 159 (а.с. 51). Згідно з розрахунком позивача станом на 23.05.2019 (а.с.55-56) за відповідачем 1 мається заборгованість по кредиту в розмірі 300 940,57 грн., з них борг по кредиту 29540,00 грн., пеня 5540,57 грн. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінюючи відзив відповідача 1, суд вважає, що він не заслуговує на увагу, оскільки відповідач 1 не заперечував сам факт укладення між ним та позивачем кредитної угоди та не оспорював порушення ним договірних зобов`язань і розміру нарахованої позивачем суми заборгованості. Аналізуючи викладені у відзиві доводи відповідача 1 суд зазначає таке. Стаття 541 ЦК України передбачає, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2). Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1). Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.2). Відповідно до п.п. 2, 6 договору поруки № 169 від 16.05.2017 та п.п. 2, 6 договору поруки № 170 від 16.05.2017 відповідач 2 та відповідач 3, як поручителі взяли на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і відповідач 1, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручителі на підставі письмової вимоги позивача впродовж 5 календарних днів з моменту отримання повинні її виконати. До вимог відповідачів 2 та 3, викладених у зустрічних позовних заявах, суд ставиться критично, і вважає їх необґрунтованими, оскільки факт укладення між сторонами договорів поруки і обізнаності відповідачів 2 та 3 про умови виконання зобов`язань відповідачем 1 перед позивачем підтверджується їхніми підписами в договорах поруки. Пунктом 12 вказаних договорів поруки передбачено, що договір поруки діє до повного виконання зобов`язань відповідача 1 за кредитною угодою. Позивачем не пропущено строк звернення з вимогами до поручителів, тому що у пункті 13 договорів поруки вказано, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цими договорами встановлюється протягом п`яти років. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Стаття 251 «Поняття строку та терміну» ЦК України визначає таке: 1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 3.Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Отже, в договорах поруки, на які посилається позивач, не встановлений строк їх дії, а визначений термін їх дії. Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 1 частини 2 статті 257 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 2.4. кредитної угоди № 279/05/17-Б між сторонами встановлено, що позичальник відповідач 1 зобов`язується погашати заборгованість за кредитом відповідно до додатку № 1, який є невід`ємною частиною кредитної угоди, у якому визначено, що погашення заборгованості повинно проводитися щомісячно 15 числа кожного календарного місяця до повного його погашення. В описовій частині позовної заяви вказано, що відповідач 1 припинив виконувати зобов`язання по сплаті коштів на погашення кредиту з липня 2018 року. З позовними вимогами до відповідачів прокурор звернувся до суду 21.06.2019, тобто у межах строків позовної давності, тому позовні вимоги відповідача 2 та відповідача 3 є необґрунтованими. На підставі досліджених доказів суд вважає за необхідне розірвати укладену між позивачем та відповідачем 1 кредитну угоду № 279/05/17-Б від 16 травня 2017 року, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по кредиту. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів в рівних частках на користь прокуратури Дніпропетровської області документально підтверджені платіжним дорученням № 1584 (а.с.59) судові витрати в розмірі 6435,11 грн. на сплату судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 11,14,15,16, 251, 253, 256, 257,261, 525, 526, 541, 543, 546, 549, 554, 559, 612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved