Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищевказаною заявою, мотивуючи її тим що, з 04.11.1995 по 30.09.2015 Заявник проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копією записів відомостей про роботу із трудової книжки Заявника серії [NUMBER] . З 06.12.2013 та до моменту свого звільнення з органів внутрішніх справ України Заявник проходив службу в черговій частині штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. У липні 2014 року, у зв`язку із захопленням представниками незаконних військових формувань м. Донець, чергову частину Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області перенесено до м. Маріуполь Донецької області. Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 22.10.2015 № 295 Заявника у званні підполковника міліції, який перебував на посаді старшого інспектора - чергового черго частини штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, з 01.02.2015 було включено до складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань. Факт безпосередньої участі Заявника в антитерористичній операції на території Донецької області, на підставі Наказу 1, підтверджується довідкою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 9860/Нч від 29.10.2015 згідно з якою Заявник з 01.02.2015 по 30.09.2015 брав безпосередню участі антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції. 30.09.2015 на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 283 о/с від 21.09.2015 (надалі по тексту - Наказ 2) Заявника було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас та, відповідно, наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України 13.12.2015 № 347 (надалі по тексту - Наказ 3) останнього виключено зі складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. З метою отримання та оформлення статусу учасника бойових дій відповідно до вимог чинного законодавства України Заявник, як службовець Міністерства внутрішніх справ України та учасник бойових дій, який фактично та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на тимчасово окупованій території, звернувся до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. За наслідками розгляду звернення Заявника ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області листом № Л-626/ЛК від 18.01.2019 (надалі по тексту - Лист 1) повідомлено, що в Наказах виявлені помилки, які не відповідають обліковим даним Заявника, а саме: по тексту в Наказах невірно вказано прізвище Заявника «...[PERSON]...», замість правильного «...[PERSON]...». Крім того, Листом 1 додаткового повідомлено, що в Наказі 3 також допущено помилку у даті вибуття Заявника зі складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та, відповідно, яка не відповідає даті звільнення Заявника згідно з Наказом 2, а саме: по тексту в Наказі 3 датою вибуття невірно вказано «...з 06 листопада 2015 року...», замість вірної дати «...з 30 вересня 2015 року...» (дата звільнення Заявника згідно з Наказом 2). У зв`язку з вищевикладеним ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не має правових підстав для направлення матеріалів Заявника до комісії Міністерства внутрішніх справ України для розгляду та вирішення питання про надання останньому статусу учасника бойових дій. А тому, з метою забезпечення соціально-правового захисту Заявника, як особі, яка брала участь в проведенні антитерористичної операції рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення відповідно до пункту 6 частини першої або частини другої статті 315 ЦПК щодо підтвердження облікових даних Заявника. З метою досудового врегулювання спірних обставин Заявник звернувся до Міністерства внутрішніх справ України. Листом Міністерства внутрішніх справ України № Л-3200/22 від 13.03.2020 Заявника повідомлено, що 30.04.2018 набрав чинності Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну операцію в Донецькій та Луганській областях» №116/2018», згідно якого, з урахуванням статті 18 Закон України «Про боротьбу з тероризмом», рішенням Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника оперативного штабу з управління АТО) від 30.04.2018 № 33/1-4129 антитерористичну операцію припинено та ліквідовано штаб з управління АТО без визначення правонаступників. Тому, для усунення невідповідностей особистих облікових даних у Наказах Антитерористичного центру при Службі безпеки України, рекомендовано звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів у відповідності до пункту 6 частини першої або частини другої статті 315 ЦПК України. Тому заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; паспорт громадянина України: серія [NUMBER] ) правовстановлюючих документів, а саме: наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 22.10.2015 № 295, по тексту якого було допущено помилки в особистих облікових даних, де невірно вказано прізвище заявника «...[PERSON]..», замість правильного «...[PERSON]...»; наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 № 347, по тексту якого було допущено помилки в особистих облікових даних, де невірно вказано прізвище заявника «.. .[PERSON]..», замість правильного «...[PERSON]...». Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт наявності невідповідності (помилки) в особистих облікових даних у наказі Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 № 347 щодо дати вибуття підполковника міліції, старшого інспектора - чергового чергової частини штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області [PERSON] зі складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, де невірно вказано дату вибуття «.. .з 06 листопада 2015 року...». Вірною датою вибуття підполковника міліції, старшого інспектора - чергового чергової частини штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області [PERSON] зі складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань у наказі Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 № 347 вважати - 30 вересня 2015 року. Заявник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності вимоги заяви про встановлення фактів підтримав та просив їх задоволити. Заінтересована особа Антитерористичний центр при Службі безпеки України письмових пояснень або заперечень по суті поданої [PERSON] заяви до суду не направили. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали спарив та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, заявник [PERSON] з 04.11.1995 по 30.09.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копією записів відомостей про роботу із трудової книжки Заявника серії [NUMBER] . З 06.12.2013 та до моменту свого звільнення з органів внутрішніх справ України Заявник проходив службу в черговій частині штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 22.10.2015 № 295 Заявника у званні підполковника міліції, який перебував на посаді старшого інспектора - чергового черго частини штабу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, з 01.02.2015 було включено до складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань. Згідно довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 9860/Нч від 29.10.2015 зазначено що заявник з 01.02.2015 по 30.09.2015 брав безпосередню участі антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції. 30.09.2015 на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 283 о/с від 21.09.2015 Заявника було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас та, відповідно, наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України 13.12.2015 № 347 останнього виключено зі складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. За наслідками розгляду звернення Заявника ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області листом № Л-626/ЛК від 18.01.2019 (надалі по тексту - Лист 1) повідомлено, що в Наказах виявлені помилки, які не відповідають обліковим даним Заявника, а саме: по тексту в Наказах невірно вказано прізвище Заявника «...[PERSON]...», замість правильного «...[PERSON]...». Листом № Л-626/ЛК від 18.01.2019 повідомлено, що в 13.12.2015 № 347 також допущено помилку у даті вибуття Заявника зі складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та, відповідно, яка не відповідає даті звільнення Заявника згідно з Наказом № 283 о/с від 21.09.2015, а саме: по тексту в датою вибуття невірно вказано «...з 06 листопада 2015 року...», замість вірної дати «...з 30 вересня 2015 року...». У зв`язку з вищевикладеним ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не має правових підстав для направлення матеріалів Заявника до комісії Міністерства внутрішніх справ України для розгляду та вирішення питання про надання останньому статусу учасника бойових дій. Листом Міністерства внутрішніх справ України № Л-3200/22 від 13.03.2020 Заявника повідомлено, що 30.04.2018 набрав чинності Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну операцію в Донецькій та Луганській областях» №116/2018», згідно якого, з урахуванням статті 18 Закон України «Про боротьбу з тероризмом», рішенням Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника оперативного штабу з управління АТО) від 30.04.2018 № 33/1-4129 антитерористичну операцію припинено та ліквідовано штаб з управління АТО без визначення правонаступників. Тому, для усунення невідповідностей особистих облікових даних у Наказах Антитерористичного центру при Службі безпеки України, рекомендовано звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів у відповідності до пункту 6 частини першої або частини другої статті 315 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями в п.3 цієї ж постанови, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Стаття 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; Механізм отримання статусу учасника бойових дій визначений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (із змінами) «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення». Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення: для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення відповідних фактів необхідно заявнику для отримання та оформлення статусу учасника бойових дій відповідно до вимог чинного законодавства України. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та необхідність задоволення заяви [PERSON] , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Outcome: approved