Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори про звільнення з-під арешту квартири за адресою: [ADDRESS], скасувавши архівні записи про заборону відчуження обєктів нерухомого майна від 15.06.2005 року за №2087398, від 15.06.2005 року за №2087401 та від 14.06.2005 року №2085051, зареєстровані Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частка квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Співвласниками є [PERSON] (1/3 частка) і [PERSON] (1/3 частка). 24.01.2018 року померла [PERSON], спадкоємицею якої є позивач. Під час підготовки документів для отримання спадщину їй стало відомо, що згідно з відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом зареєстровано заборону відчуження квартири за адресою: м.Запоріжжя, вул.Європейська (Малиновського)[ADDRESS], від 15.06.2005 року за №2087398 на підставі договору застави №б/н, вчиненого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, власниками квартири зазначені [PERSON] і [PERSON], датою виникнення запису є 15.10.1994 року; 15.06.2005 року за №2087401 на підставі договору застави №б/н, вчиненого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, власником квартири зазначено прізвище Мартиненко, датою виникнення запису є 01.01.1993 року; від 14.06.2005 року №2085051 на підставі договору застави №б/н, вчиненого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, власником квартири зазначена [PERSON] Однак, рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2009 року по справі №2-2004/09 було визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло за 1993 рік на імя [PERSON], видане на підставі рішення №239/5 від 12.08.1993 року виконавчим комітетом Комунарської районної ради народних депутатів м.Запоріжжя, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.05.1993 року, посвідчений Універсальною біржею «Хортиця», за яким [PERSON] продала [PERSON] спірну квартиру, а також визнано, що вказана квартира належить до державного житлового фонду і є власністю Запорізької міської ради і зобовязано ОП ЗМБТІ скасувати право власності [PERSON] на квартиру. У звязку з викладеним, враховуючи, що до дати приватизації позивачем спірної квартири (до 04.02.2010 року) зазначене нерухоме майно перебувало в державній власності, будь-які заборони щодо відчуження зазначеної квартири, встановлені відносно осіб, що не були її власниками на законних підставах, на цей час не є актуальними і не підлягають виконанню, [PERSON] як власник квартири звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином, У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом фактично встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №30411 від 04.02.2010 року квартира за адресою: м.Запоріжжя, вул.Європейська (Малиновського)[ADDRESS], на праві спільної часткової власності в рівних долях належить [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка (а.с.3, 4). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 24.01.2018 року (а.с.10). На підставі копії спадкової справи судом встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори звернулася [PERSON] Від [PERSON] надійшла заява про відмову від спадщини на користь [PERSON] Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом зареєстровано заборону відчуження квартири за адресою: м.Запоріжжя, вул.Європейська (Малиновського)[ADDRESS], від 15.06.2005 року за №2087398 на підставі договору застави №б/н, вчиненого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, власниками квартири зазначені [PERSON] і [PERSON], датою виникнення запису є 15.10.1994 року; 15.06.2005 року за №2087401 на підставі договору застави №б/н, вчиненого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, власником квартири зазначено прізвище Мартиненко, датою виникнення запису є 01.01.1993 року; від 14.06.2005 року №2085051 на підставі договору застави №б/н, вчиненого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, власником квартири зазначена [PERSON] (а.с.11). Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2009 року, яке набуло законної сили 30.11.2009 року, по цивільній справі №2-2004/09 було визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло за 1993 рік на імя [PERSON], видане на підставі рішення №239/5 від 12.08.1993 року виконавчим комітетом Комунарської районної ради народних депутатів м.Запоріжжя, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.05.1993 року, посвідчений Універсальною біржею «Хортиця», за яким [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: м.Запоріжжя, вул.Європейська (Малиновського)[ADDRESS], визнано, що вказана квартира належить до державного житлового фонду і є власністю Запорізької міської ради, зобовязано ОП ЗМБТІ скасувати реєстрацію права власності на квартиру на імя [PERSON] (а.с.7-9). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов є законним і обґрунтованим, в звязку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved