Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON] з позовом, вимоги якого були змінені в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить: стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 2/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини; визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за її місцем проживання; встановити спосіб участі батька [PERSON] [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], - один раз на тиждень з 10:00 години до 12:00 години протягом суботи, неділі під час перебування [PERSON] [PERSON] в Україні. Вказані побачення проводити за місцем проживання [PERSON] або в спеціально обладнаних для зустрічей з дітьми громадських місцях, парках, дитячих розважальних центрах тощо, у присутності [PERSON] або в присутності уповноважених нею осіб. (а.с.1-4, 83-91) Вимоги позову обґрунтовані тим, що 28.03.2015 року на території Латвійської Республіки між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач також має малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось, позивач разом з дітьми переїхала до України. Позивач створила усі умови для комфортного проживання дітей. Відповідач не цікавиться власним сином, не виявляє бажання з ним спілкуватися та утримувати його, разом з тим, постійно погрожує забрати сина [PERSON]. З 01.06.2016 року позивач працює в ТОВ «Анна Стайл» на посаді провідного візажиста та отримує заробітну плату в розмірі 3000,00грн., проте цього не вистачає для утримання двох дітей. Відповідач отримує стабільний дохід, не має на утриманні інших осіб, водночас в добровільному порядку відмовляється надати допомогу на утримання сина та постійно погрожує забрати його. Позивач створила всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дитини. [PERSON] [PERSON] з його старшим братом [PERSON] також може негативно вплинути на їх подальші стосунки та призвести до розірвання братерських відносин Проживання малолітнього сина з матір'ю відповідає найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що [PERSON] малолітній, та впродовж останнього часу піклування про нього здійснювалось виключно позивачем і те, що дитина в такому віці не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, позивач просить визначити місце проживання сина сторін з нею та встановити порядок участі батька [PERSON] [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та була допитана, за її згодою, в якості свідка. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов з викладених у ньому підстав, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та додатково пояснили, що позивач отримує заробітну плату в розмірі 3000,00грн., коштів на утримання дітей не вистачає, відповідач в останнє бачив дитину в березні 2016 р., коли сторони разом приїхали з Латвії. Позивач з дітьми залишились тут, стосунки не склались. Відповідач повернувся додому, залишив позивача з дітьми. Відповідач працевлаштований, проте кошти на утримання дитини не передавав. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій просив винести рішення з максимальним урахуванням інтересів дитини, також направив висновок органу опіки та піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації щодо визначення місця проживання [PERSON], [INFO], та акт обстеження умов проживання позивача (а.с.128). Вислухавши пояснення представників позивача, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.5-7). Сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.12-14). Сторони тривалий час проживають окремо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] показала, що сторони уклали шлюб в Латвійській Республіці, де народився їх спільний син [PERSON]. Сторони разом зі спільним сином та сином позивача від першого шлюбу - [PERSON] (а.с.16) проживали в Латвійській Республіці, позивач не бажав утримувати позивача та спільну дитину, наполягав на тому, щоб позивач виходила на роботу, не зважаючи на наявність малолітніх дітей. Між сторонами виникали постійні суперечки. В березні 2016 року сторони з дітьми приїхали в Україну, в м. Київ, після чого відповідач повідомив, що не має бажання працювати та через місяць повернувся до Латвійської Республіки. В подальшому відповідач в телефонних розмовах та по скапу неодноразово погрожував відібрати в позивача сина [PERSON] та вивезти його до Латвії. Крім того, відповідач анулював посвідку позивача на проживання в Латвії, забрав банківську куртку дитини [PERSON], на яку влада Латвії переводить кошти дитини. Хоча відповідач особисто працювати не бажає, він має власну компанію - юридичну фірму та отримує дивіденди, однак до сина не приїздить, з днем народження сина не привітав, коштів на утримання дитини не надає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. [PERSON], [INFO], видана Довідка про реєстрацію особи громадянином України №1063/2016, з якої вбачається, що згідно з рішенням ГУ ДМС України в м.Києві від 23.06.2016р. він набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до Законодавства України [PERSON] є громадянином України з 08.11.2015 року (а.с.15). Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в амбулаторії №3, КНП ЦПМСД №1 Шевченківського району м.Києва (а.с.110), проживає разом з позивачем в [ADDRESS]. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 16.12.2016р., складеного Службою у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зазначений вище будинок з усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічний стан хороший, всі приміщення використовуються за призначенням, будинок з сучасним ремонтом, облаштований сучасними меблями та технікою. Для дітей відведено окрему кімнату, яка облаштована сучасними меблями. За адресою [ADDRESS] проживають: [PERSON] - власник будинку, [PERSON] та діти [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO]. Стосунки в сім'ї хороші. Для виховання та розвитку дітей створено умови (а.с.131). Позивач [PERSON] взята на облік у Дніпровському районі м. Києва, як внутрішньо переміщена особа (а.с.11), офіційно працевлаштована на посаду ведучого візажиста в ТОВ «АННА СТАЙЛ» з 01.07.2016р. (а.с.18-19), з окладом 3000,00грн. (а.с.20), має в безоплатному користуванні дві окремі житлові кімнати на другому поверсі: дитяча кімната площею 15,11кв.м. та кімната площею 11,70кв.м. в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з метою проживання разом зі своїми дітьми [PERSON] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.132-137). Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року за №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно висновку Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місяця проживання [PERSON], [INFO], (протокол від 22.12.2016 №23), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування Дарницького району м.Києва вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] (а.с.129-130). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дітей, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини визначений сімейним законодавством України. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько не виявив бажання приймати участь у вихованні малолітнього, суд, з урахуванням інтересу дитини, його віку, поведінки батьків, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум на: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривня, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи, що малолітня дитина сторін проживає разом із матір'ю, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з двома малолітніми дітьми, так і матеріальне становище відповідача, який непрацездатних осіб на утриманні та стягнень за виконавчими документами не має, офіційно працевлаштований, однак добровільно не надає матеріальну допомогу, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, та вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку сина сторін. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також позивач у позовній заяві просить суд встановити спосіб участі відповідача у вихованні дитини сторін. Згідно вимог статті 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Як показала допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON], ані вона ані відповідач із заявами про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею до органів опіки та піклування не звертались. В службі у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації позивачу повідомили, що її вимога про це, викладена в позовній заяві є передчасною, оскільки відсутні відомості про виявлення відповідачем бажання спілкуватися з сином. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Однак, за положеннями частини 1 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Отже, виходячи із зазначених вимог закону, ініціювати перед судом питання щодо визначення способу участі у вихованні дитини вправі той з батьків, якому чинять у цьому перешкоди. При цьому, передумовою звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є звернення з відповідною заявою до відповідного органу опіки та піклування, до повноважень якого віднесене вирішення питання про участь батьків у спілкуванні з дитиною. Крім того, слід зазначити, що звертаючись до суду з позовом про встановлення способу участі відповідача у спілкуванні з дитиною, позивач фактично звертається до суду за захистом не своїх прав, а прав відповідача, що суперечить вимогам діючого законодавства України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позову про встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн. Також, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи викладене та

Outcome: partial