Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

заступник Київського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, концерну «Техвоєнсервіс» до [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу №33, укладеного 30.08.2012 року між Філією концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» в особі директора [PERSON] та [PERSON], зобов'язавши останнього повернути придбані двигуни маркування В-54Т в кількості 10 шт., шляхом застосування реституції. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що концерн «Техвоєнсервіс» заснований на загальнодержавній власності, що належить до сфери управління Міністерства оборони України, як центральному органу виконавчої влади, якому делеговано частину власних повноважень концерну «Техвоєнсервіс». В період з 31.10.2009 року по 18.10.2012 року директором Філії концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» був [PERSON] Його повноваження щодо продажу, передання чи відчуження майна обмежені п.9.6. статуту Концерну. В межах перебування [PERSON] на цій посаді, 30.08.2012 року між Філією концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого відчужено двигуни маркування В-54Т в кількості 10 шт. за ціною 45312,50 грн. Стверджує, що насправді орієнтована ринкова ціна відчужених двигунів складає приблизно 375000 грн. Тому вважає, що ціна, за якою було відчужено двигуни занижена сторонами договорів за домовленістю, оскільки внаслідок укладення зазначеного договору завдано значної шкоди та збитків державі. Крім того, покликається на те, що [PERSON] уклав оспорюваний договір без попереднього погодження генерального директора концерну, як того вимагає затверджений Статут та, більше того, на невигідних для позивача умовах. Про укладення оспорюваного договору позивачу не було відомо, оскільки відповідно до проведеної інвентаризації, складеного акту інвентаризації від 22.10.2012 року та акту про наявність двигунів на складі №2 від 05.07.2013 року, двигуни обліковувались, як майно позивача. Відтак, вважає, що позивач не бажав відчуження двигунів на умовах, визначених оспорюваним договором. Для захисту прав позивача просить суд застосувати реституцію. В судовому засіданні прокурор та представники позивачів - Міністерства оборони України та концерну «Техвоєнсервіс» позов підтримали, давши пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові. Просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив. Пояснив, що дійсно Філія концерну «Техвоєнсервіс» «Львівського автомобільного ремонтного заводу» виконує роботи з ремонту озброєння та військової техніки, замовлень організації народного господарства, юридичних та фізичних осіб України та інших держав по ремонту та виготовленню загальнотехнічного призначення та інш. Вірним є й те, що між Філією концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» в особі директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов яких було відчужено двигуни маркування В-54Т. Проте, насправді ж, договір купівлі-продажу між цими сторонами укладався двічі: 01.08.2012 року та 30.08.2012 року - №30 та №33, відповідно до умов яких було відчужено двигуни маркування В-54Т в загальній кількості 30 шт. та А-650 в кількості 2 шт. на сукупну вартість 145 000 грн. На виконання умов укладених договорів Філією концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» було видано видаткову накладну №ФТ-0000030 від 19.10.2012 року на суму 145000 грн., а [PERSON] провів повну оплату за придбаний товар. Стверджує, що [PERSON], як директор Філії діяв виключно в межах своїх повноважень. Зокрема, вправі був укладати правочини без погодження генерального директора на суму не більше 50 000 грн., а оспорюваний договір купівлі-продажу від 30.08.2012 року укладено в цих допустимих межах - на суму 45312,50 грн. Для укладення даного правочину [PERSON] отримав довіреність №19 від 03.01.2012 року на право укладення угод, ціна яких не перевищує 100 000 грн. Крім того, в підтвердження своїх доводів покликається на те, що при продажі двигунів продавець керувався висновком експертного автотоварознавчого дослідження №12/05/08-2 від 08.05.2012 року, згідно якого їх вартість складала 54591,60 грн. Покупець придбав їх за ціною 145000 грн. З огляду на те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, діяли без примусу таз власної волі, тому просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити за безпідставністю вимог, з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до затвердженого Наказом генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» №120-АГД від 08.08.2006 року Положення про Філію концерну «Техвоєнсервіс» «Львівського автомобільного ремонтного заводу», така створена з метою виконання державного замовлення Міністерства оборони України по ремонту озброєння та військової техніки, замовлень організацій народного господарства, юридичних та фізичних осіб України та інших держав по ремонту та виготовленню загальнотехнічного призначення та інш. Наказом генерального директора Концерну «Техвоєнсервіс» №67-К від 30.03.2009 року на посаду директора філії концерну «Техвоєнсервіс» «Львівського автомобільного ремонтного заводу» призначено [PERSON] За умовами укладеного 30.03.2009 року між генеральним директором Коцерну «Техвоєнсервіс» та [PERSON], останній взяв на себе обов'язок здійснювати поточне управління Філією, забезпечувати прибуткову діяльність, ефективне використання та збереження державного майна, закріпленого за Філією. Для реалізації наданих трудовим договором повноважень, 10.01.2011 року генеральний директор Концерну «Техвоєнсервіс» виданою довіреністю за №17 уповноважив [PERSON], як директора Філії, серед іншого укладати та підписувати договори купівлі-продажу, поставки, підряду, зберігання надання послуг, ціна яких не перевищує 100 000 гривень. На виконання взятих на себе зобов'язань за трудовим договором, 30.08.2012 року між Філією концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний завод» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого останній придбав двигуни маркування В-54Т у кількості 10 шт. на загальну вартість 45312,50 грн. Придбаний товар був переданий на зберігання Філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний завод» на підставі укладеного 20.10.2012 року договору зберігання та акту прийому-передачі. Листом директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» вих.№174 від 11.07.2014 року встановлено, що зазначений товар був виданий 19.10.2012 року, згідно накладної. Доводи позивача про те, що ціна двигунів занижена сторонами за домовленістю, не заслуговують на увагу суду, оскільки встановлено, що висновком експертного автотоварознавчого дослідження №12/05/08-1 про оцінку двигунів визначено, що ринкова вартість двигуна марки В-54 на дату оцінки складає 1819,72 грн., у т.ч. ПДВ 303,29 грн. Тому, суд погоджується й приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що [PERSON], як директор Філії, укладаючи 30.08.2012 року оспорюваний договір купівлі-продажу діяв у межах трудового договору на наданих довіреністю генерального директора №17 від 10.01.2011 року повноважень, яка була чинна на момент виникнення цих правовідносин. Так, відповідно до специфікації, яка є додатком №1 до договору купівлі-продажу від 30.08.2012 року, сторони договору погодили те, що вартість однієї одиниці товару складає 4531,25 грн., з ПДВ. Таким чином, директор Філії, на виконання взятих на себе зобов'язань за трудовим договором від 30.03.2009 року забезпечив прибуткову діяльність Філії, реалізувавши двигуни у кількості 10 шт. за майже в п'ять разів вищою ціною - 4531,25 грн., з ПДВ , ніж їх ринкова ціна, яка складає 1819,72 грн. з ПДВ за одну одиницю. Відповідно до 230 ч.1 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами договору відповідно до змісту ст.ст. 638 ч.1, 656 ЦК України є умови про предмет і ціну. Встановлено, що згідно з текстом укладеного сторонами договору купівлі-продажу, такі умови передбачено. Критично суд оцінює доводи позивачів й про те, що оспорюваний договір належить визнати недійсним, оскільки такий укладений на невигідних для них умовах, так як таке твердження, на переконання суду, є помилковим. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. З огляду на те, що сторони договору на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали достатній рівень дієздатності, без примусу та з власної волі, що у судовому засіданні ними не заперечувалось, відтак, правових підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування реституції, немає.

Outcome: dismissed