Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника [PERSON] 02 липня 2018 року звернулася до суду з вказаною заявою та свої вимоги мотивує тим, що [INFO] вона народилася в м. Суми і з того часу проживала у м. Суми за адресою [ADDRESS], разом із бабусею та дідусем до досягнення повноліття. Станом на 24 серпня 1991 року їй не виповнилося 16 років. В серпні 1992 року заявник звернулась до відповідного підрозділу паспортної служби за отриманням паспорту у зв'язку з досягненням відповідного віку та надала необхідні документи для отримання паспорта вперше. 22 серпня 1991 року 6-м відділенням міліції м. Суми заявнику було видано паспорт громадянина України [NUMBER] на бланку паспорта колишнього СРСР. В заяві (Ф-1) на отримання паспорту вказано місце проживання [ADDRESS], однак не проставлений штамп прописки. Зазначає, що вона набула право на громадянство за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України» як особа, яка постійно проживала в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Проживаючи в Україні з 1975 року по 2017 рік вона не реалізувала своє право на отримання громадянства України, але і не відмовлялася від його отримання. Наприкінці 90-х років померли дідусь і бабуся, квартира була продана тіткою, а заявник присвятила своє життя служінню Богу в різних релігійних закладах. В 2017 році обставини життя заявника змінились. Посилаючись на необхідність набуття права на отримання громадянства України та для користування всіма правами громадянина України, передбаченими Конституцією України, просить встановити юридичний факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2018 року заяву залишено без руху та надано час заявнику для усунення недоліків. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаною заявою та призначено судовий розгляд на 25 вересня 2018 року о 09 год. 30 хв. 21 вересня 2018 року від представника Управління Державної міграційної служби України в Сумській області надійшли письмові пояснення, в яких зазначається про те, що додані до заяви документи не можуть підтверджувати постійне місце проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому при розгляді вказаної заяви покладаються на розсуд суду. 25 вересня 2018 року в зв'язку з визнанням явки заявника обов'язковою, по справі оголошено перерву до 01 листопада 2018 року до 13 год. 30 хв. В письмовій заяві заявник свою заяву підтримала повністю, просить її задовольнити, справу розглядати без її участі. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав і просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в м.Суми, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11 березня 1976 року міськвідділом ЗАГС м. Суми (а.с. 6). З довідки голови ОСББ «Зоря-70» вбачається, що [PERSON] проживала зі своїм батьком - [PERSON] в період з 1990 по 1992 роки за адресою : [ADDRESS] житлово-будівельного кооперативу «Зоря», який є власником зазначеної квартири (а.с.11-12). В серпні 1992 року заявник [PERSON] звернулась до відповідного підрозділу паспортної служби за отриманням паспорту у зв'язку з досягненням відповідного віку та надала необхідні документи для отримання паспорта вперше (а.с.8). 22 серпня 1991 року 6-м відділенням міліції м.Суми заявнику [PERSON] було видано паспорт громадянина України [NUMBER] на бланку паспорта колишнього СРСР (а.с.7) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з заявником дружили з дитинства Вона жила на [ADDRESS] у бабусі, а [PERSON] з мамою, дідусем і бабусею на вул. Петропавлівській, в м.Суми. До випускного жили там, а потім вона поступила до медичного коледжу у м.Суми, а [PERSON] поїхала з мамою на Західну Україну. І влітку і восени 1991 року [PERSON] проживала в м.Суми. На момент випускного дідусь і бабуся заявника були живі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає з дитинства, росли в одному будинку, навчались в одній школі. В 1991 році у них був випускний і [PERSON] була на ньому. Потім вона поступила в університет в Харків і вони стали рідко бачилися. Заявник іноді заїжджала. У батька весь рік вона жила на вул. Дзержинській, а червень- серпень - жила у дідуся з бабусею. З наданих письмових доказів вбачається, що заявник постійно проживала в м. Суми станом на 24 серпня 1991 року, що також підтвердили в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України, який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом з батьками (одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Оскільки судом дослідженими доказами встановлено, що заявник на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці проживала на території України, суд вважає, за необхідне встановити факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved