Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області радник юстиції [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені [PERSON]» до [PERSON] про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON], в сумі 2533,16 грн., посилаючись на наступне. Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 04.02. 2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, тобто у спричиненні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] У звязку з отриманими тілесним ушкодженнями [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені [PERSON]» в період з 28.07.2015 до 04.08. 2015. На його лікування було витрачено 2533,16 грн. Лікарняний заклад, діючи неефективно, позов до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину не заявляв. Попередньо вони були повідомлені листом про наявність підстав для представництва інтересів прокурором. Невідшкодування витрат на лікування потерпілої від злочину особи призводить до ненадходження коштів до бюджету. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач на задоволенні позову наполягає, а відповідач позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин справа розглядається за відсутності осіб які беруть у ній участь та на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 27 липня 2015 року, близько 21.00 год. [PERSON], перебуваючи на вул. Зарічній с. Миколаївка-2 Близнюківського району Харківської області, поблизу будинку №5, зустрів раніше не знайомого [PERSON], якого в цей день бачив біля річки поблизу цього ж села. Після нетривалої розмови між ними виникли неприязні відносини. Маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, [PERSON] наніс [PERSON] 10-15 ударів кулаками рук та ногами по голові та обличчю, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців повік справа і зліва, в лобній області справа, на щоці справа, на вушній раковині зліва, на носі, субконьюктивальний крововилив правого ока, забивні рани верхньої губи справа, множинні переломи верхньощелепних пазух, перелом зовнішньої стінки правої орбіти, що, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №412-ЛЗ/15 від 06.01. 2016 відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік про що свідчить фотокопія вироку (а.с.4,5). Отже вина [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме у спричиненні потерпілому [PERSON] умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, доведена. Довідкою-калькуляцією Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені [PERSON]» підтверджується, що у відділенні щелепно-лицьової хірургії потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні з 28.07. 2015 по 04.08. 2015, бюджетна вартість його лікування склала 2533,16 грн.(а.с.6). Відповідно до ч.ч.1.3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності... власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Комунальний заклад «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені [PERSON]» про звернення до суду з позовом прокурором попередньо повідомлено(а.с.8). Отже, за таких обставин, позов підлягає повному задоволенню. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551.20 грн. А тому

Outcome: approved