Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про визнання права власності на 1/2 частину [ADDRESS], як спільного майна подружжя, придбаного в період шлюбу зі спадкодавцем, [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано в 2005 році. Під час шлюбу ними придбано спірну квартиру шляхом сплати суми пайового внеску. Позивач проживає та зареєстрована в квартирі з моменту її отримання і по теперішній час. В 2017 році [PERSON] помер. Спадкоємцями після йог смерті є його діти [PERSON], [PERSON] та нова дружина [PERSON] Посилається на те, що оскільки пайовий внесок було сплачено за спільні кошти подружжя під час зареєстрованого шлюбу, то квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а після смерті спадщина відкрилася на всю квартиру, при цьому спадкоємці не визнають її права на частину вказаної квартири. Звернувшись до нотаріальної контори, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2018 р. справу прийнято до провадження судді Саламон О.Б., постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] Під час підготовчого провадження здійснено наступні дії. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, у відповідності до якого останній вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] При цьому між позивачем та [PERSON] існувала домовленість про те, що вказана квартира не буде предметом поділу майна подружжя, позивач залишиться проживати в квартирі, однак звертатись з приводу її поділу не буде. При цьому вказав, що підтвердженням вказаної домовленості є те, що позивач не зверталась з подібним позовом з моменту розірвання шлюбу по теперішній час. Від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає. Посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] в 2014 році зареєстровано шлюб. В 2017 році [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на спірну квартиру, спадкоємцями є відповідачі по справі. Власником спірної квартири за життя був [PERSON], спорів між ним та його колишньою дружиною, позивачем по справі, після розірвання шлюбу, з приводу квартири не існувало. При цьому позивач не входить до кола спадкоємців майна померлого [PERSON] Від П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори до суду надійшла належним чином завірена копію спадкової справи №890/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] Ухвалою суду від 11.04.2018 р. закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 19.04.2018 р. від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява про застосуванням строку позовної давності, з посиланнями на те, що оскільки позивач про порушення свого права дізналась під час перебування у шлюбних відносинах з [PERSON], при цьому шлюб між ними розірвано ще в 2005 році, то останньою пропущено строк позовної давності. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові. Зазначили також, що при життя [PERSON] право позивача на володіння, користування та розпорядження спірною квартиру не порушувалось та не оскаржувалось. Про порушення свого права позивач дізналась після отримання постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності. Відразу після вказаного остання звернулась до суду з позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене в відзиві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на викладене у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 29.04.1972 р. позивач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі). У період спільного проживання, на підставі ордеру від 19.04.1977 р. №002865 [PERSON] на сім»ю з трьох осіб, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була надана [ADDRESS] (далі спірна квартира). Членом ЖБК «Харчовик-3» був [PERSON], який 15.02.1992 р., в період перебування в шлюбі з позивачем, повністю сплатив пайовий внесок за квартиру, що підтверджується довідкою «Харчовик-3» від 22.07.1999 р. 14.07.1999 р. на підставі свідоцтва, право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] 29.12.2005 р. шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Згідно зі ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», член житлового - будівельного, дачно - будівельного, гаражно - будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово - будівельного, дачно - будівельного, гаражно - будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 28 КЗпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 15 Закону України «Про власність», в редакції, чинній на час виплати пайових внесків за квартиру, установлено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, гараж, іншу будівлю чи приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Момент погашення ним пайових внесків є водночас і моментом виникнення у цієї особи права власності, а врешті, якщо ця особа перебуває в шлюбі - то водночас і права спільної сумісної власності подружжя (за умови, що первісні й наступні пайові внески робилися в період шлюбу). Враховуючи, що спірна квартира була отримана [PERSON] у період шлюбу, пайові внески за неї були сплачені під час перебування останнього у шлюбі з позивачем, доказів сплати вказаних внесків з особистих коштів [PERSON] не надано, спірна квартира є спільною власністю позивача та [PERSON]. При цьому, посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] на ту обставину, що свідоцтво про право власності оформлене лише на [PERSON], суд вважає необґрунтованими, оскільки вказаний факт не впливає на право спільної сумісної власності подружжя, оскільки воно пов'язане з моментом виникнення права власності та джерелом походження коштів для придбання такого майна. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті відкрилася спадщина на [ADDRESS]. Відповідно до спадкової справи №890/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON], спадкоємцями останнього є діти останнього [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 09.11.2017 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Щодо заяви представники відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Заперечуючи проти заяви про застосування строків позовної давності, сторона позивача посилається на те, що до моменту смерті [PERSON], колишнього чоловіка позивача, право останньої на частину спірної квартири не оскаржувалось. Позивач з моменту отримання квартири проживає в ній та є в ній зареєстрованою. При цьому [PERSON] за життя не звертався до нею про виселення, усунення перешкод в користуванні майном, чи з іншим способом захисту свого права власності, що могло б свідчити про те, що останній вважав спірну квартиру особистою власністю. Вказане підтверджується матеріалами цивільної справи та не спростовано відповідачами. Вбачається, що спір щодо спільної сумісної власності подружжя виник в 2017 році, а саме коли позивач дізналась, що її право на 1/2 частину в спільному майні подружжя не визнається, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності. З огляду на викладене, об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину [ADDRESS], як спільного майна подружжя, придбаного в період шлюбу зі спадкодавцем, [PERSON]

Outcome: approved