Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Заступник головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом II групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2013 року останнього визнано недієздатним. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2015 року опікуном [PERSON] призначено його дружину [PERSON] Із анамнезу відомо, що [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2000 року у зв'язку з тяжким психічним розладом. У клінічній картині захворювання спостерігалися різкі перепади настрою, наносив собі самоушкодження, висловлював маячні ідеї переслідування. Останніми роками в клінічній картині домінують явища дефекту (емонійно-вольового, психопатоподібного): бродяжить, харчується із сміттєвих баків, голодує, не стежить за своїм зовнішнім виглядом, знайомиться на вулиці і приводить в будинок асоціальних осіб, легко попадає під їх вплив. Остання виписка з психіатричного стаціонару - 06.03.2017 року. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування не приймав через відсутність критики до хвороби. Зі слів дружини-опікуни, [PERSON] у липні 2017 року пішов з будинку, бродяжив. 18.12.2017 року о 9.00 год. прийшов додому, поводився неадекватно, не розмовляв, перебував у вкрай запущенному санітарно-гігієнічному стані, із запахом спиртного. [PERSON] через неадекватний стан чоловіка викликала бригаду швидкої медичної допомоги, якою останній був доставлений у КУ «Обласна клінічна лікарня» ЗОР. 18.12.2017 року о 13.00 год. Оглянутий черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу, пацієнт госпіталізований у примусовому порядку. Поступив виснаженим, у стані крайньої санітарно-гігієнічної занедбаності. 18.12.2017 року о 14.00 год. оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої стан хворого можна кваліфікувати, як тяжкий психічний розлад у формі шизофренії резидуальної з вираженим змішаним типом дефекту (емоційно-вольовим, психопатоподібним). Приймаючи до уваги погіршення психічного стану та неспроможність задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримала повністю, просила суд її задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечував. Зацікавлена особа заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 19.12.2017 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 18.12.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії резидуальної з вираженим змішаним типом дефекту (емоційно-вольовим, психопатоподібним) (а.с.2). Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2000 року у зв'язку з тяжким психічним розладом, є інвалідом II групи по психічному захворюванню безстроково, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2013 року визнаний недієздатним, сам із собою розмовляє, не заперечує, що йде з будинку, бродяжить, харчується зі сміттєвих баків, складає знайдені недоїдки в одну ємність і вживає їх у їжу, критика до хвороби відсутня, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява заступника головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом.

Outcome: approved