Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Заступник прокурора Сумської області в інтересах держави звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить: визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Сумській області від 27.02.2015 №№ 18-643/16-15-СГ, 18-644/16-15-СГ про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду [PERSON] за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області; визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 20.08.2015 №253 та від 29.12.2015 №18-2273/32-15-СГ про передачу [PERSON] в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області та [PERSON], за якими останньому передано в користування земельні ділянки з кадастровим номером 5923555600:04:001:0685 площею 22,6561 га строком на 21 рік та з кадастровим номером 5923555600:04:001:0686 площею 28,6292 га строком на 7 років, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що за результатами розгляду заяв [PERSON] наказами Головного управління Держземагенства у Сумській області [PERSON] були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок йому в оренду, а наказами Головного управління Держгеокадастру в Сумській області йому було передано в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району. В подальшому, між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області укладено два договори оренди зазначених земельних ділянок. Вважає, що вказані накази є незаконними, оскільки [PERSON], надавши заяви про намір отримати вказані земельні ділянки значної площі в оренду, належним чином не обґрунтував їх використання саме з метою створення фермерського господарства, не обґрунтував перспектив діяльності вказаного фермерського господарства. Головне управління Держземагенства у Сумській області (на час розгляду справи Головне управління Держгеокадастру у Сумській області) заяви [PERSON] розглянуло формально, ретельно не перевіривши та не надавши правову оцінку його реальним намірам щодо використання цих земельних ділянок саме для ведення фермерського господарства. Також, зазначає, що при розгляді заяв, не було надано оцінку тим фактам, що із аналогічними заявами [PERSON] звернувся щодо отримання земельних ділянок, розташованих на території Буринського та Білопільського районів Сумської області, а Головним управлінням Держземагенства у Сумській області не було з`ясовано, чи наявні у [PERSON] трудові та матеріальні ресурси для того, щоб обробляти значні площі земельних ділянок, розташованих на території різних районів області, а також що у [PERSON] перебувають у власності земельні ділянки, які не використовуються ним для власного фермерського господарства, а за договорами оренди передані у користування ТОВ «Агрофірма «Вікторія», яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та використовує значні площі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Сумської області на підставі договорів оренди і де [PERSON] займає посаду начальника земельного відділу. Крім того, заступник прокурора Сумської області вказує, що нормативна грошова оцінка землі не проводилась та не затверджувалась, що є обов`язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Таким чином, приймаючи накази про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та про передачу земельних ділянок для ведення фермерського господарства в оренду [PERSON] Головне управління Держземагенства у Сумській області (Головне управління Держгеокадастру у Сумській області) діяло з недотриманням вимог чинного законодавства. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові. Крім того, зазначила, що на час розгляду справи відповідачами прийнято рішення про дострокове розірвання оспорюваних договорів оренди землі в добровільному порядку, про те в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо розірвання даних договорів відсутня, а відповідно земельні ділянки є такими, що до земель запасу державної власності не повернуті. Також зазначила, що оспорювані договори оренди є недійсними з моменту їх вчинення, а тому розірвання відповідачами договорів не усуває їх чинності у період з часу їх укладення до моменту розірвання і не може перешкоджати визнанню їх недійсними з підстав невідповідності законодавству. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначаючи, що на час розгляду справи фактично відсутній предмет спору, оскільки оспорювані договори оренди розірвані відповідачами самостійно, а зміни щодо розірвання ще не встигли внести у Державний реєстр. Представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у дане судове засідання не прибув, про те його позиція викладена у запереченнях, наявних в матеріалах справи, згідно яких Головне управління Держземагенства у Сумській області (на час розгляду справи Головне управління Дергеокадастру у Сумській області) при видачі наказів про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, а також наказів про затвердження проектів землеустрою та передачу в оренду [PERSON], а також укладені на їх підставі договори оренди, є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, у запереченнях Головне управління Держгеокадастру у Сумській області просить залишити позовну заяву прокуратури без розгляду, оскільки на виконання повноважень у сфері розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної форми власності Держгеокадастр України в особі Голови має право у позасудовому порядку скасовувати повністю або частково акти Головного управління, а тому вважає, що у прокурора відсутнє право у даному випадку на звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Встановлено, що 24 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагентства у Сумській області із заявами про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення йому земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 28,6 га та 22,7 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, до яких долучив: копію паспорта; копію коду; копію диплома про сільськогосподарську освіту (а. с. 15, 18). Також до заяв було додано обґрунтування розміру земельних ділянок з урахуванням перспектив розвитку фермерського господарства (а. с. 16, 20), викопіювання з кадастрової карти (плану) (а. с. 17, 19). За результатами розгляду вищевказаних заяв, наказами Головного управління Держземагентства у Сумській області від 27 лютого 2015 року № 18-643/16-15-СГ та № 18-644/16-15-СГ, [PERSON] надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 28,60 гектара та 22,70 гектара в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення фермерського господарства, які розташовані за межами населених пунктів на території Тернівської селищної ради Сумської області (а. с. 22, 23). В подальшому, наказами Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 20 серпня 2015 року № 253 (а. с. 24-25) та від 29 грудня 2015 року № 18-2273/32-15-СГ (а. с. 26-27) затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області та надано [PERSON], відповідно, земельні ділянки з кадастровим номером 5923555600:04:001:0685 площею 22,6561 гектара (рілля) строком на 21 рік та з кадастровим номером 5923555600:04:001:0686 площею 28,6292 гектара (рілля) строком на 7 років, які розташовані за межами населених пунктів на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області. 01 квітня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та [PERSON] укладено два договори оренди землі (а. с. 28-35), які 11 травня 2016 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. 39, 42). Згідно вказаних договорів оренди землі, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, як орендодавець, надав, а [PERSON], як орендар, прийняв у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), які знаходяться на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області (п. 1 договорів), з кадастровим номером 5923555600:04:001:0685 площею 22,6561 гектара (рілля) (п. 2.1) строком на 21 рік (п.3.1) та з кадастровим номером 5923555600:04:001:0686 площею 28,6292 гектара (рілля) (п. 2.1) строком на 7 років (п. 3.1). Сторони пунктами 2.3 та 2.4 узгодили, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок буде визначена після її проведення відповідно до Закону України «Про оцінку земель», а також щодо змін до договорів стосовно грошової оцінки земельних ділянок після її проведення та розміру орендної плати. Також сторони визначили розмір орендної плати у відсотковому значенні від нормативної грошової оцінки земельних ділянок (п. 4.1) та у грошовому виразі (п. 4.3). Земельні ділянки відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. 5.1), цільове призначення для ведення фермерського господарства (а. с. 5.2). З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інших, крім установлених цією статтею, матеріалів і документів; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, повязані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 Закону «Про фермерське господарство»). У таких правовідносинах Закон «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України загальним. Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо повязана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обовязковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону «Про фермерське господарство»). Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом «Про фермерське господарство». Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до уповноваженого органу влади із заявою, в якій зазначають: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заява громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду розглядається у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Отже, спеціальний Закон «Про фермерське господарство» визначає обовязкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства слід зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону «Про фермерське господарство»). Крім того, цей Закон передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону «Про фермерське господарство» не містять імперативної вимоги про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови. За змістом статей 1, 7, 8 Закону «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна відповідати вимогам, передбаченим частиною першою статті 7 цього Закону. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку зазначеним у заяві обставинам і фактам, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив розвитку фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], надавши до Головного управління Держземагенства у Сумській області, заяви, виявив бажання займатись фермерським господарством, при цьому належним чином не обґрунтував використання земельних ділянок саме з метою створення фермерського господарства, а також перспектив діяльності фермерського господарства. В обґрунтуваннях розміру земельних ділянок з урахуванням перспектив розвитку фермерського господарства (а. с. 16, 20) [PERSON] формально зазначено, що він має у користуванні трактор з причепом та можливість взяти в оренду сучасну сільськогосподарську техніку разом з персоналом, а також зазначено, що використання земельних ділянок ним буде здійснюватись за цільовим призначенням з дотриманням норм чинного законодавства, орендна плата буде сплачуватись за рахунок прибутку, отриманого від реалізації сільськогосподарських культур. Як встановлено у судовому засіданні, окрім наміру отримати земельні ділянки в оренду на території Недригайлівського району Сумської області, [PERSON] майже одночасно (17.02.2015) звернувся із аналогічними заявами до Головного управління Держемагенства у Сумській області для отримання земельних ділянок, розташованих на території Буринського та Білопільського районів Сумської області, загальною площею 244,2643 га (а. с. 73-79). Разом з цим під час розгляду заяв, Головним управлінням Держземаганства у Сумській області не було з`ясовано щодо наявності у [PERSON] трудових та матеріальних ресурсів щоб обробляти значні площі земельних ділянок, розташованих на території різних районів області. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за [PERSON] зареєстроване право оренди на земельні ділянки, розташовані на території Буринського та Білопільського районів Сумської області (а. с. 36-39, 41-42, 48-63). Також у [PERSON] перебуває у власності земельна ділянка, яка не використовується ним для власного фермерського господарства, а за договором оренди передана у користування ТОВ «Агрофірма «Вікторія» (а. с. 44-45), де останньою займаною посадою [PERSON], згідно трудової книжки (а. с. 72), зазначена посада начальника земельного відділу цього товариства. Головне управління Держземагенства у Сумській області, вирішивши у триденний термін заяви [PERSON] про надання йому у користування земельних ділянок значної площі, не перевірив, чи дійсно він особисто має можливість та намір займатися фермерством одночасно на території Недригайлівського району, працюючи на посаді начальника земельного відділу сільськогосподарського підприємства, що знаходиться в іншому районі області. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження створення фермерського господарства, представником [PERSON], суду не подано. Таким чином, судовим розглядом справи встановлено, що оспорювані накази Головного управління Держземагентсва у Сумській області (на час розгляду Головного управління Держгеокадастру у Сумській області) про надання [PERSON] дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу йому земельних ділянок в оренду суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, цивільному та земельному законодавству України, видані без дотримання принципу рівності перед законом. Вирішуючи спір у даній справі, суд враховує правові позиції Верховного суду України у справах № № 6-2903цс15, 6-248цс16, 21-445а16. Крім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Частиною 1 пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України і частиною 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Отже, законодавець чітко визначив, що нормативно-грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності. З наведеного вище вбачається, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно-врегульованим і не може визначатися чи змінюватися сторонами договору за власним волевиявленням з порушенням умов та порядку, передбачених чинним законодавством, дотримання порядку визначення орендної плати відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки є чинником економічного регулювання земельних відносин, визначення економічно обґрунтованих надходжень до місцевих бюджетів. Як встановлено судом, при укладенні спірних договорів оренди земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельних ділянок не проводилась, про що також зазначено сторонами у п. 2.3 спірних договорів про те, що нормативно-грошова оцінка буде визначена після її проведення. Згідно листа Недригайлівської районної ради № 01-24-144 від 13.05.2017, рішень про затвердження нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих на території Тернівської селищної ради, що відведені в оренду [PERSON], не приймалось (а. с. 65). Таким чином, судом встановлено, що під час укладення оспорюваних договорів оренди земельних ділянок були порушені вимоги ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, внаслідок чого порушуються інтереси держави. Приймаючи рішення у даній справі, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі №3-41гс15. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як вбачається з матеріалів справи, наказами Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.10.2017 за № 18-7706/16-17-СГ та № 18-7702/16-17-СГ припинено право оренди земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5923555600:04:001:0685 площею 22,6561 га (рілля) та з кадастровим номером 5923555600:04:001:0686 площею 28,6292 га (рілля), розташованих на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, надані [PERSON] на умовах оренди для ведення фермерського господарства, що посвідчено договорами оренди землі, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та [PERSON], які зареєстровані 11.05.2016 за № 14455291 та № 14454384. Вказані земельні ділянки віднести до складу земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в адміністративні межі Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області (а. с. 160, 161) На підставі зазначених наказів, між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та представником [PERSON] за довіреністю, [PERSON], 14.11.2017 укладені додаткові угоди № 1 про дострокове розірвання договорів оренди землі державної власності (державна реєстрація від 11 травня 2016 року № 14455291 та № 14454384), згідно яких сторони дійшли згоди розірвати договори оренди землі з кадастровим номером 5923555600:04:001:0685 площею 22,6561 га (рілля) та з кадастровим номером 5923555600:04:001:0686 площею 28,6292 га (рілля), розташованих на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області (а. с. 162, 163). Про те, відомості щодо розірвання спірних договорів оренди станом на час розгляду справи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, а тому, згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі», земельні ділянки до земель запасу державної власності не повернуті. Крім того, враховуючи приписи ст. 215 ЦК України, законодавець пов`язує визнання правочину недійсним з недодержанням певних вимог на момент його вчинення. Подальше розірвання договору не впливає на факт наявності чи відсутності таких підстав, а також не усуває чинності правочину у період з часу його укладення до моменту розірвання. Отже, розірвання правочину не перешкоджає визнанню його недійсним з підстав невідповідності нормам законодавства. Таким чином, враховуючи невідповідність наказів Головного управління Держземагентсва у Сумській області (на час розгляду Головного управління Держгеокадастру у Сумській області) про надання [PERSON] дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу йому земельних ділянок в оренду вимогам Закону України «Про фермерське господарство» та Земельного кодексу України, підлягають визнанню недійсними й укладені на їх підставі договори оренди. Що стосується тверджень представника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області що прокуратура не мала права звернення до суду у даному випадку, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Конституційний суд України в рішенні від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту. У будь - якому випадку додержання законів, прийнятих єдиним законодавчим органом України, беззаперечно становить державний інтерес, а порушення, допущені у сфері земельних відносин посягають на встановлений законодавством порядок щодо охорони та використання земель як основного національного багатства. Як передбачено частиною першою статті 14 Конституції України, частини першої статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, дотримання правового режиму використання земель державної власності, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового, у тому числі договірного, врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави. У даному випадку вбачаються порушення інтересів держави, які полягають у наданні в користування [PERSON] земельних ділянок державної власності всупереч вимог закону, що свідчить про порушення інтересів держави та наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором у цій справі інтересів держави. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в дольовому порядку підлягають стягненню на користь прокуратури Сумської області витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved