overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

До суду із позовом звернулася [PERSON] Л,М., в якому зазначила, що 28 квітня 2001р. уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу є син [PERSON], 08.10.2001р.н. Спільне життя не склалося, з причин різних поглядів на життя, між ними виникали сварки, що призвели до втрати взаємоповаги та любові. На даний час відповідач відбуває покарання за вчинення злочину. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, при цьому позов підтримала та зазначила, що вони мешкають окремо з квітня 2015р. Відповідач був повідомлений належним чином про дату та час слухання справи, будь якого відзиву на позов чи клопотань не надав. Суд перевіривши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 28 квітня 2001р. у відділі реєстрації актів громадського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №146, прізвища сторін після укладення шлюбу: [PERSON] та [PERSON]. У сторін\~від шлюбу\~08\~жовтня 2001р.\~народився [PERSON]. Спільне життя не склалося, брачно-сімейні відносини не підтримуються з квітня 2015р., спільне господарство не ведеться, відновлення сімейних відносин неможливо. На даний час відповідач відбуває покарання за вчинення злочину. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, подальше спільне життя подружжя у законному шлюбі і збереження родини неможливо, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню. Спір про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

До суду із позовом звернулася [PERSON]. Просить ухвалити рішення, яким розірвати її шлюб з [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відносини між подружжям не клались, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, проживають окремо тощо. За таких обставин вважає неможливим подальше збереження шлюбу. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу. Додала, що відповідач застосовує щодо неї фізичне насильство. Вважає неможливим збереження шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечив. Причиною подання [PERSON] позову про розірвання шлюбу вважає його складні стосунки з сім'єю позивача, зокрема з тещею. Визнав, що «піднімав руку» на дружину, але це було наслідком її ж аморальної поведінки. Вважає можливим збереження шлюбу. Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Вітовщик) [PERSON] зареєстрували шлюб 23 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис № 46. Від шлюбу подружжя має доньку Валерію, [INFO]. Позивач настоює на розірванні шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 статті 112 СК визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи взаємини подружжя, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов слід задовольнити. Згідно з частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до статті 15 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, частини 2 статті 115 СК рішення після набрання ним законної сили слід надіслати у відділ ДРАЦСу реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області для внесення відомостей про розірвання шлюбу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відповідної відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

До суду із позовом про визнання заповіту недійсним звернувся [PERSON] Посилається на те, що 12.05.2014 року померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Новокузнецька, б. 36а кв. 25. Він звернувся у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що бабуся залишила заповіт 04.09.2012 року, згідно якого все спадкове майно заповіла відповідачці. Вважає, що на час складання заповіту бабуся не усвідомлювала значення своїх дії, оскільки мала хворобу : «ішемічний інсульт», постійно приймала сильні ліки, що могло завадити їй правильно розуміти дійсні події та здійснити вільно своє волевиявлення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

До суду із позовом про визначення часток у праві приватної спільної сумісної власності: квартири [ADDRESS] до відповідача звернулась позивач, посилаючись на наступне. Вони з відповідачем є співвласниками вищезазначеної квартири. На даний час виникла необхідність у переоформленні права власності/, проте відповідач до нотаріуса добровільно з'являтися не бажає, тому позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не заявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник позивача - адвокат Божко Т.Б. позов підтримала та прохала суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і надані в ній докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач звернулась до суду з проханням визначити частки у праві приватної спільної власності квартири, оскільки відповідач в позасудовому порядку відмовляється визначити частки та з'явитися до нотаріуса. У судовому засіданні фактично встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], вказана квартира належить їм на праві приватної спільної сумісної власності. На даний час позивач вирішила розпорядитись своєю власністю, звернулась до нотаріальної контори і підготувала всі документи для того, щоб оформити відчуження належної їй нерухомості - частки у квартирі [ADDRESS], попередила відповідача [PERSON], що йому необхідно з'явитись до нотаріуса для того, щоб підписати заяву, що він не заперечує проти визначення рівних ідеальних часток у власності на квартиру, проте останній ухилився від явки до нотаріуса. Статтями 355, 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб на майно без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки обставин, щоб вказували на інший розподіл часток між сумісними власниками щодо сумісного спільного майна на підставі домовленості між ними чи рішення суду, чи інших обставин, у судовому засіданні не встановлено, слід визначити частки кожного з співвласників квартири [ADDRESS], у рівних частках, кожному по 1/2 частки за співвласниками: [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

До суду із позовом про визначення часток у спільній сумісній власності: квартири [ADDRESS] до відповідача звернулись позивачі. Посилаються на таке. Вони та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира приватизована сторонами без визначення часток. На даний час виникла необхідність у відчудженні частки квартири, яка належить кожному з них, але не можуть оформити договір купівлі-продажу, оскільки у співвласників не виділено частки квартири. Сторони не можуть дійти згоди щодо здійснення права спільної сумісної власності на спірну квартиру. В судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Мельникова А.А. не заявились, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивщи матеріали справи і надані в ній докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачі звернулись до суду з проханням визначити частки у спільній сумісній власності - квартирі, оскільки відповідач в позасудовому порядку відмовляється визначити частки. У судовому засіданні фактично встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] яке видане Комунарською районною радою 14.08.1998 року, співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки обставин, щоб вказували на інший розподіл часток між сумісними власниками щодо сумісного спільного майна на підставі домовленості між ними чи рішення суду, чи інших обставин, у судовому засіданні не встановлено, слід визначити частки кожного з співвласників квартири [ADDRESS], у рівних частках, кожному по 1/3 частки за співвласниками:[PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

До суду із позовом про визначення часток у спільній сумісній власності: квартири №170 б. 16 по вул.. Автозаводській в м. Запоріжжя до відповідача звернулись позивачі. Посилаються на таке. Вони та відповідач є співвласниками квартири №170 б. 16 по вул.. Автозаводській в м. Запоріжжя. Квартира приватизована сторонами без визначення часток. Сторони не можуть дійти згоди щодо здійснення права спільної сумісної власності на спірну квартиру. В судове засідання позивачі та їх представник адвокат [PERSON] не заявились, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивщи матеріали справи і надані в ній докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачі звернулись до суду з проханням визначити частки у спільній сумісній власності - квартирі, оскільки відповідач в позасудовому порядку відмовляється визначити частки. У судовому засіданні фактично встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло №10507, яке видане Комунарською районною радою 02.02.1998 року, співвласниками квартира 170 б. 16 по вул. Автозаводська в м. Запоріжжя є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а згідно ч. 2\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки обставин, щоб вказували на інший розподіл часток між сумісними власниками щодо сумісного спільного майна на підставі домовленості між ними чи рішення суду, чи інших обставин, у судовому засіданні не встановлено, слід визначити частки кожного з співвласників квартири 170 б. 16 по вул. Автозаводська в м. Запоріжжя, у рівних частках, кожному по 1/4 частки за співвласниками:[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

До суду із позовом про поділ спільного сумісного майна до відповідача звернулась [PERSON]. Посилається на таке. Вона та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. квартира приватизована сторонами без визначення часток. Сторони не можуть дійти згоди щодо здійснення права спільної сумісної власності на спірну квартиру. Перебування квартири у спільній сумісній власності обмежує право позивачки на оплату комунальних послуг тільки за свою частку квартири та розділ особових рахунків на комунальні послуги. Відповідач відмовляється від вчинення будь-яких юридично значимих дій з метою перетворення спільної сумісної власності на спірну квартиру у часткову. Відповідач ухиляється від вирішення цього спору на умовах домовленостей, у зв'язку з чим спір може бути вирішений тільки судом. Будь-які обставини для збільшення чи зменшення часток співвласників відсутні. В судове засідання позивач не заявилась, її інтереси представляв [PERSON], який позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним. Відповідач сповіщена належним чином в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши представника позивача, дослідивщи матеріали справи і надані в ній докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка звернулась до суду з проханням визначити частки у спільній сумісній власності - квартирі, для розділу особових рахунків на комунальні послуги, оскільки відповідач в позасудовому порядку відмовляється визначити частки. У судовому засіданні фактично встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], яке видане Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 11.07.2000 року, в якому співвласниками вказані [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної сумістної власності. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки обставин, щоб вказували на інший розподіл часток між сумісними власниками щодо сумісного спільного майна на підставі домовленості між ними чи рішення суду, чи інших обставин, у судовому засіданні не встановлено, слід визначити частки кожного з співвласників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у рівних частках, кожному по 1/2 частки за співвласниками:[PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. У зв'язку з цим є підстави для визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

До суду із позовом про стягнення аліментів звернулась [PERSON] до [PERSON]. Посилається на таке. Від фактичних шлюбних відносин із відповідачем в них є син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач допомогу не надає. Просить стягнути з відповідачів на її користь на утримання сина аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу заробітку щомісячно. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач позов визнав, про надав письмову заяву, в судове засідання не зявився, оскільки відбуває покарання у виправній колонії, був повідомлений згідно ч.6 ст. 76 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. [PERSON], народився 07.07.2002 року. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС №068486. Згідно довідки виданої ЖБК «Комунаровець-22» [PERSON] проживає разом з позивачкою. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я і матеріальне становище дітей, платника аліментів, наявність у нього інших дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чиє в них кошти, достатні для надання утримання. Права дитини мають пріоритет у співвідношенні із правами й обов'язками її батьків.\~ Непрацездатність і матеріальний стан платника враховуються судом лише при визначенні розміру стягуваних аліментів (ст. 182 СК України). На підставі ст. 367 ЦПК України - рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню по справах про стягнення аліментів - у межах суми платежів за один місяць. При поданні позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

До суду, на виконання ухвали судді судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2014р. про визначення підсудності, надійшла позовна заява Кредитної спілки «СуперКредит» про стягнення до [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 5430,85 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням умов договору з боку відповідача. Представник позивача Мурий В.М. через канцелярію суду подав заяву, за якою просив розглянути справу без його участі, на вимогах позову наполягав, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. [PERSON] про час і місце судового розгляду повідомлена, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України», проте в судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Оскільки, у справі достатньо даних про права взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення у справі. Судом встановлено таке. 05.12.2013р. між Кредитної спілки «СуперКредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СК-26/0240/13/26/20, відповідно до якого КС видала, а відповідач прийняла кредит в сумі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 60% річних на строк до 05.12.2013р. Відповідно до п.п. 9 п. 2.4 договору, відповідач взяла на себе зобов'язання, щомісячно погашати кредит, сплачувати проценти в порядку і в сумах не менших визначених п.3.3 договору. У випадку прострочення платежу кредитодавець відповідно до п.3.4 договору може нарахувати пеню в розмірі 1% від простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Однак, [PERSON], як це вбачається з розрахунку заборгованості за договором, взяті на себе зобов'язання виконувала неналежним чином, в наслідок чого станом на 17.11.2014р. у неї перед КС утворилась заборгованість по кредиту в сумі 5430,85 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 2699,10 грн.; по відсоткам за користування кредитом - 1503,76 грн.; з пені - 1227,99 грн. У випадку порушення сторонами зобов'язань за договором, як це встановлено п. 6.1 договору, вони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та договору. За таких фактів, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судові витрати у справі суд покладає на відповідача на підставі приписів ст.88 ЦПК України. На підставі вказаних в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

До суду надійшла 25.12.2013 року заява в.о. лікаря-психіатра Рокитнянської ЦРЛ Київської області Киричок В.М. про продовження строку застосування примусового заходу медичного характеру відносно [PERSON] у вигляді примусового амбулаторного лікування в Рокитнянській ЦРЛ. При цьому до подання додано висновок лікарів-психіатрів Київського обласного психіатрично-наркологічного об'єднання смт.Глеваха за яким комісія прийшла до висновку про необхідність продовження примусового лікування [PERSON]. В.О. лікаря-психіатра Рокитнянської ЦРЛ Киричок В.М. у судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити, пославшись на обставину необхідності продовження строків примусового амбулаторного психіатричного лікування [PERSON], зважаючи на користь останнього для неї і що вона особисто спостерігає протягом попереднього періоду лікування. Прокурор висловила думку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Особа, що до якої внесено заяву - [PERSON] проти задоволення заяви не заперечує та суду пояснила, що примусове амбулаторне лікування у лікаря-психіатра йде їй на користь і вона це розуміє. Таку ж думку висловив і законний представник [PERSON]. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали заяви, вважає, що остання обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.5 ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. Як вбачається із матеріалів заяви та пояснень у судовому засіданні особи, яка звернулася із поданням, такий висновок комісії лікарів існує і відповідно до останнього [PERSON] потребує продовження примусового амбулаторного лікування у лікаря-психіатра по місцю свого проживання. За викладеного заяву підлягає задоволенню шляхом продовження строку примусового застосування заходів медичного характеру щодо [PERSON] у виді примусового амбулаторного лікування у лікаря-психіатра по місцю проживання.

Outcome: approved