Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Заявник [PERSON], в інтересах якого діяв адвокат [PERSON], звернувся в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявлені вимоги мотивовані тим, що він [PERSON] народився [INFO] у м. Запоріжжя Запорізької області. 28.07.1972 виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради Запорізької області, при внесенні актового запису №1578 про його народження національність його батька [PERSON] зазначена - «українець», матері [PERSON] - «українка», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 1578, виданого 28.07.1972. Його батько [PERSON], народився [INFO] у м. Запоріжжя Запорізької області, насправді був уродженим поляком, сповідував римо-католицьку віру. Зберіглося свідоцтво про народження батька заявника [PERSON], в якому національність його батька, [PERSON], зазначена - «поляк», який був уродженим поляком, хрещений за римо-католицьким обрядом, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] актовий запис № 469, виданим 11.09.1972. Крім того, національність діда заявника [PERSON] - «поляк» підтверджується архівним витягом від 16.08.2017 та відповіддю Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 11.10.2017, наданої на запит. Рідні брати діда заявника, [PERSON]: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за національністю також були «поляки», внаслідок чого, під впливом негативного ставлення суспільства того часу до їхньої національності, вони були репресовані. Оскільки його рідні дід та батько за національністю є «поляками», він також вважає себе за національністю «поляком», однак даний факт не підтверджується документально, оскільки в жодному документі не зазначено його національності. Також зазначив, що його з дитинства виховували відповідно до польських традицій, але, хвилюючись за нього у зв'язку з репресивною політикою радянської влади, приховали його належність до польської національності. На даний час заявник [PERSON] прагне відновити та зберегти своє етнічне польське походження відповідно до положень Закону України «Про національні меншини в Україні», для збереження роду, що має для нього важливе значення. Встановлення факту польського походження йому необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством Республіки Польща для громадян пострадянських республік польського походження. Заявник [PERSON], його адвокат [PERSON] надали до суду заяву, згідно якої заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, просять розглянути за їхньої відсутності. Представник заінтересованої особи Вознесенівського районного у місті Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, проте від начальника відділу надійшов лист № 84/17.5-06-151 від 03.10.2018 про розгляд справи за відсутності представника, заперечень по даній справі не має. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, дійшов наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у м. Запоріжжя Запорізької області. 28.07.1972 виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради Запорізької області, при внесенні актового запису №1578 про народження національність його батька [PERSON] зазначена - «українець», матері [PERSON] - «українка», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис №1578, виданого 28.07.1972. Також встановлено, що батько заявника - [PERSON], народився [INFO] у м. Запоріжжя Запорізької області та був уродженим поляком. Цей факт підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] актовий запис № 469, виданого 11.09.1972 року про народження батька заявника [PERSON], згідно якого національність його батька, [PERSON], зазначена - «поляк», який був уродженим поляком, хрещений за римо-католицьким обрядом. Згідно архівного витягу від 16.08.2017 та відповіді Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 11.10.2017 убачається, що національність діда заявника [PERSON] є «поляк». Також згідно архівних довідок Державного архіву Запорізької області, досліджених судом встановлено, що рідні брати діда заявника [PERSON]: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за національністю були «поляки». Що свідчить про належність всіх членів сім'ї батька заявника до однієї і тієї ж національності - «поляки». Як зазначає сам заявник, що він виховувався в польських традиціях, все життя він сповідує римо-католицьку віру, святкує польські свята, проживає на території України, дотримуючись польських традицій та вважає себе поляком. Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до вимог ст.ст.269, 270, 300 ЦК України право на національність є особистим немайновим правом. Згідно ст.269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж Кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури ,а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних менших України. У відповідності до ст.3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право обирати та відновлювати свою національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Ст.1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 1.02.1995 року ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 9.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Заявник вихований в дусі поваги до свого історичного походження перейняв від батька, діда польські національні традиції, підтримує стосунки зі своїми родичами поляками, святкує польські свята, дотримується католицьких традицій і, прагнучі відновити право вільно обирати національність, вважає за необхідне відновити національність свого батька «поляк» відповідно до національності його батьків для правильного визначення національності за принципом кровних зав'язків та реалізації намірів по підтримці сімейних традицій. Встановлення зазначеного факту заявнику також необхідно для вільного відвідування своїх близьких родичів, які проживають в Польщі. Тому він має бажання отримати Карту поляка і користуватись правами, що випливають із Закону «Про Карту поляка», ухваленого сеймом Республіки Польща 7 вересня 2007 року. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти /окрім зазначених у ч.1 ст.315 ЦПК України/, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом невизначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved