Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулась позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17.10.2002 року між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Вінниці, було зареєстровано шлюб, актовий запис №2325, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2016 року - розірвано. Від шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Діти потребують витрат на їх утримання та нормальне існування, які самотужки позивач забезпечити не в змозі, оскільки, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом. Оскільки відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], 08.08.2009 року на родження у розмірі 2 000 гривень на кожну дитину, щомісячно, які підлягають індексації, з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, однак від представника до суду надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу за відсутності позивача та її представника, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, \~будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового процесу не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 17.10.2002 року між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Вінниці, було зареєстровано шлюб, актовий запис №2325, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2016 року розірвано (а.с. 8). Від спільного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 187034 від 03.03.2003 року, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 578, та син [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 144908 від 13.08.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2959 (а.с.6-7). Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з мотивів, які позивач виклала у позовній заяві, сімейне життя сторін не склалось, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, а тому сторони припинили шлюбні відносини та спільне проживання. В даний час діти проживають з позивачем та знаходиться на утриманні останньої. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітніх дітей сторони не можуть. Разом з тим, суд звертає увагу, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не повинні впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися, зокрема, про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч.1 ст. 155 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вищевказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Статтею 182 СК України\~встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому, при визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини сторін та звичайні потреби дитини; скрутне матеріальне становище позивача. Окрім того, суд враховує особу відповідача платника аліментів, який являється молодою фізично здоровою людиною працездатного віку, на даний час не працює та має мінливий дохід. А тому, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Разом з тим, розмір аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 2 000 грн. на кожну дитину, є дещо завищеними. А тому, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік», встановлений законодавцем обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, як на батька, так і на матір, відсутність інформації про дохід сторін не дає можливості суду зясувати їх платоспроможність, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн.,щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з 640 грн. судового збору, так як у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial