Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва у лютому 2020 року надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2020 року передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 10 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1538. Позовна заява мотивована тим, що у подружжя спільне життя не склалося, в них різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння та повага. Крім цього з жовтня 2019 року подружжя припинило спільне проживання, а тому відновлення шлюбних відносин є неможливим. Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, на подання відзиву не скористався. У судовому засіданні, яке відбулось 23 червня 2020 року, позивач підтримав позов. Відповідач у судовому засіданні визнала позов. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З свідоцтва про шлюб, виданого 10 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року, актовий запис № 1538 (а.с. 4). Як вбачається із свідоцтва про народження, від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні продовжувати сімейні відносини з відповідачем, оскільки у подружжя спільне життя не склалося, в них різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння та повага. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги підстави позову, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що мають істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved