Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

До суду надійшла позовна заява КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого округу КМР (КМДА) від 31.05.2017 року № 14 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , передано на обслуговування КП «Житло-сервіс», предметом діяльності якого відповідно до п. 2.2 Статуту є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , проживають у ній та користуються житлово-комунальними послугами, проте, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з позивачем не уклали. Між сторонами виникло зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг, а тому відповідачі зобов`язані здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за фактичне користування послугами незалежно від наявності укладеного договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань у останніх з січня 2019 року по серпень 2020 року виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 17 594,98 грн. Враховуючи викладене, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 17 594,98 грн., збитки від інфляції - 136,18 грн., три проценти річних - 226,87 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати, що складаються з судового збору - 2270 грн. та витрат на правничу допомогу - 1500 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідачі відзивів у встановлені судом строки не подали. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.11.2021 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому процесуальним законом. У матеріалах справи міститься клопотання, в якому представник позивача просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 229528063 від 24.10.2020 року. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого округу КМР (КМДА) від 31.05.2017 року № 14 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , передано на обслуговування КП «Житло-сервіс». Відповідно до п. 2.2 Статуту предметом діяльності КП «Житло-сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За положеннями ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. У ст. 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Разом з тим, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідне позиція викладене у постанові КГС від 21.04.2020 року (справа № 910/7968/19). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги: утримання будинку та прибудинкової території, опалення, холодного і гарячого водопостачання та водовідведення по житловому приміщення, що належить відповідачу, наявна заборгованість по оплаті у розмірі 17 594,98 грн. Таким чином, вбачається, що відповідачами не сплачуються своєчасно грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги, що тягне за собою право позивача на стягнення цих коштів в судовому порядку. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір збитків від інфляції та 3 % річних становить 136,18 грн. та 226,87 грн. відповідно. Позивач просить стягнути наявну заборгованість з відповідачів солідарно. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] належать по 1/2 частки квартири кожному, за якою позивачем надаються житлово-комунальні послуги. Так, в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВСУ від 04.11.2015 року у справі 6-734цс15, постанови ВС від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц). Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з кожного з відповідачів заборгованість у розмірі, що відповідає їх частці, тобто по 8979,01 грн., з яких: 8797,49 грн. - заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, 68,09 грн. - індекс інфляції, 113,43 грн. - три проценти річних. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, по 1135 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано суду копію договору № 3-20 про надання правничої допомоги від 08.01.2020 року, копію додатку № 1 до вказаного договору, яка містить детальний опис робіт та їх вартість, а також попередній розрахунок суми судових витрат та детальний опис робіт, з яких вбачається, що витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. складають за підготовку і подання позовної заяви. За таких обставин, суд приходить до висновку стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі по 750 грн. з кожного.

Outcome: approved