Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області звернувся в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Даним вироком встановлено, що 23 квітня 2016 року біля 15.00 год. [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107» та рухаючись від будинку №17 в напрямку до будинку №18 по вул. Ф.Фекети у с.Туря Ремета Перечинського району Закарпатської області в порушення п. 2.9 «А» Правил дорожнього руху України, маючи можливість зупинити керований ним транспортний засіб з моменту виникнення небезпеки, тобто з моменту виявлення автомобіля та людей позаду нього, не вжив заходів до своєчасного застосування екстренного гальмування, внаслідок чого здійснив наїзд на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після чого зіткнувся із належним [PERSON] автомобілем марки «Ауді-80», що був припаркований біля будинку №17 за вищевказаною адресою. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді «Закритого перелому середньої третини обох кісток правої гомілки 42 В2, обширної лоскутно-рваної рани медіальної поверхні правого стегна, стан після ПХО», а потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді «Закритого уламкового перелому лобкової кістки без зміщення уламків, забій хребта», які згідно висновків судово-медичної експертизи відповідно №687 від 19 липня 2016 року та №596 від 30 червня 2016 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Внаслідок злочинних дій [PERSON] та отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Перечинської ЦРЛ 13 ліжко-днів. Згідно листа головного лікаря Перечинської ЦРЛ та калькуляції вартості лікування [PERSON], сума видатків на лікування останньої становить 790,46 грн., Потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікування 4 ліжко-дні, сума видатків на лікування такої становить 1464,46 грн.. Загальна сума видатків Пречинської ЦРЛ на лікування потерпілих становить 2254,92 грн.. Оскільки на даний час вказані кошти відповідачем не відшкодовано, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, тому просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання прокурор не зявився, подав клопотання в якому просить розглядати справу по суті та задовольнити позов у повному обсязі. Представник відділу охорони здоров'я Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та вказав у такій, що згідно розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації №75 від 09 березня 2016 року відділ охорони здоровя перейменовано у сектор охорони здоров'я райдержадміністрації. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього обовязок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпілим [PERSON] та [PERSON] було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок яких [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Перечинської ЦРЛ 13 ліжко-днів, а потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікування 4 ліжко-дні. Згідно калькуляції №3 Перечинської ЦРЛ за квітень-травень 2016 року видатки на лікування хворої [PERSON] у стаціонарі хірургічного відділення за 13 ліжко-днів становить 790,46 грн., а згідно калькуляції №7 за квітень 2016 року за лікування хворої [PERSON] за 4 ліжко-дні 1464,46 грн.. Загальна сума видатків Пречинської ЦРЛ на лікування потерпілих становить 2254,92 грн.. Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В порядку ст. 174 ч.4 вказаного Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п. 5 зазначеної Постанови закладу охорони здоров'я відшкодовуються тільки кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON]В, в добровільному порядку не відшкодував бюджетні кошти, які були затрачені на лікування потерпілих від кримінального правопорушення Перечинською ЦРЛ, суд приходить до висновку про задоволення позову. Фінансування Перечинської ЦРЛ здійснюється з районного бюджету, головним розпорядником коштів виділених на лікування потерпілих від кримінального правопорушення є сектор охорони здоров'я Перечинської РДА. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: approved