Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся з даним позовом в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 29.12.2009р. №31/16, в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки, вилучено земельну ділянку лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство», яка використовувалась для ведення лісового господарства, змінено її цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність для ведення садівництва. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2013р. частково задоволено позов міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до Вишгородської міської ради Київської області, [PERSON], визнано незаконним та скасовано пункт 87 рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29.12.2009р. № 31/16 в частині передачі земельної ділянки площею 0.12 га у приватну власність [PERSON], що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8». Крім того, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0993га для ведення садівництва, серія [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON]. Проте, [PERSON] знаючи про те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2013р. визнано незаконним та скасовано пункт 87 рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29.12.2009р. за №31/16 в частині передачі їй у власність земельної ділянки площею 0.12 га для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», а також те, що визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] вона вчинює правочин по відчуженню спірної земельної ділянки. Так, 25.10.2016р., договором дарування, який посвідчено Приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б., [PERSON] подарувала [PERSON] спірну земельну ділянку. Враховуючи те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2013р., яке набрало законної сили, визнано незаконним рішення Вишгородської міської ради від 29.12.2009р. № 31/16 в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі якого спірна земельна ділянка вибула з власності держави та з постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство», тому Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави, звернувся до суду та просить визнати недійсним та скасувати рішення приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний номер: 32021277 від 25.10.2017р. про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0.0993га для колективного садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. А також просить витребувати в постійне користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0.0993 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, у подальшому в судові засідання не з`являвся, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причини неявку суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або заперечень щодо позову до суду не надходило. Відповідач, Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Ю. судовому засіданні не заперечувала щодо скасування реєстрації правочину, однак не вважає, що в її діях містились ознаки протиправних дій, оскільки, посвідчувала договір дарування у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, надала свої письмі пояснення, в яких зазначила, що на момент посвідчення договору дарування, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, будь-які відомості щодо заборони відчуження земельної ділянки були відсутні. Третя особа - [PERSON] у судові засідання не з'являлась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, неодноразово надавала заяви про неможливість прибути у судове засідання. Суд вислухавши пояснення прокурора, відповідача Левчук О.Б., дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 29.12.2009р. №31/16, в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки, вилучено земельну ділянку лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство», яка використовувалась для ведення лісового господарства, змінено її цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність для ведення садівництва. На підставі зазначеного рішення, [PERSON] отримала держаний акт серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0.0993га, яка розташована на території Вишгородської міської ради, садове товариство «Дніпро-8» (а.с. 10). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2013р. частково задоволено позов міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до Вишгородської міської ради Київської області, [PERSON], визнано незаконним та скасовано пункт 87 рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29.12.2009р. № 31/16 в частині передачі земельної ділянки площею 0.12 га у приватну власність [PERSON], що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8». Крім того, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0993га для ведення садівництва, серія [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON]. Дане рішення суду набрало законної сили 06.03.2014 року. Крім того, даним рішенням суду було встановлено, що спірна земельна ділянка відносилась до земель держаної власності лісогосподарського призначення та використовувалась для ведення лісового господарства в порядку визначеному Лісовим кодексом України. Також, земельна ділянка не перебувала в користування СТ «Дніпро-8» та не могла бути надана [PERSON], як члену товариства. (а.с. 7-9). Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2013р., яке набрало законної сили, встановлені обставини, які не підлягають доказуванню, а саме, що землі лісового фонду, незаконно, рішення Вишгородської міської ради Київської області передані у власність [PERSON] Разом із цим, [PERSON] знаючи про те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2013р. визнано незаконним та скасовано пункт 87 рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29.12.2009р. за №31/16 в частині передачі їй у власність земельної ділянки площею 0.12 га для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», а також те, що визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] вона вчинює правочин по відчуженню спірної земельної ділянки. Так, 25.10.2016р., договором дарування, який посвідчено Приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б., [PERSON] подарувала [PERSON] спірну земельну ділянку. Оскільки, рішення на підставі якого [PERSON] отримала держаний акт на земельну ділянку та і сам державний акт на право власності на земельну ділянку скасовані рішення суду, [PERSON], незаконно відчужила спірну земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 388 ЦК України, право власника на витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналізуючи норми ст. 388 ЦК України, суд приходить до висновку, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача. Якщо в такій ситуації пред'явлено позов про визнання недійсним договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила встановлені ст. 387, 388 ЦК України. Право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Права власності дійсного власника не припиняється із втратою цього майна. Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 6-1203цс15) зазначив, що за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. У постанові від 2 березня 2016 року (справа № 6-3090цс15) Верховний Суд України виклав правовий висновок, згідно з яким за загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином воля держави, як власника, може виражатися лише в тих діях органу держаної влади, які відповідають вимогам закону та інтересам держави. Оскільки земельні ділянки, які перебували у держаній власності, вибули з власності держави на підставі незаконних рішень органу виконавчої влади тому видані державні акти про право власності на земельні ділянки видано з порушенням законодавства, а тому право власності у перших власників набуто на не законних підставах. Крім того, оформлений [PERSON] правочин, яким остання подарувала спірну земельну ділянку, проведено з порушенням вимог закону, а тому набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку здійснено не на законних підставах. Вибуття у приватну власність земельної ділянки з порушенням земельного законодавства порушує права та інтереси держави на розпорядження, володіння і користування спірною земельною ділянкою. З огляду на викладене, суд вважає, що земельна ділянка вибула з власності держави незаконно та без волі власника, а тому підлягають поверненню до державної власності. Разом із тим, оскільки [PERSON] уклала правочин із дарування спірної земельної ділянки, який не мала права укладати, оскільки була обізнана про рішення суду від 10.10.2013р., яке набрало законної сили та яким скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, про яке не повідомила нотаріуса під час укладання договору, тому рішення приватного нотаріусу Вишгородського нотаріального округу про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за [PERSON] підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved