Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Печінка П.В. звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме: -атестату №4483, виданого 20 липня 1979 року адміністрацією технічного училища №2 міста Івано-Франківська, про присвоєння [PERSON] робочої кваліфікації «швеї - моториста четвертого розряду по виготовленню верхнього одягу»; -архівної довідки про трудовий стаж, виданої комунальною архівною установою «Трудовий архів Гусятинської селищної ради» від 21.05.2021 року за вих. № 512 про роботу заявниці в селянській спілці «Надзбруччя», ТзОВ «Надзбруччя», упродовж із березня 1992 року по липень 1994 року, з липня 1996 року по квітень 2000 року; -архівної довідки про трудовий стаж, виданої комунальною архівною установою «Трудовий архів Гусятинської селищної ради» від 21.05.2021 року за вих. № 513 про роботу заявниці в ПАП «Надзбруччя» упродовж із квітня 2000 року по листопад 2001 року; -архівного витягу із наказу №1 Суходільського міжгосподарського комбінату від 01.08.1994 року, виданого архівним відділом Чортківської районної державної адміністрації 19.05.2021 року за вих. №03-04/93. Посилається на те, що 1 вересня 1978 року заявниця [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) поступила на навчання в технічне училище №2 м. Івано-Франківськ, яке закінчила 20.07.1979 року здобувши професію швеї - мотористки по виготовленню верхнього одягу. На підтвердження здобуття професії, 20.07.1979 року заявниці видано атестат за №4483, в якому адміністрацією училища невірно зазначено її по батькові, а саме, замість « [PERSON] » записано « [PERSON] ». Вказана помилка у написанні ініціалів заявниці останньою вчасно виявлена не була, а на даний час навчальний заклад, що видав атестат, ліквідований. У подальшому заявниця працювала у ряді підприємств, установ та організацій, у тому числі й упродовж із 1992 по 2000 рік у селянській спілці «Надзбруччя», ТОВ «Надзбруччя». При зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що її трудовий стаж є меншим за необхідний для призначення пенсії. Встановити факт приналежності вказаних записів у книгах обліку розрахунків по оплаті праці у позасудовому порядку немає можливості, оскільки діяльність підприємств припинена. Встановлення вказаного факту заявнику потрібно для призначення пенсії за віком. 30 липня 2021 року до суду надійшло заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій представник заінтересованої особи зазначив, що заявником не доведеного, що атестат, архівні довідки та архівний витяг, факт належності яких просить встановити заявник, належить саме заявнику. Крім цього зазначив, що архівна довідка не є правовстановлюючим документом. Таким правовстановлюючим документом є трудова книжка, яка є основним документом про трудову діяльність працівника. Із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне їй для подальшого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію. Відтак, представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву про встановлення факту без розгляду. 19 серпня 2021 року представник заявника подав до суду відповідь на заперечення, в якому не погодився із доводами Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з огляду на наступне. На доведення факту належності заявниці архівних відомостей про трудовий стаж нею додано до заяви копію своєї трудової книжки [NUMBER] у якій записи про місце і час роботи повністю співпадають із даними, зазначеними у спірних архівних довідках та виписках. Вважає, що безпідставними є твердження заінтересованої особи про те, що архівні довідки не є правовстановлюючими документами, при цьому вимагаючи у громадян при оформленні пенсії, представлення саме таких документів, а при наявності у тих документах недоліків, посилаючись на це як на підставу для не зарахування певних періодів страхового стажу. Також зазначає, що встановлення факту належності заявниці спірних архівних документів, які вона має намір у майбутньому подати до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії, на даній стадії судового процесу жодним чином не пов`язано із вирішенням спору про право. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник заявника просив заяву задовольнити з наведених у ній підстав. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення №4820102570415. Про причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] , у вказаній трудовій книжці містяться записи про те, що вона навчалась в технічному училищі №2 міста Івано-Франківська з 01.09.1978 року по 20.07.1979 року та отримала атестат, а також, що вона працювала в селянській спілці «Надзбруччя», ТзОВ «Надзбруччя», ПАП «Надзбруччя» у період з 1992 року по 2001 рік. (а.с.8-12). Згідно копії атестату №4483, виданого 20 липня 1979 року адміністрацією технічного училища №2 міста Івано-Франківська, прізвище, ім`я, по-батькові заявника зазначено « [PERSON] » (13). Як видно із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Суходільською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області 25 липня 1982 року, заявник після укладення шлюбу із [PERSON] , змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (13). Також, у архівній довідці про трудовий стаж, виданій комунальною архівною установою «Трудовий архів Гусятинської селищної ради» від 21.05.2021 року за вих. № 512; архівній довідці про трудовий стаж, виданій комунальною архівною установою «Трудовий архів Гусятинської селищної ради» від 21.05.2021 року за вих. № 513; архівному витязі із наказу №1 Суходільського міжгосподарського комбінату від 01.08.1994 року, виданого архівним відділом Чортківської районної державної адміністрації 19.05.2021 року за вих. №03-04/93, не вказані ініціали заявника [PERSON] , а саме: «по-батькові» або містяться скорочення у вигляді « [PERSON] », або невірно зазначено « [PERSON] » (а.с.14-16). У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданим Гусятинським РВ УМВС України в Тернопільській області 05 грудня 2006 року, свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] , прізвище, ім`я, по батькові заявника зазначено як « [PERSON] ». (а.с.5,6,13). Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належність правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~5\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року зроблено висновок про те, що записи у книгах обліку трудового стажу, заробітку колгоспника, у розрахунково-платіжних відомостях нарахування заробітної плати є правовстановлюючими документами (справа № 545/1472/17). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~256\~ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно із п.12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України за\~№ 5\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» на підставі п. 6 ст.\~273\~ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 12\~серпня 1993\~року №\~637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] просить суд встановити факт належності їй вищезгаданих правовстановлюючих документів і встановлення цього факту заявнику необхідне для подальшого звернення за призначенням пенсії за віком, адже наявні розбіжності у написанні по батькові в атестаті, архівних довідках, архівному витязі та в паспорті [PERSON] .. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, будь-якого спору між заявником та заінтересованою особою немає, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст.\~46\~Конституції України права заявника на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, перешкодою чому є невірне зазначення по батькові заявника у правовстановлюючих документах, а тому, суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. На підставі викладеного, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved