Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів провести оцінку рівня небезпеки дітей відповідача та за результатами розгляду даного питання вирішити питання про відібрання дітей у матері та влаштувати їх у батька. Вимоги позивач обґрунтовував наступним. Діти позивача, місце проживання яких визначено з матір`ю, проживають у будинку останньої в небезпечних для життя умовах, адже будівля не відповідає будівельним нормам. Відповідачі вимог не визнали та просили суд їх повністю відхилити, свої вимоги мотивували наступним. Усі повноваження орган місцевого самоврядування щодо захисту дітей позивача у свій час виконав і виконує їх досі в повному обсязі, а тому підстав для задоволення позову не існує. Третя особа на стороні відповідачів вимог не визнала та просила суд їх повністю відхилити як безпідставні. Справжня мета звернення як з попередніми, так і з даним позовом є способом ухилитись від сплати аліментів на утримання спільних дітей, адже в разі визначення місця проживання дітей разом з батьком стягнення аліментів, визначених рішенням суду, буде припинено. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є дітьми позивача та третьої особи у справі, їх місце проживання визначено разом із матір`ю (а.с.58). 24 жовтня 2019 року у будинку [PERSON] відбулась пожежа через замикання електричної проводки. На час виконання ремонтних робіт місце проживання дітей визначалось із батьком (а.с.79). 3 січня 2020 року начальник служби у справах дітей надала відповідь на звернення [PERSON] , яким повідомила, що здійснено обстеження місця проживання [PERSON] після пожежі її будинку та не виявлено будь-яких чинників, які б становили загрозу життю та здоров`ю малолітнім дітям (а.с.34,35-36,93,154). Рішенням суду від 9 грудня 2019 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову щодо видання обмежувального припису у зв`язку із тим, що в діях матері не виявлено ознак вчинення будь-якого насильства відносно спільних дітей (а.с.151-152). Проаналізував матеріали надані сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався заявленим позовом, адже не встановлено чинників, які б підтверджували наявність небезпеки для дітей за місцем їх проживанням та надавали б підстави для реагування службі у справах дітей Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Доводи позивача з приводу того, що деякі оздоблення будинку здійснені із порушенням будівельних норм та стандартів в судовому засіданні не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а отже не можуть бути покладені в основу рішення, як припущення. Приймаючи рішення у даному обсязі суд керується наступними положеннями процесуального законодавства України. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позову як безпідставного. Результати вирішенні не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат понесених позивачем. Інші учасники розгляду справи своїх витрат щодо розгляду даної справи не декларували. Правовідносини щодо судових витрат врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed