Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2016 року. Від шлюбу з відповідачем у них народились дві дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Позивач та відповідач мешкають окремо, та [PERSON] не надає у необхідному розмірі матеріальну допомогу на утримання їхніх спільних дітей. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить цивільну справу розглянути за її відсутності(а.с.16) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить цивільну справу розглянути за його відсутності.(а.с.17) Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області, 02 серпня 2016 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) (актовий запис № 17) (а.с. 3) Згідно наданих копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28.07.2015 року та серії [NUMBER] від 29.09.2017 року, відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.4,5) Відповідно до довідки наданої Черкаською селищною радою Слов`янського району №02-19/32 від 18.01.2021 року, позивач разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою [ADDRESS] (а.с. 6) Добровільно матеріальної допомоги на утримання синів відповідач не надає. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно зі свідоцтвами про народження дітей позивача, їх батьком є відповідач [PERSON] , який, в порушення ст. 180 СК України, не виконує свої обов`язки по утриманню дітей до повноліття. Оскільки [PERSON] ухиляється від цього зобов`язання, даний спір сторонами не вирішений в позасудовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, кошти на утримання дітей повинні бути стягнуті в судовому порядку в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до повноліття дочки [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до повноліття сина [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] . При цьому суд враховує сімейний стан, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (працездатний, аліменти нікому більше не сплачує), матері (має на утриманні двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ). На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved