Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якої зазначено, що [PERSON] від шлюбу з [PERSON] має дитину [PERSON], [INFO], яка проживає та знаходиться на утриманні [PERSON], яка не працює, отримує пенсію по інвалідності, як інвалід ІІІ групи, а також матеріальну допомогу на дитину, що є єдиним її доходом. Крім того, [PERSON] вказує, що утримує інших двох своїх повнолітніх дітей, які є студентами. [PERSON] не працює, постійних доходів не має, має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу, не приймає участі у вихованні своєї дитини [PERSON], матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п'ятдесят) гривень щомісячно на користь [PERSON] народження для утримання дитини [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого зазначив, що він переконаний, що донька [PERSON] повинан проживати разом з ним, так як він любить свою доньку і має змогу забезпечити її всім необхідним, у нього з донькою наладжений психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Вказує, що поведінка [PERSON] до членів її сім'ї характеризується грубістю, вона емоційна, неврівноважена та схильна до фізичних образ, що на думку [PERSON] негативно впливає на розвиток дитини. [PERSON] просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] у судовому засіданні підтримала первісні позовні вимоги з викладених у позові підстав та просила їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнає, так як вважає їх необґрунтованими. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що не має змоги на даний час сплачувати аліменти, а тому не згодний з позовом [PERSON] про стягнення з нього аліментів. Наполягає, щоб дитина проживала разом з ним, так як він має власне житло і вважає, що оскільки дитина хворіє, то дитині зручніше буде проживати у нього. Предстаник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не згодний сплачувати аліменти, оскільки заявив зустрічний позов про визначення місця проживання дитини разом з ним. [PERSON] має на утриманні інших дітей, а тому не в змозі утримувати ще й [PERSON] Представник Відділу опіки та піклування Троїцької районної державної адміністрації Луганської області Ільмінська С.А. вважає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими, оскільки дитині три роки і вона має знаходитися на вихованні у матері, оскільки остання забезпечує належні умови для розвитку та виховання дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є співмешканцем [PERSON], на протязі всього часу проживання з [PERSON], батько дитини, [PERSON] життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує, дитина знаходиться на утриманні [PERSON] Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 22 березня 2012 року зареєстрували шлюб. (а.с.5) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.7). Крім того, [PERSON] є матір'ю [PERSON] та [PERSON] (а.с.6), останні на даний час продовжують навчання у відповідних навчальних закладах (а.с.10-11). Згідно довідки Управління пенсійного фонду України в Троїцькому районі Луганської області № 2322/02-09 від 31 серпня 2015 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримукє пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання (а.с.8, 42). [PERSON] отримує відповідні соціальні виплати (а.с. 38-40-41) Згідно акту перевірки житлових умов за місцем мешкання [PERSON] родина знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Умови проживання для дитини задовільні (а.с.9). Згідно акту перевірки житлових умов за місцем мешкання [PERSON] батько останнього потребує постійного медикаментозного лікування. Умови проживання для дитини задовільні (а.с.31). Згідно характеристики [PERSON] останній ніде не працює, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.32), проживає разом зі своїми батьками (а.с.33). Відповідно до ст.157, та ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, зокрема право на її виховання, які вирішується спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право брати участь у спілкуванні із нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною, брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну дитину, яка після припинення спільного проживання сторін стала проживати з матір'ю. Судом встановлено, що після припинення спільного проживання між батьками дитини склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що пов'язані із вихованням дитини, її місцем проживання. Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина і батько дитини просить визначити місце проживання доньки з ним. Згідност.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно дост. 19 Сімейного Кодексупри розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування надає суду свій висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Представник Відділу опіки та піклування Троїцької районної державної адміністрації Луганської області Ільмінська С.А. наполягає, що дитина має проживати разом з матір'ю. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що уматері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зіст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач вважає, що він спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови. Достовірно встановлено, що на даний час дитина проживає з матір'ю та на сьогодні більшу увагу до дитини і турботу про неї виявляє саме мати. Дитина продовжує нормально розвиватись, що підтверджено матеріалами справи. Все це свідчить про належне виховання з боку матері. Суд, відмовляючи у зустрічному позові, виходить виключно з інтересів самої малолітньої дитини, враховуючи особливі потреби дитини, пов'язані з її віком та те, що дитині більш необхідна материнська турбота і піклування. Крім того, доцільність проживання малолітньої дитини з матір'ю вбачається із доводів представника органу опіки та піклування. За вказаних обставин, підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, суд не вбачає, та саму можливість вважає передчасною. Це не перешкоджає батьку дитини при досягненні дитиною відповідного віку, коли вона самостійно, вільно та свідомо зможе висловити та реалізувати своє бажання- залишатися з батьком без ризику для її інтересів, вимагати відповідної зміни порядку спілкування із дитиною та визначення її місця проживання. При цьому, суд, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, не зазначає місця проживання дитини, оскільки предметом спору є визначення конкретного місця проживання дитини з батьком. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком останнім не доведені, а тому в задоволенні такого зустрічного позову про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком слід відмовити. Доводи [PERSON] та його представника про неспроможність матері опікуватися дитиною є безпідставними з огляду на вищезазначені письмові докази. При цьому, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] не працює, проживає разом з батьками, за станом здоров'я може утримувати сім'ю, хоча такої допомоги не надає. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання, прав та обов'язків жінки та чоловіка по утриманню одного з них у разі проживання з нею (ним) їхньої дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує часткове визнання [PERSON] обставин щодо утримання [PERSON] дитини, те, що [PERSON] здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а його донька потребує такої допомоги. [PERSON] не працює, так як доглядає за дитиною та не може забезпечувати утримання дитини в повній мірі. Суд звертає увагу, що [PERSON] має непрацездатних батьків, пенсіонерів. Разом з тим, посилання [PERSON], що він здійснює утримання своїх батьків, суд не бере до уваги, зважаючи, що доказів того, що він здійснює таке утримання останній не надав. Посилання ж [PERSON], та його представника на отримання [PERSON] відповідних соціальних виплат не заслуговує на увагу, зважаючи, що вказана обставина не звільняє батьків від утримання своїх дітей. За наведеного, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановити аліменти на утримання дитини в заявленому розмірі [PERSON] в розмірі 50 грн щомісячно. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та можуть бути присуджені за минулий час, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. [PERSON] таких вимог до суду заявлено не було. За таких обставин, суд вважає, що в контексті ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 18 вересня 2015 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Також, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved