Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та стягнуто 21 958, 78 грн. боргу та 243, 60 грн. судових витрат. Ухвалою цього ж суду від 10 липня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, рішення скасовано, розгляд справи призначено в порядку загального провадження, підготовче засідання призначено на 9 годину 28 серпня 2019 року. Ухвалою від 28 серпня 2019 року підготовче засідання закінчено, справу призначено до розгляду на 9 годину 4 жовтня 2019 року. 2 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив банку на заяву відповідача [PERSON] , в якій він посилався на наявність договірних правовідносин між банком та відповідачем, та на наявність боргових зобов`язань [PERSON] . Судові засідання неодноразово відкладались у зв`язку з неявкою сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Також просила справу слухати без участі відповідача. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних письмових доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 травня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит, шляхом укладення останнім заяви-анкети на видачу кредитної картки № [NUMBER] , з кредитним лімітом 250 грн. Строком кредитного договору є строк дії картки, тобто до квітня 2011 року. Ця підписана сторонамизаява не містить будь-яких відомостей щодо умов кредитування у тому числі щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). До відзиву банку додано анкету-заяву від 18 серпня 2011 року, яка містить посилання про те, що клієнт зацікавлений у подальшій співпраці з банком за агентською програмою і, як агент, згоден отримувати від банку відповідні інформаційні та навчальні матеріали. Також зазначено, що клієнт згоден з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився та згоден з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які були надані в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, та клієнт зобов`язується виконувати вимоги Умов, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Бідь-яких відомостей щодо умов кредитування, як і доказів надання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. анкета-заява не містить. Доказів існування між банком будь-яких зобов`язань у період з квітня 2011 до серпня 2011 року банком також не надано. У поданій заяві [PERSON] заявлено про застосування до вимог банку, з якими він звернувся у липні 2015 року, строків позовної давності. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як це відбулося у випадку підписання анкети-заяви [PERSON] . З огляду на викладене позовні вимоги банку задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed