Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

До суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням - трьохкімнатною квартирою [ADDRESS] . Позивач подав уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням - трьохкімнатною квартирою [ADDRESS] , виділивши йому у користування кімнату площею 17,0 кв.м, обладнану балконом площею 3,2 кв.м, а в користування відповідачів виділити кімнату площею 10,2 кв.м та кімнату площею 16,9 кв.м. Кухню площею 5,5 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м, коридор площею 7,5 кв.м і вбудовану шафу 0,7 кв.м. - залишити в загальному користуванні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 1/2 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м., на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Одинадцятої ХДНК Трофіменко Є.В. 20.07.2004 за р. № 6-618, зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.06.2004. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/4 частині вищезазначеної квартири, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2015 у справі № 643/10807/15-ц. Спірне житлове приміщення - квартира [ADDRESS] на 2-му поверсі 5-ти поверхневого будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 44,1 кв.м., а саме кімнати площею 10,2 кв.м., 17,0 кв.м. та 16,9 кв.м, кухні площею 5,5 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м, ванної кімнати 2,0 кв.м, коридору 7,5 кв.м, вбудованої шафи 0,7 кв.м., та обладнана балконом 3,2 кв.м. На протязі кількох років між ним та відповідачами встановлений порядок користування квартирою, та він займає кімнату площею 17,0 кв.м, обладнану балконом площею 3,2 кв.м, а відповідачі займають кімнати площею 10,2 кв.м та 16,9 кв.м. З урахуванням житлової площі квартири, йому, позивачу, приходиться 22,05 кв.м. квартири, а відповідачам - по 11,025 кв.м. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, розглянути справу без його участі, та ухвалити заочне рішення, про що зазначив у письмовій заяві. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали, із зустрічним позовом до суду не звернулись, в зв`язку з чим суд визнає неявку відповідачів неповажною та розглядає справу без їх участі, на підставі наявних в доказів. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу не підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] - 1/2 частина; за [PERSON] - 1/4 частина та за [PERSON] - 1/4 частина, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Одинадцятої ХДНК Трофіменко Є.В. 20.07.2004 за р. № 6-618, зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.06.2004, копією Витягу про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.06.2011, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.03.2016, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 09.08.2019. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхневого будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 44,1 кв.м., у тому числі: 1-ша кімната площею 10,2 кв.м., 2-га кімната площею 17,0 кв.м., 3-тя кімната площею 16,9 кв.м.; кухні площею 5,5 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м, ванної кімнати 2,0 кв.м, коридору 7,5 кв.м, вбудованої шафи 0,7 кв.м., квартира обладнана балконом 3,2 кв.м. Загальна площа квартири 62,0 кв.м (а.с.34-35). Вищезазначені кімнати є ізольованими. Згідно Інформації з реєстру територіальної громади міста Харкова, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.62). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку Згідно положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Сторони є співвласниками спірної квартири, та позивачу на належну йому 1/2 частину квартири припадає житлової площі 22,05 кв.м. (44,1:2), а відповідачам на належні ним по 1/4 частині квартири припадає жилої площі по 11,025 кв.м. - кожному. Таким чином, виділення позивачу кімнату площею 17,0 кв.м, яка обладнана балконом площею 3,2 кв.м., відповідає вимогам закону і не порушує права та інтересів відповідачів та третіх осіб. Оскільки між сторонами добровільно не встановлений порядок користування квартирою, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд задовольняє повністю позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою наступним чином: виділити у трьохкімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS] [PERSON] у користування кімнату площею 17,0 кв.м., обладнану балконом площею 3,2 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - кімнату площею 10,2 кв.м та кімнату площею 16,9 кв.м. Кухню площею 5,5 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м, коридор площею 7,5 кв.м і вбудовану шафу 0,7 кв.м. - залишити в загальному користуванні сторін.

Outcome: approved