Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, посилаючись на наступне: 21.08.1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] В період шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. В 2008 році вона розірвала шлюб із відповідачем за рішенням Верхньодніпровського районного суду, але до січня 2017 року вони продовжували проживати разом. Приблизно із січня 2017 року вони з відповідачем припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Відповідач ухиляється від надання передбаченої законом матеріальної допомоги на утримання дитини, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що в січні 2017 року вони посварились і відповідач пішов жити до іншої жінки. За цей час відповідач купив дитині лише мобільний телефон, іншої допомоги не надавав. Стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини прибутку відповідача вона обґрунтовує власним бажанням Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини заробітку. Пояснивши, що вони з позивачкою проживають окремо протягом незначного періоду часу до того проживали разом та мали спільний бюджеті разом матеріально утримували дитину. За час окремого проживання він купив донці дорогий мобільний телефон. Крім того, припиняючи спільне життя з позивачкою він забрав лише свої особисті речі та автомобіль, все інше майно, яке вони придбали, як подружжя, він залишив позивачці та своїй донці. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами: Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.1993 року, що ними не заперечується . В період шлюбу у сторін народилась донька Іванна, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Судом встановлено, що в 2008 році шлюб між сторонами за рішенням Верхньодніпровського районного суду був розірваний, але до січня 2017 року сторони продовжували проживати разом, що сторонами не заперечується. Приблизно із січня 2017 року вони з відповідачем припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, що також сторонами не заперечується. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини частково надавав, купивши їй мобільний телефон. Проте дану допомогу суд розцінює як разову, та вважає, що з відповідача на користь позивачки повинні бути стягнені аліменти. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. І згідно ст. 180,181, 182, 183, 194 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина має право вимагати стягнення аліментів в примусовому порядку на утримання дитини. Крім того, з пояснень сторін судом встановлено, що відповідач, хоч і надає матеріальну допомогу, але разово, що не дає можливості забезпечити в повній мірі елементарних потреб дитини. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальне становище сторін: сторони працюють та мають постійний прибуток. Доказів, які підтверджують розмір отримуваної ними заробітної плати суду не надали. Інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, сторони на своєму утриманні не мають. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини всіх видів його заробітну (прибутку) але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як судом встановлено, що відповідач добровільно надавав допомогу на утримання дитини, тому стягнення аліментів в розмірі ? частини заробітку відповідача суд вважає розумним та достатнім для задоволення потреб дитини у даному віці. Доказів того, що позивачка потребує стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частини заробітку (прибутку) відповідача позивач суду не надала та даний розмір аліментів нічим не обґрунтувала, вказуючи лише на своє бажання, що не є підставою для визначення розміру аліментів . Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 09.02.2017 року, тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Судом також встановлено, що позивач зверталась з позовом про стягнення аліментів на утримання даної дитини в 2008 році та було ухвалене рішення про стягнення з відповідача аліментів, але позивачка не отримувала виконавчого листа та не пред'являла його до виконання, що могло бути здійснене лише нею. Тому підстав про стягнення аліментів з 2008 року немає. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 640 грн. так як позивачка відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. На основі ст. 180, 182, 183 СК України,

Outcome: partial