Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Заявник [PERSON], в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме факт відповідності державного акта на право приватної власності на землю, виданого 17 вересня 2001 року [PERSON] заповіту складеного [PERSON] 07 квітня 2000 року. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 квітня 2000 року, [PERSON], що мешкала в селі [ADDRESS] на випадок смерті зробила розпорядження: належне їй право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рубін» Криничанського району Дніпропетровської області згідно сертифікату, серія [NUMBER] заповіла заявниці [PERSON]. Заповіт зареєстровано за № 68 та посвідчено секретарем виконавчого комітету Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області [PERSON], проте [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом у встановленому законом порядку за наступних обставин. Згідно Акту про передачу та прийом земельних часток (паїв) від 27 квітня 2001 року, на підставі рішення 23 сесії XXIII скликання Української сільської ради Криничанського району №1 від 25 квітня 2001 року здійснено передачу та прийом земельних часток (паїв) в приватну власність власникам сертифікатів колишнього КСП «Рубін» Криничанського району, в тому числі матері заявниці [PERSON], як колишньому учаснику КСП «Рубін», передано у приватну власність земельну частку (пай) площею 11,38 га., номер сертифіката 0137175, як зазначалось вище заповіла дану земельну частку (пай) [PERSON] На підставі Указу Президента України №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, [PERSON], 17 вересня 2001 року на підставі сертифікату № 0137175 отримала державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER]. [NUMBER], [PERSON] померла, актовий запис про смерть № 8 зроблений Виконавчим комітетом Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області 03 червня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, а саме земельна ділянка площею 11,38 га., розташована на території Української сільської ради Криничанського району, і заявниця [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Л.Л., з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Л.Л. відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що 04 грудня 2013 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що у заповіті посвідченому від імені [PERSON] 07.04.2000 року виконкомом Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області за р.№68, майно, що заповідається [PERSON] складається з «Належного мені право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рубін» Криничанського району Дніпропетровської області згідно сертифікату серія ДП №0137175», а спадкове майно, на яке просить [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом складається з: земельної ділянки площею 11,380 га, що розташована на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому неможливо встановити відповідність спадкового майна вищезазначеному заповіту. На підставі викладеного вище виникла необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу рішенням суду. Факт відповідності спадкового майна заповіту [PERSON] підтверджується актом про передачу та прийом земельних часток (паїв) від 27 квітня 2001 року, в якому зазначено, що на підставі рішення 23 сесії XXIII скликання Української сільської ради Криничанського району №1 від 25 квітня 2001 року здійснено передачу та прийом земельних часток (паїв) в приватну власність власникам сертифікатів колишнього КСП «Рубін» Криничанського району, в тому числі матері заявниці [PERSON], передано у приватну власність земельну частку (пай) площею 11,38 га., номер сертифіката 0137175 та державним актом на право приватної власності на землю, який видано 17 вересня 2001 року [PERSON], на підставі рішення 23 сесії ХХІІІ скликання Української сільської ради Криничанського району №1 від 25 квітня 2001 року. Представник заявника [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Заінтересована особа - Державний нотаріус Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Леся Леонідівна, в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила розгляд справи проводити за її відсутності, надала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що 20.11.2013 року Криничанською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було зведено спадкову справу № 430/2013 після смерті [NUMBER] [PERSON], на підставі заяви спадкоємиці за заповітом [PERSON] Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області 07 квітня 2000 року за реєстровим № 68, [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рубін» Криничанського району Дніпропетровської області згідно сертифікату серія [NUMBER], заповідала [PERSON]. До Криничанської державної нотаріальної контори 04.12.2013 року звернулась [PERSON] звернулася із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 11,380 га, цільове призначення якої: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області та нею було надано Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданий Українською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області 17.09.2001 року. Також [PERSON] було надано вищевказаний заповіт. Криничанською державною нотаріальною конторою 04 грудня 2013 року [PERSON] було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [NUMBER], оскільки згідно вищезазначеного заповіту заповідалось право на земельну частку(пай), а спадкоємиця просила видати свідоцтво про право на спадщину вже на земельну ділянку, тобто на те майно, яке їй заповідано не було. Зазначила, що на момент відкриття спадщини, не існувало об'єкта спадщини, а саме - права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рубін» Криничанського району Дніпропетровської області згідно сертифікату серія [NUMBER]. Вищевказаний заповіт не містить розпорядження заповідача щодо заповідання [PERSON] земельної ділянки площею 11,380 га, цільове призначення якої: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Таким чином, за вищевказаним заповітом не може бути видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на спірну земельну ділянку, оскільки це буде суперечити волі спадкодавця. Разом з цим, [PERSON], як дочка померлої [PERSON], та як спадкоємиця першої черги може отримати на вищевказану земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину за законом. Представник заінтересованої особи - Української сільської ради Криничанського району в судове не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [NUMBER] померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області видно свідоцтво про смерть, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, за життя, а саме 07 квітня 2000 року, [PERSON], що мешкала в селі [ADDRESS] на випадок смерті зробила розпорядження: належне їй право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рубін» Криничанського району Дніпропетровської області згідно сертифікату, серія [NUMBER] заповіла заявниці [PERSON]. Заповіт зареєстровано за № 68 та посвідчено секретарем виконавчого комітету Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.10). Згідно Акту про передачу та прийом земельних часток (паїв) від 27 квітня 2001 року, на підставі рішення 23 сесії XXIII скликання Української сільської ради Криничанського району №1 від 25 квітня 2001 року здійснено передачу та прийом земельних часток (паїв) в приватну власність власникам сертифікатів колишнього КСП «Рубін» Криничанського району, в тому числі [PERSON], як колишньому учаснику КСП «Рубін», передано у приватну власність земельну частку (пай) площею 11,38 га., номер сертифіката 0137175, що підтверджується копією акту про передачу та прийом земельних часток (паїв) від 27 квітня 2001 року (а.с.11-12). 17 вересня 2001 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER], що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.13). Згідно матеріалів справи, 20.11.2013 року Криничанською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було зведено спадкову справу № 430/2013 після смерті [NUMBER] [PERSON], на підставі заяви спадкоємиці за заповітом [PERSON] Постановою Державного нотаріусу Криничанської державної нотаріальної контори Овчаренко Л.Л. від 04 грудня 2013 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки згідно вищезазначеного заповіту заповідалось право на земельну частку (пай), а спадкоємиця просила видати свідоцтво про право на спадщину вже на земельну ділянку, тобто на те майно, яке їй заповідано не було, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 04.12.2013 року (а.с.14). Зі змісту заяви вбачається, що заявник вважає, тотожними та такими що відповідають один одному державний акт на право приватної власності на землю та заповіт складений померлою [PERSON], вважає їх такими, що визначають спадкове майно померлої. Зазначає, що факт відповідності спадкового майна заповіту [PERSON] підтверджується актом про передачу та прийом земельних часток (паїв) від 27 квітня 2001 року, в якому зазначено, що на підставі рішення 23 сесії XXIII скликання Української сільської ради Криничанського району №1 від 25 квітня 2001 року здійснено передачу та прийом земельних часток (паїв) в приватну власність власникам сертифікатів колишнього КСП «Рубін» Криничанського району, в тому числі матері заявниці [PERSON], та державним актом на право приватної власності на землю, який видано 17 вересня 2001 року [PERSON], на підставі рішення 23 сесії ХХШ скликання Української сільської ради Криничанського району №1 від 25 квітня 2001 року. Вивчивши матеріали справи, суд не може погодитися з доводами заявника, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 234 ЦПК України визначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 цього ж Кодексу визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статті 1233, 1236 Цивільного кодексу України встановлюють, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для задоволення заяви [PERSON], в інтересах якої за довіреністю діє [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, оскільки згідно діючого законодавства суд може встановити факт належності правовстановлюючого документу фізичній особі та з підстав чітко визначених законодавцем, а не відповідність документів, тому визначення факту відповідності державного акту на право приватної власності на землю, виданого 17 вересня 2001 року [PERSON] заповіту, складеному [PERSON] 07.04.2000 року суперечить вимогам чинного законодавства.

Outcome: dismissed