Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на подружню частку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 10 лютого 1979 року по 8 жовтня 2013 року, він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується рішенням Євпаторійського міського суду АРК від 08.10.2013р. по справі № 106/6449 / 13 -ц. У період шлюбу за спільні кошти була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] за договором купівлі -продажу квартири від 10.12.2002 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Євпаторійської державної нотаріальної контори Риковою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1360, а також у Євпаторійському БТІ 16.12.2002 р. в реєстрову книгу № 96 за № 3129 .Договір за спільною згодою був оформлений відповідачкою та квартира зареєстрована за нею . Зазначає, що оскільки ними придбана однокімнатна квартира, яка не може бути розділена в натурі між ними, та він не бажає отримувати компенсацію половини її вартості, а норми закону права, а саме ст.ст. 6, 69, 71 СК України, ст.. 372 ЦК України гарантують його право на половину спільного майна подружжя, яке нажите в шлюбі, то він вважає, що спірна квартира повинна залишитися у їх спільній частковій власності. Просить визнати однокімнатну квартиру [ADDRESS] їх спільним майном з [PERSON] Визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], припинивши право [PERSON] на дану частку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дав пояснення аналогічні викладеному та змісту позовної заяви. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав . Але ніяких пояснень або заперечень суду не надав . Просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Суд , вислухав осіб, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені слідуючи обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається , що сторони по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі з 10.02.1979 року по 08.10.2013 року , про що свідчить рішення Євпаторійського міського суду АР Крим від 08.10.2013 року. Згідно даного рішення, шлюб зареєстрований 10.02.1979 року відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції АР Крим, актовий запис № 85 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а.с 6 ) Судом встановлено, що 10.12.2002 року [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого в нотаріальному порядку, придбала квартиру [ADDRESS]. Згідно даних технічного паспорту, виданим Євпаторійським міжміським БРТІ з приміщень, позначених в плані №№ 1-передпокій, 2-ванна, 3-кухня, 4 жила кімната, житловою площею 16,6 кв.м., 5 шафа, загальною площею 31,5 кв.м. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Євпаторійському міському бюро реєстрації та технічної інвентаризації 16.12.2002 року за № 3129, а також зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.04.2006 року.( а.с.5) Факт придбання даної квартири відповідачем [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. Тому даний факт не потребує додаткового доказування . Як зазначили сторони в судовому засіданні, на момент розгляду справи в суді, спільне нажите майно між бувшим подружжям поділено не було. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.. 63 СК). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. У результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, однак правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім- спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя. Колишнє подружжя може бути співвласниками протягом невизначеного строку, аж до поділу майна, знищення його чи до смерті одного з них. В п. 19 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При таких обставинах справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується вимог про визнання однокімнатної квартири [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до норми ст.. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу). Відповідач не заперечує факт того, що придбана квартира є сумісно нажитим майном. Тому дані вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню . Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати тільки у розмірі 243 грн. 60 коп. ( в частині задоволених позовних вимог ) На підставі викладеного ,

Outcome: partial