Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, Балківська сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в позові зазначив наступне. 04 серпня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, за гроші, подаровані йому особисто його матір'ю, він придбав у власність житловий будинок № 132 по вул. 1 Травня в с. Балки Василівського району Запорізької області, де зареєстрував своїх дітей і дружину - [PERSON] . Шлюб з [PERSON] було розірвано, після чого [PERSON] забрала свої особисті речі з будинку та переїхала з дітьми до іншого чоловіка, створивши нову сім'ю, де проживає на теперішній час за адресою: Василівський район, село Балки, вул. Садова, 16. [PERSON] стверджує, що на сьогоднішній день він, як власник, не може в повній мірі використовувати своє майно, оскільки перешкодою у здійсненні його права власності є реєстрація у спірному будинку колишньої дружини, яка фактично не проживає у будинку, не сплачує комунальні послуги, створила нову сім'ю в іншому місці. Вказані обставини перешкоджають оформленню субсидії. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком №132 по вул. 1 Травня в с. Балки Василівського району Запорізької області. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], про розподіл спільного майна подружжя, в якому зазначила наступне. Предметом первісного позову є спір про право проживання в [INFO], який був придбаний за договором купівлі-продажу від 04 серпня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу в Запорізькій області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі №1634, однак, на її думку, неврахованою залишається та обставина, що даний будинок є спільно сумісною власністю подружжя, у рівних частинах, як такий, що придбаний в період шлюбу. [PERSON] зазначає, що вона проживала у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований 19 жовтня 2002 року Балківською сільською радою. У шлюбі в них народились діти: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. 30 вересня 2008 року Василівським районним судом шлюб між ними розірвано. З 30 вересня 2008 року [PERSON] було затримано, а 25.08.2009 року апеляційним судом Запорізької області було засуджено за ст. 115 ч.2 п.9.12., ст. 152 ч.3, ст. 153 ч.2 КК України до 10 років позбавлення волі, але 06.06.2016 року за постановою Запорізького районного суду від 27.05.2016 року його було звільнено умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 2 дні. Підставою розірвання шлюбу стало зловживання відповідачем спиртними напоями та вчинення сварок у присутності малолітніх дітей. В липні 2008 року, після чергової сварки з чоловіком, вона забрала дітей і перейшла жити в найнятий нею будинок по вул.Вишнева 5 с.Балки Василівського району, але побоюючись розправи від колишнього чоловіка, вона вимушена була переїхати до своєї матері в с.Новодніпровка Кам'янсько-Дніпровського району. У серпні 2008 року [PERSON] забрав у неї ключі від будинку, заборонивши наближатись до будинку, проте, через деякий час [PERSON] умовила [PERSON] і забрала одяг та речі дітей з будинку, домовившись з ним про те, що питання поділу будинку буде вирішуватись пізніше, при цьому, [PERSON] всю технічну документацію на будинок залишив у себе. У кінці вересня 2008 року він був затриманий за скоєний злочин. Приблизно в кінці зими - на початку весни 2009 року, [PERSON] вирішила повернутись в спільно придбаний будинок, проте, дізнавшись, що в будинок переїхала мати відповідача - [PERSON], з якою вона знаходилась в неприязних відносинах, [PERSON] вимушена була зняти квартиру в окремому будинку по вул.Горького в селі Балки Василівського району. Їй відомо, що [PERSON] по теперішній час проживає в спірному будинку. [PERSON] весь час залишалась зареєстрованою у будинку, який був придбаний в період шлюбу і має статус спільної сумісної власності, тому, у неї не виникало навіть підозри, що її право на власність може бути порушено. Враховуючи, що [PERSON] був відсутній тривалий час і вона не мала можливості вирішити з ним питання про поділ майна, тому, вона вважає, що строки позовної давності не пропустила, так як не знала, що її право на майно, яке є спільною сумісною власністю, було порушено. Крім того, позивачка вказала, що рішенням Василівського районного суду від 30.09.2008 року в цивільній справі № 2-1653/2008, за її позовом до [PERSON], про стягнення аліментів, було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2008 року до досягнення повноліття. Після набрання чинності рішенням суду виконавчий лист №2-1653/2008 був поданий до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, але аліменти вона жодного разу не отримувала. 06.09.2016 року вона звернулась до Василівського районного відділення державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про поновлення виконавчого провадження та стягнення з [PERSON] заборгованості по аліментах. Враховуючи, що неповнолітні діти проживають з нею, а відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дітей, позивачка вважає, що при вирішенні питання про поділ спільно нажитого майна, а саме - будинку, необхідно врахувати інтереси неповнолітніх дітей та збільшити її частку до 2/3 частин, а відповідачу залишити у власності 1/3 частину будинку. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд розділити житловий будинок № 132 по вул. 1-го Травня в с. Балки Василівського району Запорізької області, який є спільною сумісною власністю, визнавши за нею право спільної часткової власності на 2/3 частини будинку, а 1/3 частину будинку залишити у власності [PERSON] та стягнути на її користь судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 551,21 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3 300 грн. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] в особі [PERSON] первісний позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити за його необґрунтованістю. Крім того, зазначив, що строк позовної давності до вимог зустрічного позивача сплив. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у зустрічному позові, просить суд їх задовольнити. В задоволенні позову просить суд відмовити. Також вона пояснила, що будинок, який є предметом даного спору, був придбаний у період шлюбу, на їх спільні кошти, а саме: які давали їм обом їх батьки та які вона отримала за народження дитини. Про порушення свого права власності на цей будинок вона дізналася з даної позовної заяви, яку отримала з суду у вересні 2016 року. До цього часу [PERSON] не чинив їй перешкоди у користуванні цим будинком, але вона сама не бажала в ньому проживати з дітьми, оскільки будинок не був придатний для проживання, аліменти вона не отримувала та не мала матеріальної можливості утримувати будинок. В судовому засіданні представник [PERSON] в особі [PERSON] підтримав зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у зустрічному позові, просить суд їх задовольнити. В задоволенні позову просить суд відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матірю [PERSON] Підтвердила факт дарування синові за розписками, які є в справі, 600 доларів США на купівлю будинку, який є предметом даного спору. Після того, як син був затриманий, відбував покарання та до його звільнення у 2016 року вона доглядала за вказаним житловим будинком, оплачувала всі комунальні послуги. Вона не забороняла [PERSON] проживати в цьому будинку з дітьми, але та сама цього не бажала. В судове засідання представник третьої особи Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник третьої особи Управління державної міграційної служби у Запорізькій області не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Суд, вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності зазначених учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню частково з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 19 жовтня 2002 року по 30 вересня 2008 року, що підтверджується рішенням Василівського районного суду Запорізької області, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, копії яких є в справі. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких є в справі. 04 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку № 132 по вул.1 Травня в с.Балки Василівського району Запорізької області, копія якого є в справі. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу в Запорізькій області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1634. 03.11.2004 року цей Договір було зареєстровано в Реєстрі права власності на нерухоме майно, копія [PERSON] з якого є в справі. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30.09.2008 року, копія якого є в справі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2008 року до досягнення повноліття. На виконання зазначеного рішення суду було видано 14.10.2008 року виконавчий лист №2-1653, який знаходиться на виконанні Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується листами та розрахунками заборгованості, ВДВС, які є в справі. На теперішній час в спірному житловому будинку зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON] та їх діти, що підтверджується довідкою про реєстрацію № 2071 від 29.07.2006 року, виданою Балківською сільською радою Василівського району, паспортами сторін, які є в справі. В судовому засіданні встановлено, що підставою звернення [PERSON] до суду з вимогою про визнання [PERSON] такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, стала, на його думку, відсутність [PERSON] в займаному житловому приміщені за адресою: Василівський район, село Балки, вул.. 1 Травня, 132, понад встановлені строки, визначені, зокрема, ч.1 ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2) (частина 2). Відповідно до ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1); розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (частина 2). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1); розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (частина 2). З огляду на викладені положення закону та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що житловий будинок № 132 по вул.. 1 Травня в селі Балки Василівського району Запорізької області, який придбаний [PERSON] 04 серпня 2004 року, тобто, в період шлюбу з [PERSON], має правовий статус спільної сумісної власності, а отже, [PERSON] - є співвласником спірного майна разом з [PERSON] Відповідно до ст.. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1); власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (частина 2); усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частина 3). Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином суд приходить до висновку, що посилання первісного позивача на ч.1 ст. 71 ЖК України, як на підставу своїх правових вимог, є безпідставними, оскільки вказані положення закону регулюють правовідносини, повязані з користування майном наймача або членів його сімї та не регулюють відносини, повязані зі здійсненням свого права власності власником (співвласником) майна, а тому, в даному випадку застосуванню не підлягають. Навпаки, суд вважає, що визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, призведе до порушення її конституційних прав, як власника майна. У відповідності до вимог п.5 ст. 719 ЦК України передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За вимогами ч.2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з пунктом 22.5. Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в редакції від 08.07.2004 зі змінами за законом від 15.06.2004 року, N1780-IV передбачено, що у випадку, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року (з урахуванням положень пункту 22.4 цієї статті). Відповідно до даних НБУ України, курс долара станом на 29.07.2004 року становить 531 гривень за 100 Дол.США., на 24.09.2004 року становить 530 гривень за 100 Дол.США.(400 Дол.США х 531/100=2124 гривень), ( 200 Дол.США х530/100=1060 гривень). Враховуючи вимоги ст.719 ЦК України, письмові розписки, які є в справі, та надані [PERSON] на підтвердження договору дарування йому-його матірю коштів в сумі 400 та 200 доларів США, є неналежними доказами, оскільки, договір дарування коштів підлягав нотаріальному посвідченню, так як сума перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (50x17=850 гривень). Таким чином, в судовому засіданні належні та достатні докази на підтвердження того факту, що спірний житловий будинок було придбано на особисті кошти [PERSON], а також того, що цей будинок є його особистою приватною власністю, в розумінні ст.. 57 СК України, надано не було. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживала в житловому будинку, який є предметом даного спору, з літа 2008 року, однак, цей факт не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування цим будинком, оскільки, вона є співвласником цього житла та на неї не поширюються вимоги діючого законодавства України стосовно строків проживання (чи не проживання) у власному житловому будинку. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, Балківська сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відсутні, оскільки належні, достатні, допустимі, узгоджені докази на підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] суду не надав. Крім того, відповідно до ч.1 ст.. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1); при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї (частина 2); за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3). Аналогічні положення містяться в статті 372 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що судом встановлено, що житловий будинок № 132 по вул.. 1 Травня в селі Балки Василівського району Запорізької області, який придбаний [PERSON] 04 серпня 2004 року в період шлюбу з [PERSON], має правовий статус спільної сумісної власності, суд вважає можливим зустрічний позов задовольнити частково та розділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 132 по вул.. 1 Травня в селі Балки Василівського району Запорізької області між [PERSON] та [PERSON], виділивши у власність кожного з них по 1/2 частині. Підстав для задоволення вимог зустрічного позивача в частині збільшення частки [PERSON] з урахуванням наявності на її утриманні неповнолітніх дітей та неотриманням нею аліментів від [PERSON], немає, виходячи з наступного. Зі змісту ч. 3 ст. 70 СК України видно, що для збільшення частки майна особи в спільній сумісній власності необхідно, крім проживання з особою неповнолітніх дітей, надання доказів, що розмір аліментів, який вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З наданого [PERSON] розрахунку заборгованості, зробленого державним виконавцем Василівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, встановлено, що за виконавчим листом № 2-1653, виданим Василівським районним судом 14.10.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей, станом на грудень 2016 року, є заборгованість в розмірі 70\~839 грн. 12 коп. Разом з тим, з наданих суду квитанцій вбачається, що [PERSON] частково сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. При цьому, суд враховує й той факт, що [PERSON] з 30.09.2008 року був затриманий та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, звільнився 06.06.2016 року УДО, що підтверджується довідкою про звільнення, копія якої є в справі. Зазначені факти перешкоджали йому належним чином виконувати рішення суду про стягнення аліментів. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні не надала належні та достатні докази на підтвердження того, що їх з [PERSON] діти мають матеріальне утримання, недостатнє для забезпечення їх належного фізичного, духовного розвитку та лікування. Вказане свідчить, що підстави для застосування вимог ч.3 ст. 70 СК України, відсутні. Суд критично відноситься до заперечень [PERSON] проти зустрічного позову з посиланням на сплив позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Таким чином положеннями коментованої статті визначено, що трирічний строк позовної давності до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, обчислюється з моменту коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності другим із співвласників. У звязку з цим, позовна давність не розпочинається, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені колишнім дружиною чи колишнім чоловіком. Судом встановлено, що [PERSON] дізналася про порушення своїх прав, як співвласника житлового будинку, який є предметом даного спору, другим співвласником [PERSON], коли отримала від суду дану позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи: Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, Балківська сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме 01.09.2016 року, що підтверджується поясненнями [PERSON], поштовим повідомленням, яке є в справі. Належні та достатні докази на підтвердження того, що її право співвласника зазначеного житлового будинку було порушено з боку співвласника раніше, суду надано не було. Отже, саме з вересня 2016 року й розпочинається зазначений строк позовної давності, він на час звернення [PERSON] до суду 12.09.2016 року до суду з зустрічним позовом до [PERSON], про розподіл спільного майна подружжя, не сплив. Посилання [PERSON] на обізнаність [PERSON] про проживання у спірному будинку його матері [PERSON] та, як наслідок, її інформованості про наявність порушення її прав з весни 2009 року, є неспроможними, оскільки, факт проживання третьої особи в житловому приміщенні не свідчить про наявність спору між співвласниками з приводу поділу нерухомого майна. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, частково, зокрема, зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 275,60 грн. (551,20 :2) та судові витрати по оплаті витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1650 грн. (3300 :2)., згідно квитанцій, Угоди про надання правової допомоги, Додаткової угоди, акту виконаних робіт, свідоцтва адвоката, які є в справі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial