Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . На даний час у вказаному домоволодінні за місцем проживання зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] . Позивач вказує, що відповідач більше року у даному житловому будинку не проживає. Добровільно знятися з реєстрації за місцем мешкання відповідач відмовляється. Вказані обставини перешкоджають позивачу у використанні його житлового будинку та оформленні субсидії. Позивач просить суд визнати відповідачів такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач у судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, про що надав відповідну заяву. Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області свого представника у судове засідання не направила, надала відзив, згідно якого просить справу розглянути без участі їх представника, заперечень на позовні вимоги не має. Відповідач у судове засідання на неодноразові виклики не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Позовні вимоги не визнала, вважає долучений позивачем в якості доказу не проживання її в будинку акт від 05 жовтня 2019 року недопустимим доказом, так як його складено не державною мовою. Також ставить під сумнів компетенцію особи, яка вчинила даний акт, вважає обставини, викладені в ньому, також не підтверджено об`єктивними доказами. Посилається на довідку про склад сім`ї, в якій її зазначено як члена сім`ї позивача. Зазначає, що позивач не звертався до неї з проханням знятися з реєстрації за місцем проживання, а також те, що домоволодіння та земельна ділянка для його обслуговування набувалися під час їхнього з позивачем шлюбу. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, з метою дотримання встановлених законодавством процесуальних строків розгляду судом справи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивачка має право вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що між сторонами має місце спір, пов`язаний з житловими правовідносинами, при цьому заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. 26 серпня 2010 року рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2-693/10 було визнано дійсним договір дарування, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар будинок з надвірними будовами та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,2505 га, розташовану за [ADDRESS] , право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . Визнано за [PERSON] право власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,2505 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . Рішення вступило в законну силу 06 вересня 2010 року (а.с. 12). 08 вересня 2010 року було проведено реєстрацію права власності на дане домоволодіння (а.с. 14). Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області № 166/554/17 від 07 червня 2017 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13), яки було укладено 25 лютого 2001 року (а.с. 15). Довідкою Троїцької селищної ради Луганської області № 1464 від 29 жовтня 2018 року підтверджується, що [PERSON] входить до складу сім`ї [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 16). Позивачем було ініційовано питання про засвідчення факту відсутності відповідача більше одного року за адресою в [ADDRESS] , про що було складено акт від 05 жовтня 2019 року (а.с. 17). Згідно витягів із паспортів сторін, вони обоє зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 6, 9), однак у відповідача зареєстровано у встановленому законом порядку її місце перебування з 30 жовтня 2015 року у [ADDRESS] (а.с.10). Вказане безспірно доводить, що відповідач з 30 жовтня 2015 року не проживає за фактичним місцем реєстрації проживання за адресою: в [ADDRESS] . Виходячи з фактичних правовідносин, відповідач втратила на теперішній час право користування зазначеним домоволодінням, так як не проживає в ньому більше одного року. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що вказаний позов не може бути задоволений у зв`язку з тим, що відповідне домоволодіння може бути об`єктом поділу спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу, так як факт реєстрації відповідача за місцем проживання та втрата такого права не може вплинути на набуття права власності на домоволодіння у разі визнання його спільним майном подружжя, крім того, як було встановлено судом, вказане домоволодіння було набуте позивачем у результаті правочину, який випливає з договору дарування. Факт зазначення відповідача як особи, яка входить до складу сім`ї позивача, підтверджує наявність реєстрації за місцем проживання та не може розцінюватися судом як доказ фактичного перебування за місцем проживання відповідача. Щодо недопустимості доказу у вигляді акту від 05 жовтня 2019 року та необ`єктивності обставин, зазначених в ньому, суд звертає увагу відповідача, що її відсутність за зареєстрованим місцем проживання та її реєстрація місця перебування за іншою адресою підтверджується наявними у справі іншими безсумнівними та беззаперечними доказами. Таким чином, з огляду на обґрунтованість позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи та ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. На підставі викладеного ст.ст. 29, 391, 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України, ст.ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved