Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулась [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] , належить їй на праві приватної власності. У вищезазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , з яким фактично стосунки припинені з липня 2015 року. Відповідач виїхав до Росії, де зареєстрований та постійно мешкає. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, розглянути справу без її участі, ухвалити заочне рішення, про що зазначила у письмовій заяві. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, із зустрічним позовом до суду не звернулась, в звязку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу без її участі, на підставі наявних в доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить позивачу на праві приватної власності що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10). Згідно довідки з місця проживання у вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 13). Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки не проживає в квартирі без поважних причин понад рік, що дає суду підстави усунути позивачу перешкоди у користуванні власністю та визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved