Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

до суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позовній заяві позивач вказує, що у кінці 2009 року [PERSON] зареєструвався у її будинку за адресою: [ADDRESS], після чого, не проживаючи жодного дня, виїхав до батьків в с. Обич Шумського району Тернопільської області. Незважаючи на вищевказане, відповідач до цього часу зареєстрований у її будинку. Прохання позивача знятися з реєстрації виявилися безнадійними, у зв'язку з чим вона не може скористатися правом на оформлення субсидії та розпоряджатися власним майном. Посилаючись на вищевикладене, вона звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача на її користь понесенні судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чиеном. Представник третьої особи територіальної громади Лютенської сільської ради у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги[PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11364609 від 27.07.2006, виданим Миргородським підприємством технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор». Зі змісту довідок виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-46/2075 від 03.10.2017 та № 02-46/1449 від 07.11.2017, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON], 1979 року народження. Факт відсутності відповідача за місцем фактичної реєстрації, позивачем доведено долученими до справи доказами, а саме: актами обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 04.10.2016, 07.11.2016, 05.12.2016, 09.01.2017, 02.02.2017, 03.03.2017, 05.05.2017, 04.06.2017, 02.07.2017, 03.08.2017, 07.09.2017, складеними депутатом сільської ради Бутко О.В., згідно яких значиться, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає у вказаному будинку, його особисті речі у житлі відсутні. Відомостей щодо родинних відносин, чи належності відповідача [PERSON] до членів сім'ї позивача [PERSON] відсутні. Згідно статті 41 Конституції України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з жовтня 2016 року не проживає у належному позивачу будинку, ним не виконано зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації, а саме у житловому будинку по [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності. Враховуючи те, що позивач при подачі позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн, що підтверджується квитанцією ПриватБанку від 08.11.2017, тому згідно ст. 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судових витрат, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved