Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що їй на праві спільної частково власності належить квартира №1 (загальною площею 43,3 кв.м) в будинку №31 по вул.. Шевченка у м. Хмельницькому, що становить 249/1000 частки житлового будинку. Вказана квартира має окремий вхід та складається з трьох житлових кімнат житловою площею 28,8 кв.м; кухні, площею 5,4 кв.м; ванної, площею 3,8 кв.м; коридорів, площами 5,2 та 4,1 кв.м. Коридор площею 4,1 кв.м та ванна кімната площе. 3,8 кв.м належать їй на праві загального користування разом із співвласниками квартири №2 вказаного будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Решта частки вищевказаного будинку 751/1000 належить відповідачам, власникам квартир 2, 3 та 4. Посилаючись на положення статей 364, 367 ЦК України просить суд виділити їй у власність квартиру №1 із складу спільної часткової власності 249/1000 частки житлового будинку №31по вул.. Шевченка у м. Хмельницькому, до складу якої входять: три житлові кімнати житловою площею 28,8 кв.м, кухня площею 5,4 кв.м, ванна площею 3,8 кв.м, коридор площею 5,2 кв.м; включити до складу частки співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] додатково приміщення коридору площею 4,1 кв.м, виключивши його з приміщень загального користування з власником квартири [ADDRESS] [PERSON]; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок №31 по вул.. Шевченка в м. Хмельницькому. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Також просив здійснити просив провести розподіл за варіантом №1 проведеної у справі судової експертизи за яким з двох кімнат загального користування площею 4,1 кв.м слід залишити у власності сімї [PERSON], а меншу кімнату площею 3,8 кв.м передати [PERSON] При цьому зазначив, що вказані дві кімнати фактично перебувають у занедбаному стані, в них відсутнє водопостачання, водовідведення та електропостачання. При цьому у такому випадку позивач згоден за власні кошти облаштувати сімї [PERSON] в кімнаті площею 4.1, кв.м систему водопостачання, водовідведення, облаштування туалету, умивальника та ванни. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Надали суду письмові заяви, в яких проти задоволення позову [PERSON] не заперечували, та просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, заперечили просили відмовити у його задоволенні. Зазначили, що туалет та ванна кімната, які просить виділити позивач, є єдиним санвузлом, тобто є неподільним майном, відповідно до положень ст. 183 ЦК України, а тому їх виділ із загального користування одному з власників є неможливим, оскільки це буде порушувати права інших співвласників, зокрема [PERSON], яка є інвалідом ІІІ групи з обмеженням функцій опорно-рухового апарату. Також просили врахувати, що [PERSON] самовільно реконструювала належну їй квартиру №1 за адресою: м. Хмельницький, вул. Шевченка, буд.32, у звязку з чим заявлений нею позов не може бути задоволений. Представник третьої особи Хмельницької міської ради та Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради при вирішенні справи покладався на думку суду. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №240 від 17.05.2004 року «Про зняття з балансу житлово-експлуатаційних контор одноповерхових житлових будинків та частин одноповерхових житлових будинків, які належать громадянам на праві приватної власності» дозволено житлово-експлуатаційній конторі №2 зняти з балансу 249/1000 частки одноповерхового чотириквартирного житлового будинку по вул.. Шевченко 31, загальною площею 43,3 кв.м (квартира №1) та 255/1000 частки одноповерхового чотириквартирного житлового будинку по вул.. Шевченко 31, загальною площею 19,3 кв.м (квартира №2). 05 лютого 2004 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно якого остання придбала квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 28,8 кв.м, кухні площею 5,4 кв.м, ванної площею 3.,8 кв.м, коридору площею 5,2 кв.м та 4, 1 кв.м (ванна та коридор приміщення загального користування) Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі №684. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2012 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства, та витягу про державну реєстрацію прав Хмельницького бюро технічної інвентаризації (№35070317 від 06.08.2012 року) встановлено, що [PERSON] належить 249/1000 частки житлового будинку №31, який розташований по вул.. Шевченка у м. Хмельницькому. Вказана частка становить 43,3 кв.м загальної площі, 28,8 кв.м житлової; площа загального користування 7,9 кв.м (ванна пл.. 3,8 кв.м, коридор пл..4.1, к.м). Також встановлено що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] (частка 1/5), [PERSON] (частка 1/5), [PERSON] (частка 2/5) та [PERSON] (частка 1/5), що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 29.07.1999 року, яке видане відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (№5708676, №57112014 та №57111518 від 11.04.2016 року). До складу вказаної квартири входять: дві житлові кімнати пл..29,0 кв.м, кухня, площею 7,6 кв.м, ванна пл..3,8 кв.м; коридори пл..9,2 кв.м, пл..4,1 кв.м, кладова пл..2,7 кв.м. Відповідно до частин 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Приписами ст..364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно частин 1 та 2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови від 4 жовтня 1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, що у спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може зменшити або збільшити розмір частки, яка підлягає виділу за умови сплати грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обєкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі\~Інструкція). Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ обєкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні обєкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному обєкту поштової адреси. Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України. Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364,\~367 ЦК України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 р. у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-286цс15, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязком для застосування судами України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі обєкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації). Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція\~це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України\~застосовується й до випадків самочинної реконструкції обєкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Для вирішення чи технічно можливий виділ належної позивачу частки судом була призначена будівельно-технічна експертиза. Згідно висновків експерта наявна технічні можливість виділу позивачу у натурі належної їй частки житлового будинку за двома варіантами: 1)запропоновано виділити [PERSON] 249/1000 частики спірного будинку до складу якої входять: три житлові кімнати, кухню (площа 5,4 кв.м), коридор (площа 5,2 кв.м) та ванну кімнату (площа 3,8 кв.м); 2)запропоновано виділити [PERSON] 249/1000 частики спірного будинку до складу якої входять: три житві кімнати, кухню (площа 5,4 кв.м), коридор (площа 5,2 кв.м); Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що при виділенні частки за першим варіантом необхідно провести наступні роботи: закласти дверний проріз №1 між приміщеннями №1-4 та №2-6 цеглою; закласти дверний проріз №2 між приміщеннями №2-6 та №2-7 цеглою; влаштувати прибудову до житлового будинку з влаштуванням в ній коридору для зєднання приміщень №1-6 та №2-7; влаштувати на місці віконного прорізу №3 дверний для можливості проходу між приміщеннями №2-7 та запропонованою прибудовою; влаштувати ванну кімнату в приміщенні №2-6 (коридор) для забезпечення квартири №2 необхідним мінімумом приміщень (обємно-просторове рішення Додаток №13 експертизи). Отже для здійснення виділу за першим варіантом необхідно здійснити прибудову до житлового будинку, для чого необхідно отримати рішення місцевої ради про виділ відповідної земельної ділянки під здійснення такого будівництва та дозвіл на виконання таких робіт, які позивачем суду не представлені. Згідно другого варіанту виділення частки позивачу експертом зазначено про необхідність влаштування ванної кімнати в приміщенні №1-2 (згідно паспорту у приміщенні кухні); влаштувати приміщення кухні у приміщенні №1-5 (згідно технічного паспорту житлова кімната); закласти дверний проріз № між приміщеннями №1-4 та №2-6 цеглою; влаштувати дверний проріз в перегородці між приміщеннями №1-4 та №1-5. Отже внаслідок такого варіанту виділення частки позивача буде здійснено переобладнання й перетворення житлової кімнати (1-5) у нежитлову кухню; у приміщення кухні пропонуються переобладнати у приміщення ванної кімнати, що є неприпустимим, оскільки по суті спричинить неспівмірну шкоду господарському призначенню будівлі. Відповідних дозвіл на здійснення переобладнання будинку сторонами не представлено та в матеріалах справи відсутні. Також суд звертає свою увагу на те, що згідно висновку експерта №316/015 від 09.02.2016 року встановлено у квартирі [ADDRESS] встановлено невідповідність матеріалам з інвентаризації, а саме: демонтовані перегородки між приміщеннями №1 (коридор) та приміщеннями №2 (кухня), а також між приміщеннями №4 (житлова кімната) та приміщеннями №5 (житлова кімната); демонтована внутрішня стіна між приміщеннями №4 і №5 та приміщенням №6 (житлові кімнати); закладений дверний проріз між приміщенням №6 (житлова кімната) та приміщенням №7 (коридор); віконні прорізи в житлових кімнатах переобладнані в дверні та встановлені металопластикові заскленні дверні блоки; закладений дверний проріз між приміщенням №3 (коридор) та приміщенням №4 (житлова кімната). Також було встановлено переобладнання приміщення №3 (коридору) у вбиральню. Вказане переобладнання а також демонтаж внутрішньої стіни між приміщеннями №4 і №5 та приміщенням №6, а також закладення дверного прорізу між приміщеннями №3 та №4 є самовільним переобладнанням. Крім того з матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.09.2010 року був задоволений позов заступника прокурора м. Хмельницького в інтересах держави та органу місцевого самоврядування в особі Хмельницької міської ради до [PERSON], за участю третіх осіб на стороні позивача: інспекції Деркомзему у м. Хмельницькому, [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; третіх осіб на стороні відповідача: [PERSON] про зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованої бетонної конструкції, на якій встановлена металева огорожа та зобовязано [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,006 га по вул.. Шевченко 31 у м. Хмельницькому шляхом знесення самочинно збудованої бетонної конструкції розміром 2,30х12,0 м, на якій встановлена металева огорожа. Приймаючи вказане рішення судом було встановлено, що 28.12.2007 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю управління архітектури та містобудування Хмельницького виконавчого комітету Хмельницької міської ради [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..97 КУпАП за самовільне будівництво, а саме реконструкцію квартири [ADDRESS] з добудовою розміром 2,30м х 12,0м під магазин непродовольчих товарів та змонтований бетонний підмосток, на якому встановлена металева огорожа. На підставі викладеного, враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку що заявлений позивачем позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed