Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] , про витребування майна. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить витребувати у [PERSON] ј частину квартири, за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: 479, виданий 05.10.2016 року. На обгрунтування позовних вимог зазначила, що є власником спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.01.2015 року. Після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] звернулася до нотаріуса про відкриття спадкової справи, однак у зв`язку із судовими спорами щодо спадкового майна зі сторонни дядька - [PERSON] , 15.12.2020 року при поданні заяви у приватного нотаріуса їй стало відомо, що [PERSON] зареєстровано на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року право власності на ј квартири за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому дана частина подарована [PERSON] , який зареєстрував своє право власності. Однак зазначила, що постановою Верховного суду від 04.09.2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року, яким встановлено факт належності спадкового майна на праві власності у розмірі обов`язкової частки за [PERSON] (бабця позивача) після смерті її дочки [PERSON] (матір позивача) на все спадкове майно, скасоване. Від так позивач є власником всього спадкового майна на підставі заповіту після смерті своєї матері, однак частина якого вибула незаконно із її володіння на підставі скасованого рішення Львівського апеляційного суду від 21.06.2016 року. При цьому наголосила, що вона як з моменту реєстрації права власності за [PERSON] та в подальшому реєстрації майна за відповідачем на підставі скасованого рішення апеляційного суду так і станом на момент подання позову позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а саме: ј частиною квартири за адресою: [ADDRESS] . Просить позов задовольнити. 12.10.2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строки на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] на обґрунтування поданого відзиву зазначив, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , після смерті якої спадкоємцями є її дочка - позивач по справі та непрацездатна матір - [PERSON] , яка [INFO] померла не оформивши право власності на ј частину усього майна. На обґрунтування відзиву [PERSON] покликався на ст.1276 ЦК України та ч.3 ст.1268 ЦК України, норми яких передбачають спадкову трансмісію та спадкування особою, яка проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також зазначив, що [PERSON] будучи дієздатним, зі своєї воді подарував [PERSON] ј частину квартири за адресою: [ADDRESS] , від так відповідач є добросовісним набувачем. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 02.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.05.2021 року. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2021 року о 11.30 год. 18.06.2021 року розгляд справи за клопотанням представника відповідача - адвоката Бартківа І.Б. відкладено на 15.07.2021 року. 15.07.2021 року розгляд справи відкладено на 24.09.2021 року. 24.09.2021 року у розгляд справи відкладено на 12.10.2021 року. 12.10.2021 року в судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача адвоката Новосядло В.Р. проводити розгляд справи без їхньої участі, зазначили, що позовні вимоги підтримують. Відповідач в судові засідання 18.05.2021 року, 18.06.2021 року, 15.07.2021 року, 24.09.2021 року та 12.10.2021 року не з`явився. При цьому 12.10.2021 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву, в якій він просив долучити до матеріалів справи поновити строк на подання відзиву, прийняти відзив на позовну заяву та проводити розгляд справи за його відсутності. Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Разом з цим, суд враховує, що перелік причин пропуску процесуальних строків законодавчо не визначений, їх наявність чи відсутність суд розцінює у кожній конкретній ситуації за своїм внутрішнім переконанням. При цьому, поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації сторонами своїх процесуальних прав. З наведеного вбачається, що представником відповідача не наведено жодних обставин, які б були об`єктивно непереборними та дійсними істотними перешкодами для своєчасної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, за таких обставин суд позбавлений можливості надати правову оцінку аргументам на поновлення процесуального строку для подання відзиву у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відповідно до статті 1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого увійшли: житловий будинок [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2925 га у селі Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області; земельна ділянка площею 0,1112 га у селі Наварія Пустомитівського району Львівської області із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», філія Львівського обласного управління територіально відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями на рахунках акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк». За життя 10.10.2002 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла дочці [PERSON] , при цьому, поклала на неї обов`язок надати її матері [PERSON] право довічного користування цим майном. [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 23.01.2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину відповідно до приписів частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована і проживала в одній квартирі із спадкодавцем [PERSON] та не заявила про відмову від неї. Вважаючи себе такою, що прийняла спадщину після померлої [PERSON] , [INFO] [PERSON] склала заповіт, за яким на день своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла своєму синові [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також подала [PERSON] , яка є її онукою. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності спадкового майна, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину від 23.01.2015 року та визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Встановлено факт належності спадкового майна на праві власності у розмірі обов`язкової частки за [PERSON] після смерті її дочки [PERSON] на все спадкове майно, а саме:квартиру [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ;земельну ділянку площею 0,1112 га в [ADDRESS] ;земельну ділянку площею 0,2925 га, в с.Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ «Державний Ощадний банк України» філії Львівського обласного управління територіального відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ «ПриватБанк». Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. від 23 січня 2015 року [PERSON] в розмірі 1/4 частини квартири [ADDRESS] та відповідно визнано недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] на таке майно: 1/4 частини квартири [ADDRESS] ; 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] ; 1/4 частина земельної ділянки площею 0,1112 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; 1/4 частина земельної ділянки площею 0, 2925 га в с.Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку; 1/4 частина грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ Державний Ощадний банк України філії Львівського обласного управління територіального управління відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 на ім`я [PERSON] ; на 1/4 частину грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ «ПриватБанк» у відділенні «Гуцульське» м.Львів вул.Гуцульська, 15 на ім`я [PERSON] ; Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в загальній сумі 3667,25 грн із них: 1772,50 грн. за подачу позовної заяви в суд першої інстанції, 1894, 75 грн. за подання апеляційної скарги. Вважаючи себе власником спірної 1/4 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрував своє право власності. Також встановлено, що в подальшому, [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частини квартири [ADDRESS] , а останній відповідно зареєстрував у приватного нотаріуса Осадчук І.М., індексний номер 31788129 від 10.10.2016 року своє право власності на спірне майно. Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року скасовано, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області залишено в силі. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. В силу ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2015 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Також встановлено, що на підставі рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року [PERSON] зареєстрував право власності на спірну частину квартири, яку в подальшому подарував [PERSON] . Разом з тим, постановою Верховного Суду від 04.09.2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року скасовано, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області залишено в силі. Від так, [PERSON] , будучи власником ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] позбавлена права володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майно, оскільки таке вибуло з її законного володіння без відповідної правової підстави. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Суд звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 14.11.2018 року (справа №183/1617/16), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.. З огляду на наведене, ефективним способом захисту її прав як власника буде витребування у [PERSON] ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2897,29 грн. (2443,29 грн. за подання позовної заяви та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved