Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

До суду звернулася позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, визнати за нею право власності на майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка реорганізованого в ПОСП «Мир» с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області у розмірі 2250,00 грн., який належав її померлій матері [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після смерті матері, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданий Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 10.06.1998 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 08.01.1956 року). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за № 70 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції у Чернігівській області зроблено відповідний актовий запис за № 24 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя мати позивача [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко, с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області, тому до спадкового майна належить, на ряду з іншим і майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко реорганізованого в ПОСП «Мир» с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області в розмірі 2250,00 грн., який належав померлій [PERSON] на підставі списку колишніх членів КСП ім. Шевченко, с. Сахутівка, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко, с. Сахутівка від 19 квітня 2001 року, була включена до списку та отримала свідоцтво про право власності на майновий пай, що підтверджується листом Корюківської міської ради №4006/04-03 від 20.12.2019 року (а.с.15). [PERSON] , за життя, не розпорядилась своїм майном, заповіту не склала. На день смерті матері, обоє батьків позивача були зареєстровані разом але фактично вони проживали разом, у позивача, так-як вони потребували стороннього догляду і позивач їх обох доглядала до дня смерті кожного з них та померли вони у м. Корюківка, про що свідчать свідоцтва про смерть та довідка міської ради (а.с.12-14). Отже батько позивача [PERSON] , згідно закону, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину після своєї дружини [PERSON] . А позивач, яка постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, згідно закону, вважається такою, що прийняла спадщину після своїх батьків [PERSON] та [PERSON] . За відсутності правовстановлюючого документу неможливо видати свідоцтво про право на спадщину. Нажаль оригінал відповідного свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства померлої матері позивача [PERSON] - був втрачений, тому для вирішення даного питання позивач змушена звернутись до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У 2017 році позивач зверталась до Корюківського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, щодо земельної частки (паю) по колишньому сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка, с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, що належав його померлій матері [PERSON] і суд виніс рішення про задоволення її вимог. Отже, як видно з вищенаведених фактів, позивач згідно закону, вважається такою, що прийняла спадщину після своїх батьків [PERSON] та [PERSON] та фактично вступила у право володіння спадщиною своїх померлих батьків, проживаючи разом з ними на момент їх смерті та оформила право на частину майна за рішенням суду. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до п.4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 (далі - Порядок), до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також, особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема, спадкоємці померлих осіб, які мали право на майновий пай. Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується зборами співвласників. Згідно положень п.13, п.14 Порядку майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства. Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 420,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved