Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулися [PERSON], [PERSON] з позовом до Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай). \~ \~ \~ \~Позов мотивовано тим, що 26.12.2001 помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах. Спадкоємцем його майна був син - батько позивачів [PERSON], який спадщину прийняв, але не встиг оформити свої спадкові права, так як 11.07.2004, помер. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги - [PERSON], а відтак за правилами спадкової трансмісії є спадкоємцями на майно [PERSON] та інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає. Однак, оформити свої спадкові права позивачі не взмозі, оскільки оригінал сертифікату на спадкову земельну частку (пай), не зберігся. У звязку з зазначеними обставинами, з метою виявлення зазначеного документу, позивачі подали оголошення газету «Тульчинський край», але після його публікації знайти втрачений сертифікат на земельну частку (пай) не вдалося. Разом з тим, Відділ у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницький області надав інформацію, що на імя [PERSON] видавався сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН № 0288268, а також позивачам стало відомо, що вказані сертифікати видавалися в одному екземплярі і повторна їх видача не передбачена. У звязку з зазначеними обставинами, нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому звернули до суду з даним позовом і просять визнати за ними в рівних частинах по 1/2 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 11.07.2004, а саме на земельну частку (пай) розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах, що входить до складу земель ВАТ «Промінь» Кирнасівський цукровий завод» села Білоусівка Тульчинського району Вінницької області, право на який посвідчувалося сертифікатом на земельну частку (пай) серії ВН № 0288268 виданим на імя [PERSON] Позивачі у судове засідання не зявилися, однак подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності,заявлені позовні вимоги підтримують і просять суд їх задовольнити. Представник відповідача - Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій сільська рада проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 26.12.2001 помер [PERSON], а 11.07.2004 помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про смерть серії І-АМ № 241432 від 12.07.2004, серії І-АМ № 154939 від 01.01.2002, виданих виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 8, 9). Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/1278/17 від 26.09.2017, яке вступило у законну силу 12.10.2017, [PERSON], померлий 26.12.2001, був батьком [PERSON], померлий 11.07.2004 (а.с. 11 12). У відповідності до свідоцтв про народження серії І-АМ № 373214 від 22.06.2017, серії І-АМ № 015160 від 20.07.2005, та свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 158744 від 20.02.2015, позивачі - [PERSON] і [PERSON] є дітьми [PERSON] (а.с. 14 16). Постановою Тульчинського\~державної нотаріальної\~контори №\~445/02-31\~від 23.05.2017,\~[PERSON]\~і [PERSON]\~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~у звязку\~з відсутністю\~оригіналу правовстановлюючого\~документу на\~спадкове майно,\~а саме земельну частку (пай) у ВАТ «Промінь» Кирнасівський цукровий завод» села Білоусівка Тульчинського району Вінницької області (а.с. 13). У відповідності до оголошення у пресі позивачами вжито заходів щодо виявлення втраченого сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0288268, виданого на імя [PERSON] (а.с. 10). Згідно виписки з книги реєстрації сертифікатів, наданої Відділом у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, [PERSON] видавався сертифікат серії ВН № 0288268 від 08.05.1997, на земельну частку (пай) 2,41 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 17). Відповідно до довідки № 437 від 25.10.2017,виданої Білоусівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] і інших спадкоємців передбачених законом чи заповітом немає. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме земельну частку (пай) 2,41 в умовних кадастрових гектарах, право на яку посвідчувалося сертифікатом серії ВН № 0288268 від 08.05.1997, виданим [PERSON] (а.с. 18). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1276, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. На підставі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Крім того, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1, 3.5 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачами дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вони не взмозі реалізувати, у зв'язку з чим дане право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статей\~12,\~81\~ЦПК України,\~сторони та\~інші особи,\~які беруть\~участь у\~справі,\~мають рівні\~права щодо\~подання доказів,\~їх дослідження\~та доведення\~перед судом\~їх переконливості.\~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Докази не\~можуть ґрунтуватися\~на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випаду визнання позову відповідачем. У відповідності ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] і [PERSON] в заявлених ними межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved