Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області звернулась позивач [PERSON] (далі позивач) з позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул. КІМа, б. 108, оскільки на даний час правовстановлююча документація на вказане нерухоме майно втрачена, що позбавляє її вільно розпоряджатися та володіти належним їй нерухомим майном. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, суду надали заяву про розгляд справи\~ без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Причина її неявки суду не відома.\~ Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. У відповідності до ст.\~20\~ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Судовим розглядом встановлено, що згідно копії договору міни від 12.02.1996 [PERSON] набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул. КІМа, б. 108 (а.с. 9). Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 117096466 від 15.03.2018, власником житлового будинку № 108, розташованого за адресою: м. Луганськ, вулиця КІМа, зареєстровано [PERSON] (а.с. 13). На вказаний житловий будинок виготовлено технічний паспорт (а.с. 10-12). Позивач зазначає, що договір міни було складено у 5-ти екземплярах, один з яких залишився на зберіганні у справах приватного нотаріуса [PERSON], а по два екземпляри були видані сторонам, один з яких позивач здала до БТІ у м. Луганську при реєстрації права власності у 1996 році. 20 лютого 2018 року позивач приїхала до м. Сєвєродонецьк Луганської області, де у встановленому законом порядку зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно. Через два тижні, перевіряючи у себе вдома документи на будинок було виявлено, що в теці з паперами відсутні оригінал договору міни, технічний паспорт на будинок та квитанції про сплату комунальних послуг. З метою отримання дублікату втраченого договору міни, позивач звернулась до приватного нотаріусу [PERSON], яка посвідчувала даний правочин, одна зясувалось, що нотаріус [PERSON]В у 2000-х роках припинила свою приватну нотаріальну діяльність. В звязку з цим позивач, через свого представника, звернулась до Головного територіального управління юстиції у Луганській області з запитом щодо місця знаходження нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу [PERSON] з метою звернення до неї з заявою про отримання дубліката вказаного вище договору купівлі-продажу квартири. 20 березня 2018 року позивач отримала відповідь № ПІ-15/23/09-65/4, в якій їй було розяснено, що [PERSON] припинила свою приватну нотаріальну діяльність 12.11.2003 (а.с. 15). З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано оголошення в газету про те, що договір міни житлового будинку від 12.02.1996, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 163 на ім'я [PERSON], вважати недійсним (а.с. 17-40). Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з\~цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб,\~які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права);2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Позивачем у позові про визнання права власності особа, яка вже є власником. \~Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, а також підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, в зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved