Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] демонтувати за власні кошти самочинно побудовану господарську будівлю розміром 3,00х5,00 м, яка прибудована до існуючого житлового будинку [ADDRESS] на землях комунальної власності міста і розташована на межі будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач, яка є співвласником житлового будинку на [ADDRESS], самовільно, без отримання дозвільних документів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, здійснила будівництво прибудови. На підставі заяви мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17.08.2015 року відповідачу рекомендовано демонтувати самочинно побудовану господарську будівлю, однак, в добровільному порядку зазначене розпорядження вона не виконала, що було встановлено актом ЛКП «Сяйво» від 07.10.2015 року. В судовому засіданні представник позивача Шаровський Р.М. позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При цьому, відповідач подала письмове заперечення проти позову, в якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що об'єкта, який просить демонтувати позивач, на час розгляду справи не існує, на земельній ділянці, на його місці розташований навіс без фундаменту, який не відноситься до самочинного будівництва, що підтверджується технічним паспортом від 01.02.2016 року. Представник третьої особи - Львівської міської ради - Процик І.І. в судовому засіданні позов підтримала, просить позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити, оскільки такі є підставними і грунтуються на законі. Третя особа [PERSON] і її представник [PERSON] позов підтримали і просять такий задовольнити, покликаючись на те, що господарська будівля прибудована до будинку [ADDRESS] самовільно, вона влаштована на фундаменті, тому твердження відповідача, що це навіс не відповідає дійсності. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що є співвласником житлового будинку на [ADDRESS] та що його матір'ю [PERSON] у вказаному в розпорядженні Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 468 від 17.08.2015 року влаштовано навіс без фундаменту, а не добудова, що відображено а технічному паспорті на будинок. Тому вважає, що вимоги позивача є безпідставними і просить в позові відмовити. Треті особи - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, ЛКП «Сяйво», [PERSON]., Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, не забезпечило явку в судове засідання своїх уповноважених представників, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 108-109), що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON], третім особам - [PERSON] і [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] здійснила самочинне будівництво прибудови - господарської споруди до вказаного будинку, розміром 3,00Х5,00 м, на землях комунальної власності міста і на межі будинковолодінь [ADDRESS] і [ADDRESS]. Відповідно до ст.144 Конституції України, ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835, які були чинними на час виникнення правовідносин сторін, до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва. Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 468 від 17.08.2015 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр.[PERSON].» (а.с.3) затверджено висновок міжвідомчої комісії при Залізничній районній адміністрації від 04.08.2015 року щодо демонтажу вказаного самочинного будівництва [PERSON] та відповідачу було рекомендовано в термін до 15.09.2015 року демонтувати самочинно побудовану господарську будівлю розміром 3,00Х5,00 м, яка прибудована до існуючого житлового будинку на землях комунальної власності міста і розташована на межі будинковолодінь [ADDRESS] і [ADDRESS]. На виконання цього розпорядження адміністрація ЛКП «Сяйво» попереджала відповідача про необхідність демонтажу вказаної господарської будівлі (а.с. 5, 6), що відповідачем виконано у встановлений термін не було, що підтверджується актом, схемою будинку із зображенням розташування спірної добудови ЛКП «Сяйво», а також долученими світлинами (а.с. 7-10). Відповідності до ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Об'єктами будівництва, згідно ст.4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується поясненнями позивача і третьої особи - сина відповідача [PERSON], дозволу на встановлення господарської споруди відповідач не отримувала, про отримання такого не зверталась, будівництво здійснене без відповідного належно затвердженого проекту. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з п.п. 1.3, 1.6.3 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішеннямвиконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.Самочинним будівництвом є нове будівництво, розширення будинків або споруд без дозволу виконавчого органу міської ради, без належно затвердженої проектної документації, без дозволу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на виконання будівельних робіт. Суд не бере до уваги покликання відповідача в письмовому запереченні проти позову (а.с. 43-45) на те, що нею влаштована не господарська споруда, а навіс без фундаменту, який не може вважатись самочинним будівництвом, дозвіл на спорудження такого навісу не вимагається, оскільки таке спростовується матеріалами справи. Згідно п.7 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» положення ст. 376 ЦК України поширюються на випадки самочинного будівництва нерухомого майна (житлових будинків, будівель, споруд тощо) та не можуть бути застосовані при вирішенні спорів щодо самочинного будівництватимчасових споруд. Як видно із технічного паспорта БТІ від 05.11.2010 року на житловий будинок [ADDRESS] на місці спірної будівлі на той час знаходився навіс з металевими стійками, покритий шифером. В подальшому, як встановлено судом, відповідач на місці цього навісу здійснила самочинно прибудову, про яку вказано у розпорядженні голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 468 від 17.08.2015 року та рекомендовано [PERSON] її демонтувати. На фотографіях, зроблених на час винесення розпорядження (а.с. 9, 10), зображено цю споруду, збудовану з керамічних блоків, з влаштуванням віконних отворів зі сторони подвір'я будинку, вхідних дверей зі сторони саду. Дана споруда без даху, з незавершеною дерев'яною конструкцією наверху. Згідно даних наданого відповідачем технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 01.02.2016 року ФОП [PERSON], на місці господарської споруди, прибудованої до існуючого будинку, знаходиться навіс з керамзитобетонних блоків, з цементною стяжкою, без фундаменту. Разом з тим, згідно акту комісії в складі начальника юридичного відділу, заступника начальника відділу житлового господарства, головного спеціаліста юридичного відділу Залізничної районної адміністрації та майстра дільниці по експлуатації житлового фонду ЛКП «Сяйво», складеного 21.10.2016 року при обстеженні виявлено самочинну прибудову на фундаментній основі розміром 3мх5м. На даній прибудові облаштовано дворівневу дерев'яну терасу, частина якої на пешому рівні на 70 см виходить за межі прибудови та на другому рівні на 1м виходить за межі прибудови в сторону подвір'я будинку [ADDRESS]. Як видно з фотографії, долученої відповідачем до заперечення проти позову (а.с. 53), порівняно з попередніми зображеннями споруди розібрана стіна зі сторони саду, де були вхідні двері, і на прибудові облаштовано дворівневу дерев'яну терасу. Навіс згідно ДБН це тимчасова споруда, конструкція, яка відноситься до малих архітектурних форм. Навіс, як будівельний об'єкт, є вуличною конструкцію у вигляді даху різноманітної форми, розташованої на опорах, призначення якої - захист від негативного впливу погодних факторів (снігу, дощу, вітру, пилу, прямих сонячних променів). В даному випадку, спірна прибудова до житлового будинку є капітальною спорудою зі стінами на фундаменті, що підтверджується актами ЛКП «Сяйво». Вона не є конструкцією у вигляді даху, що є основною ознакою навісу, натомість наверху на ній облаштовано дворівневу дерев'яну терасу.А отже вона не може вважатись будівлею тимчасового характеру, навісом, оскільки встановлена стаціонарно, на фундаменті, стоїть протягом тривалого часу, виготовлена із довговічних матеріалів, не є збірно-розбірною, не має сезонного характеру. З огляду на наведене, суд критично оцінює покликання відповідача на Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджену Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001 року, яким передбачено, що не належить до самочинного будівницва зведення на земельній ділянці, зокрема, тимчасових будівель та споруд, навісів. Крім цього, наведене положення стосується лише одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків, а будинок по [ADDRESS] є індивідуальним житловим будинком. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним, грунтується на законі і такий необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документальнопідтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1218 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved