Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Законний представник позивача [PERSON] звернулась до суду в інтересах позивача [PERSON] із позовом до територіальної громади с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року в с. Веренчанка. Посилається на те, що [INFO] року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS]. Вказане спадкове майно [PERSON], відповідно до заповіту від 01.11.2016 року заповіла онукам - [PERSON] та [PERSON] Останній, в передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у майні [PERSON] відсутні. Вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, користується всім спадковим майном, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Законний представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним та просила задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення законного представника позивача, врахувавши заяву представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону, а позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 11). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання - [ADDRESS] відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за вказаною адресою. Вказане вбачається із довідки сільської ради №2054 від 13.09.2017 року (а.с. 12). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 01.11.2016 року [PERSON] вчинила заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №250, змінений та скасований не був, яким все своє майно у рівних частках заповіла онукам - [PERSON], [PERSON], що підтверджується заповітом (а.с. 18), довідкою Веренчанської сільської ради №2051 від 13.09.2017 року (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку спадкового майна померлої [PERSON] при спадкуванні за заповітом відсутні. Відповідно ч. 1 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272, ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На виконання вказаних вимог закону, судом встановлено, що [PERSON], будучи спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, протягом встановленого законом шестимісячного строку подав заяву уповноваженим органам нотаріату, яка була завірена секретарем виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрована в реєстрі №98, згідно якої [PERSON] відмовився від прийняття належного йому спадкового майна та від отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом не претендує. Вказана заява знаходиться в матеріалах спадкової справи №210/2017, що перебуває в провадженні державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори, витребувана судом та досліджена в судовому засіданні. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] не проживав, що видно із довідки Веренчанської сільської ради №2054 від 13.09.2017 року (а.с. 12), однак спадщину після її смерті вчасно прийняла, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №48470003 від 19.07.2017 року (а.с. 24) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1079/02-31 (а.с. 25). За вищевказаних обставин, єдиним претендентом на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по [ADDRESS] є позивач. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно за заповітом позивач звернувся до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] Вказане вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №48470003 від 19.07.2017 року (а.с. 24) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1079/02-31 (а.с. 25). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON], що підтверджується копією витягу з рішення ХVІІІ сесії ХХІ скликання Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 24.12.1993 року, в якому зазначається, що земельні ділянки площею 0, 08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0, 30 га для ведення особистого підсобного господарства були безоплатно передані у приватну власність [PERSON] (а.с. 31); довідкою виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 2052 від 13.09.2017 р. (а.с. 27); довідкою виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 2053 від 13.09.2017 року, в якій зазначається, що згідно із записом у земельнокадастровій книзі за особовим рахунком [NUMBER] значиться житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що належав [PERSON] остання була належним землекористувачем земельних ділянок площею, 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0, 30 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 28), копією погосподарської книги, згідно якої [PERSON] зазначена, головою домогосподарства по [ADDRESS] (а.с. 29-30). Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності . Вищий Спецiалiзований Суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» в п 3.3 наголошує, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшенням про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Факт належності на праві власності вищезазначеного житлового будинку за спадкодавцем підтверджується записом в погосподарській книзі, тривалим фактом володіння цим майном померлим та інвентарною справою виготовленою на її ім'я. Постанова Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у п. 9 зазначає, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95 (яким затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт), так, п. 1.2. визначає, що технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів - комплекс заходів, спрямованих на встановлення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єктів з метою визначення можливості або неможливості їх безпечної експлуатації; п. 2.7 Технічне обстеження об'єктів індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться під час їх технічної інвентаризації з подальшою видачею технічного паспорта; п. 3.1 даного Порядку визначає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як об'єкти права власності на підставі технічного паспорту. Так, відповідність, вищезазначеного спірного будинку, вимогам надійності і безпечної експлуатації, та відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, виготовлений Заставнівським РБТІ за заявою позивача (а.с. 13 зворот). Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 14 зворот), довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №238 від 04.08.2017 року (а.с.17), житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] побудований у 1950, 1960 роках, його вартість становить 39554 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири) гривень. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п 3.3. наголошує, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що спадкодавцеві [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що він набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved