Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] (далі позивач) з позовом до [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 23 березня 2014 року померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 563056, виданим 25.03.2014 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (пай № 98) площею 5,458 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 026881, виданим 12.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією. Їхні родинні звязки підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки, в якому мати позивачки записана, як [PERSON], витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого вона змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON], повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу, відповідно до якого позивачка розірвала шлюб та залишила собі прізвище чоловіка «Кухаренко», свідоцтвом про одруження, відповідно до якого позивачка взяла собі прізвище чоловіка «Таран», свідоцтвом про одруження, відповідно до якого мати позивачки уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. За життя [PERSON] заповіту не складала, а тому позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, оскільки інші спадкоємці відсутні. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON], однак нотаріусом постановою від 02.12.2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У позивачки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому що у неї відсутній витяг з Державного земельного кадастру, в звязку з чим вона звернулася з позовом до суду. На підставі ст.ст. 328, 1216-1218, 1261, 1225, 1268 ЦК України позивачка просить суд визнати за нею, як за спадкоємцем за законом першої черги, право власності на земельну ділянку (пай № 98) площею 5.458 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП № 026881, виданого 12.03.2002 року, [PERSON], яка померла 24.03.2014 року. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його, позовні вимоги визнав, представник відповідача пояснив суду, що на спірній земельній ділянці розташований курган, площа якого відповідачу невідома, що, на думку відповідача, не перешкоджає позивачці успадкувати земельну ділянку. Представник третьої особи управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області позов не визнав, пояснив, що на спірній земельній ділянці розташований курган, земля під яким є державною власністю, площу якого можна встановити за зверненням позивачки до третьої особи шляхом виготовлення відповідної технічної документації. Третя особа державний кадастровий реєстратор управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області [PERSON] на розгляд справи не зявилася про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа директор Дніпропетровського обласного центру з охорони історико-культурних цінностей направив листа про розгляд справи без участі представника центру, вказав, що земля, на якій розташований курган, є державною власністю. Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була власником земельної частки (пай № 98) площею 5.458 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП № 026881, виданим 12.03.2002 року на підставі розпорядження голови адміністрації № 68-р від 11.03.2002 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 5164 (а.с.14). Родинний звязок позивачки та [PERSON] підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження позивачки серії І-КИ № 392153, виданим 07.07.1973 року [PERSON] сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, в якому мати позивачки записана, як [PERSON], (а.с.6); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017079645, сформований 08.09.2016 року Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідно до якого позивачка [PERSON] 22.04.2011 року уклала шлюб з [PERSON] та взяла собі прізвище чоловіка «Кухаренко» (а.с.7); повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ № 233745, виданим 24.03.2003 року відділом актів громадянського стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, відповідно до якого позивачка розірвала шлюб та залишила собі прізвище чоловіка «Кухаренко» (а.с.8); свідоцтвом про одруження позивачки серії І-КИ № 056715, виданим 05.02.1999 року виконкомом [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, відповідно до якого позивачка взяла собі прізвище чоловіка «Таран» (а.с.9); свідоцтвом про одруження матері позивачки серії І-КИ № 155962, виданим 25.12.2001 року виконкомом [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, відповідно до якого мати позивачки [PERSON] уклала шлюб та взяла собі прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 10). 24.03.2014 року мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 563056 від 25.03.2014 року, виданим виконкомом [PERSON] сільської ради (а.с. 12). У відповідності до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка 22.04.2016 року звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, була заведена спадкова справа № 71-2016 до майна померлої 24.03.2014 року [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.13), але постановою приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області від 02.12.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.16). Повідомленням Державного кадастрового реєстратора Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області від 28.04.2016 року №7 позивачці відмовлено у наданні відомостей з Державного земельного кадастру у звязку з тим, що станом на 28.04.2016 рік земельна ділянка, зазначена в державному акті серії ІV-ДП № 026881, виданого 13.03.2002 року за реєстраційним № 6164, не відповідає площі та встановленим межам, зазначеним в Державному земельному кадастрі, оскільки на ній знаходяться памятки археології (кургани). Тому дана земельна ділянка підлягає архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення права спадщини (а.с.17). Відповідно до довідки про індексовану вартість земельної ділянки (паю) від 12.05.2016 року № 29-408-0.4-2097/2-16, вартість земельної ділянки (паю) розташованої на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області складає 148985 (сто сорок вісім тисяч девятсот вісімдесят пять) грн. 22 коп. (а.с. 18). З метою встановлення всіх обставин справи та встановлення дійсної площі спадкової земельної ділянки (паю), суд своєю ухвалою від 27.04.2017 року залучив у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області [PERSON] та Дніпропетровський обласного центру з охорони історико-культурних цінностей для надання відповідних пояснень та необхідної документації щодо знаходження та площі памятки археології (кургану) на спірній земельній частці (паю) площею 5,458 га, розташованій на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданій для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON], що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 026881, виданим 12.03.2002 року на підставі розпорядження голови адміністрації № 68-р від 11.03.2002 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 5164 (а.с.14). Судом встановлено, що у справі існують обставини, що потребують обов'язкової участі позивачки для дачі особистих пояснень щодо звернення нею до Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області для отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та звернення до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні 13.07.2017 пояснила, що дійсно на земельній частці (паю) площею 5,458 га, розташованій на території [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданій для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 026881, виданого 12.03.2002 року розташований курган, який є археологічною памяткою архітектури. [PERSON] відомості були відомі відділу Державного земельного кадастру і до видачі померлій [PERSON] державного акту. Сільська рада не має можливості якимось чином впливати на внесення змін у площу переданої земельної ділянки. [PERSON] можливості є тільки у державного реєстратора управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області. Представник управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області в судовому засіданні 13.07.2017 пояснила, що вони за зверненням особи, у даному випадку позивачки, можуть внести зміні у розмір площі земельної частки (паю) та встановити межі і зазначити їх в Державному земельному кадастрі, виключивши площу памятки археології (кургану) з загальної площі паю. З метою повного, всебічного з'ясування обставин справи, враховуючи ту обставину, що подальший розгляд справи без особистих пояснень позивачки щодо предмета, підстав предявленого позову та його обґрунтування суд вважав неможливим, для отримання особистих пояснень позивачки, окрім тих які викладені у позовній заяві, суд викликав її у судові засідання, призначені на 11.00 годину 15.05.2017 року (а.с.44); 11.00 годину 05.06.2017 року (а.с. 48); 10.00 годину 16.06.2017 року (а.с. 53); 09.00 годину 29.06.2017 року (а.с. 72); 09.00 годину 13.07.2017 року (а.с. 74), однак вона не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та довідки про отримання судових смс - повісток. Явку позивачки [PERSON] визнано обовязковою та зобовязано її зявитися до суду на 10.00 годину 26.07.2017 року, про що постановлено 13.07.2017 ухвалу (а.с.76) копію якої направлено для відома позивачці супровідним листом 14.07.2017 року за вихідним № 6245/17-Вих (а.с.77) разом з повісткою від 14.07.2017 року за вихідним № 2/188/194/2017/6244/17-Вих (а.с.78), які були вручені позивачці 20.07.2017 року, але позивачка в судове засідання так і не зявилася. Згідно з частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Абзацом 7 ч. 4 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державний кадастровий реєстратор здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч.5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах (ч.3). Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації (ч.4). Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи, що позивачка не позбавлена можливості повторно звернутися до Державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області [PERSON] і що є можливість внести виправлення у площу земельної ділянки та отримати витяг з Державного земельного кадастру, після чого звернутися до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом та отримати свідоцтво про спадщину за законом після смерті матері [PERSON], звернення позивачки до суду є передчасним та необґрунтованим. Оскільки відсутній предмет спору, право позивачки ніхто не порушує, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід залишити на позивачці. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1216, 1218,1225, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: dismissed