Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 02 жовтня 2014 року відповідач позичив у неї гроші в сумі еквівалентній 4 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов'язувався повернути позичені кошти до грудня 2015 року, однак у зазначений строк кошти не повернув. Потому повернув лише 1 000,00 доларів США. Враховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість в гривні, еквівалентній сумі 3 000,00 доларів США, проценти на рівні облікової ставки НБУ та судові витрати. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмово викладені заперечення проти позову, в яких зазначає, що повернув позику [PERSON] у розмірі 1 000,00 доларів США, що на дату повернення еквівалентно 25 370,00 грн., тому вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідач не заперечив проти повернення залишку боргу в сумі 26 430,00 грн., а також проти виплати відсотків згідно облікової ставки НБУ, що становить 14 228,25 грн. Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 02 жовтня 2014 року було укладено договір позики, про що свідчить оригінал розписки. У вказаній розписці зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі еквівалентній 4 000,00 доларів США на один рік, які зобов'язався повернути до грудня 2015 року. 22.04.2016 року в рахунок погашення боргу, позивачка отримала від відповідача 1 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 25,37 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний повернути позику [PERSON] в гривні, що еквівалентно 3 000,00 доларів США на день передачі коштів. Тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості, що еквівалентна 3 000,00 доларів США, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до курсу НБУ гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення, курс складає 28,56 грн. за 1 доллар США, тому до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 85 702,8 грн. (28,5676 * 3 000,00). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином, на відповідача покладено обов'язок повернути позивачу проценти, визначені на рівні облікової ставки НБУ . Оскільки сторонами розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлювався, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, згідно ст.. 1048 ЦК України. Право на отримання процентів виникло у позивача з моменту укладення договору позики - 02 жовтня 2014 року, а тому проводити розрахунок процентів слід з цієї дати. Відповідно до курсу НБУ станом на 02 жовтня 2014 року, вартість одного долара США визначалась на рівні 12,95 грн. Таким чином, відповідно до заявлених позовних вимог, проценти розраховуються виходячи із суми боргу 3 000,00 доларів США, що еквівалентно 71 844,3 грн., на день укладення договору позики. Згідно вказаного розрахунку розмір процентів за користування грошовими коштами за період з 02 жовтня 2014 року по 16 січня 2018 року складає 43 275,3 грн. Тому, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає сума у розмірі 115 119,6 грн. (71 844,3 грн. + 43 275,3 грн.). Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення судового збору у розмірі 1 207,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved