Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Дочірнє сільськогосподарське підприємство «Агрокомплекс» звернулось до суду з позовом [PERSON] про відшкодування збитків. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 вересня 2010 року між сторонами було укладено договір оренди землі № 179, за умовами якого [PERSON] передала ДСП «Агрокомплекс» власну земельну ділянку з кадастровим номером 7121885000:03:000:0066 площею 3,56 г, що розташована на території Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області в оренду на умовах платності. Позивач впродовж дії укладеного договору належним чином виконував обов`язки орендаря, а саме: своєчасно сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, здійснював щорічну індексацію нормативної грошової оцінки землі, земельну ділянку використовував за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур та постійно дбав про поліпшення загального стану землі та показників родючості. 02 березня 2015 року між сторонами було укладено Додаткову угоду, за умовами якої термін дії договору було продовжено до 31 грудня 2018 року, відтак позивач на законних підставах здійснив необхідні агротехнологічні роботи під врожай 2016 року в межах встановленого договором строку оренди. Станом на 01 серпня 2016 року вартість робіт по обробці земельної ділянки відповідача за час знаходження її в оренді складає 3212 гривень 84 копійки.. 16 березня 2016 року група осіб в тому числі і відповідач самовільно захопили земельні ділянки, за які здійснює оплату ДСП «Агрокомплекс». У результаті протиправної поведінки відповідача ДСП «Агрокомплекс» не використовує землі, що незаконно захоплені, не отримує доходів від правомірного використання земель, проте сумлінно сплачує податки за землекористування. В зв`язку із незаконним самозахватом відповідачем земельної ділянки, позивач вклавши в майбутній урожай певні кошти, не має можливості їх повернути. Враховуючи, що позивач не мав можливості безпосередньо користуватись спірною земельною ділянкою, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 15200 гривень 84 копійки та судові витрати. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ДСП «Агрокомплекс» про визнання недійсною додаткової угоди від 02 березня 2015 року до договору оренди землі № 179 від 16 вересня 2010 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7121885000:03:000:0066 площею 3,56 г, що розташована на території Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, оскільки вона спірного договору не мала наміру укладати та не підписувала додаткових угод до договору оренди земліа, а тому просила його визнати недійсним та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до ДСП «Агрокомплекс» про визнання недійсною додатової угоди до договору оренди землі до спільного розгляду з позовом ДСП «Агрокомплекс» до [PERSON] про відшкодування збитків. Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року зустрічна позовна заява залишена без розгляду в зв`язку з неявкою позивача за зустрічним позовом. Представник ДСП «Агрокомплекс» надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, відносно зустрічного позову [PERSON] просив провадження у справі закрити, оскільки відсутній предмет спору , розгляд справи просив проводити без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день і час розгляду справи повідомлялася вчасно і належним чином, про поважність своєї неявки доказів не надала, а тому суд вважає, що розгляд справи можливо проводити у її відсутність. Справа надійшла до суду 16 вересня 2016 року, при цьому розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 16 вересня 2010 року між [PERSON] та ДСП «Агрокомплекс» укладено договір оренди землі № 178, а саме орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,56 га для кадастровий номер 7121885000:03:000:0066 сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на адмінтериторії Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області строком на п`ять років (а.с. 5-7). Як вбачається із акту прийому-передачі земельної ділянки за договором № 179 від 16 вересня 2010 року [PERSON] передала, а представник ДСП «Агрокомплекс» прийняв у дострокове платне користування земельну ділянку площею 3,56 га, яка знаходиться на адмінтериторії Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області (а.с.8). Згідно додаткової угоди до договору оренди землі № 179 від 16 вересня 2010 року про зміну терміну дії договору від 02 березня 2015 року вбачається, що термін дії договору продовжений строком на три роки і діятиме до 31 грудня 2018 року (а.с. 9). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №48169354 від 23 листопада 2015 року зареєстровано додаткову угоду до договору оренди землі № 179 від 16 вересня 2010 року про зміну терміну дії договору. Згідно договору та додаткової угоди термін дії становить до 31 грудня 2018 року (а.с. 10). Відповідно до облікового листка № 1533 тракториста-машиніста від 08 жовтня 2015 року та 14 березня 2016 року здійснено обробіток землі (а.с. 11-12). Згідно довідки ДСП «Агрокомплекс» вбачається, що земельна ділянка площею 3,56 га для кадастровий номер 7121885000:03:000:0066 сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на адмінтериторії Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, належить на праві власності [PERSON] в даний час знаходиться в оренді ДСП «Агрокомплекс», розташована на полі № 1 за номером земельної ділянки 66 (ас. 14). За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» » № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК. Згідно зі статтею 211 ЗК за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19 червня 2003 року, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до статті 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. ДСП «Агрокомплекс», звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалося на положення статей 22, 1166 ЦК, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення збитків зауважило, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивач не отримав доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. Розрахунок неодержаного доходу (упущеної вигоди) додано позивачем до позовної заяви. Згідно розрахунку по обробці земельної ділянки № 66 [PERSON] упущена вигода від реалізації сої складає 11988 гривень (а.с. 13). Водночас, надані стороною позивача розрахунки не містять у собі даних, що вони стосуються саме цієї спірної земельної ділянки, а також те, що збитки завдані через протиправні дії саме відповідача. Відтак, суд дійшов висновку, що такі розрахунки не містять відповідних конкретних даних та у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідачем завдана шкода позивачу, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Таким чином, враховуючи положення наведених норм закону, та на підставі аналізу зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у їх задоволенні. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відтак судовий збір віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed