Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

До суду надійшла заява про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , в якій заявник просить встановити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] і покласти на неї певні обов`язки. Вимоги заяви мотивовані тим, що між заявником та [PERSON] було зареєстровано шлюб та вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 18.12.2018 р. [PERSON] добровільно надала нотаріально завірену заяву, згідно з якою вона дає свою згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина [PERSON] за місцем реєстрації [PERSON] , 22.12.2018 [PERSON] добровільно надала нотаріально завірену заяву, якою надає [PERSON] згоду на виховання сина [PERSON] особисто. На даний час [PERSON] малолітнім сином [PERSON] взагалі не цікавиться, не приймає участь у його вихованні. Також у заяві зазначено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2020 року задоволено позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу між [PERSON] , а також визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено на виховання та проживання з батьком - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком. В обґрунтуванні заяви [PERSON] вказав, що [PERSON] постійно вчиняє відносно нього домашнє насильство (фізичне домашнє насильство, економічне домашнє насильство та психологічне домашнє насильство). Представник заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримав, посилаючись на викладені в заяві обставини. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки до суду не повідомила. Від її представника надійшов відзив на заяву із зазначенням заперечень проти задоволення вимог заяви, вказавши, зокрема, про те, що [PERSON] зловживає своїми процесуальними правами, подаючи до суду аналогічні заяви, в задоволенні яких було відмовлено, і ці дії спрямовані виключно на перешкоджання матері в побаченнях із дитиною, приниження її честі та гідності, не відповідає ні вимогам закону, ні фактичним обставинам справи. Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що 14.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2020 року у справі № 358/37/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] 05.08.2020 р. [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Суд критично оцінює повідомлення про підозру від 24.06.2020 р., оскільки в ньому відсутній підпис [PERSON] . За приписами ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК України повідомлено про підозру. Ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Постановою Житомирського апеляційного суду від 03.02.2020 р. справа № 295/12602/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87359265), постановою Житомирського апеляційного суду від 26.02.2020 р. справа № 295/331/19 від 26.02.2020 р. (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87846252) та постановою Житомирського апеляційного суду від 17.11.2020 р. справа № 295/9914/20 було відмовлено у видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.07.32020 р. справа № 358/37/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/90337493) визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] й зобов`язано [PERSON] передати матері дитину. Крім того, [PERSON] та [PERSON] разом не проживають з грудня 2018 року. Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (частина перша статті 350-3 ЦПК України). Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існують неприязні відносини. Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин вказує на те, що заявником не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що [PERSON] вчиняла відносно заявника та їхнього малолітнього сина діяння фізичного, психологічного або економічного насильства, а також погрожувала вчиненню таких діянь, які б могли бути підставою для видачі судом обмежувального припису. Наявність неприязних стосунків між [PERSON] та [PERSON] не є достатньою підставо для видачі обмежувального припису. Разом з тим, внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 189 КК України не свідчить про вчинення відносно нього таких злочинних дій, а відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про притягнення до відповідальності [PERSON] за їх вчинення, матеріали справи не містять. Тому суд вважає вимоги заяви безпідставними та таким, що не ґрунтується на положеннях закону, а тому відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 4, 13, 76-81, 258-265, 293, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

Outcome: dismissed