Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про про виділ в окрему одиницю майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначають, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] на праві приватної власності належить 3/10 частин вказаного домоволодіння, [PERSON] - 6/25 частин, а [PERSON] - 27/50 частин. Між сторонами за довгий час спільного використання земельної ділянки фактично склався порядок користування. Уточнивши позовні вимоги, просили суд: -припинити право спільної часткової власності усіх співвласників, виділити в натурі частину майна, що є у спільній частковій власності, в окрему одиницю, що належить [PERSON] та [PERSON] , на праві власності 3/10 частини та 6/25 частини, що загалом становить 27/50 частини домоволодіння, -визнати за ними право власності, як на самостійний об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з приміщення житлового будинку літ.«А,а,а2,А1,а1,а3,аг3», загальною площею 110,4 м2, що складається з: нежитлової прибудови «1-1», площею 11,0 м2; кухні «1-2», площею 11,7 м2; кімнати «1-3», площею 12,2 м2; кімнати «1-4», площею 9,0 м2; кімнати «1-5», площею 7,9 м2; туалету «1-6», площею 0,6 м2; веранди І, площею 5,4 м2; нежитлової прибудови «2-1», площею 7,3 м2; передньої «2-2», площею 3,0 м2; кухні «2-3», площею 6,7 м2; кімнати «2-4», площею 5,8 м2; кімнати «2-5», площею 8,6 м2; кімнати «2-6», площею 15,3 м2; кладової «2-7», площею 2,6 м2; веранди ІІ, площею 3,3 м2; та надвірних господарських будівель та споруд: сарай літ. Г,г; яму зливну літ. Н; яму зливну літ. Ж; літній душ літ. О; літній душ літ. Р; сарай літ. Л; сарай літ. М; сарай літ. С; водогін літ. к; огорожу № 1-№ 3; замощення № 8, № 9. -виділити в натурі частину майна, що є у спільній частковій власності, в окрему одиницю, що належить [PERSON] , на праві власності 23/50 частини домоволодіння та визнати за нею право власності, як на самостійний об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлового будинку літ. «Б, б2, б1, б», загальною площею 57,5 м2, з наступними приміщеннями: передня «3-1», площею 31 м2, кухня «3-2», площею 6,9 м2, кімната «3-3», площею 4,8 м2, кімната «3-4», площею 8,0 м2, кімната «3-5», площею 12,6 м2, « б2 » кухня «3-6», площею 9,4 м2, ванна кімната «3-7», площею 2,2 м2, « б1» веранда I площею 4,7 м2, нежитлова прибудова II, площею 4,7 м2, кладова III, площею 1,8 м2; та надвірних господарських будівель і споруд: сарай літ. В, яма зливна літ. Д, убиральня літ. «Е», літній душ літ. З, замощення № 7, огорожі № 4, № 6. -встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , згідно варіанту 1 в Додатку № 3 до висновку судового експерта Шлапак С.Л. № 4/13-19, виділивши в користування [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 457 м2 із розташованими на ній господарськими будівлями і спорудами, що позначено червоним кольором в користування [PERSON] земельну ділянку площею 332 м2 із розташованими на ній господарськими будівлями і спорудами, що позначена синім кольором, зону земельного сервітуту (S=38,0 м2) на користь [PERSON] позначену пунктиром. В судове засідання позивачі не з`явились, просили розгляд проводити без їх участі. Представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити на підставі доказів, які маються в матеріалах справи, розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на веб-сайті судової влади України та поштою, письмово про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов суду не направила. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засіданні не з`явився, надіслав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі та письмові пояснення. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 31.05.2019 року. Ухвалами суду віл 10.06.2019 року, 05.09.2019 року та 03.10.2019 року здійснено виклик відповідача через оголошення на веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 05.09.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] на підставі договору дарування від 18.08.2005 року серії ВСС № 890569, на праві приватної власності належить 3/10 частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями. [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 13.07.2007 року серії ВЕР № 897815, на праві приватної власності, належить 6/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. [PERSON] належить частина цього ж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розміром 27/50 частин. Між сторонами за довгий час спільного використання земельної ділянки фактично склався порядок користування, що відповідає варіант № 1 в додатку №3 експертного висновку № 4/13-19: -І, ІІ співвласникам [PERSON] та [PERSON] запропонована в користування земельна ділянка площею 457 м2 (на плані зазначена червоним кольором); -ІІІ співвласнику [PERSON] запропонована в користування земельна ділянка площею 332 м2 (на плані зазначена синім кольором). -для проходу з боку вул. Софіївської до запропонованої ІІІ співвласнику [PERSON] земельної ділянки, на земельній ділянці, запропонованій І, ІІ співвласникам [PERSON] та [PERSON] виділити зону земельного сервітуту площею 38,0 м2 на користь ІІІ співвласника [PERSON] - на плані зазначено штриховкою червоного кольору. Крім того, з боку земельної ділянки № 17 є можливість улаштувати калітку, для окремо входу в частину домоволодіння, належного [PERSON] (Додаток № 3, позначена червоним кольором). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК країни). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до п.1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 1 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень, наданих у п. 6, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 04.10.1991 року № 7 з наступними змінами, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Ст. 158 Земельного кодексу України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку що перебуває у спільній частковій власності є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартирі, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на Висновок експерта № 4/13-19 від 07.05.2019 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Позивачі фактично окремо від відповідача користуються частиною житлового будинку та господарськими будівлями і спорудами, спільна частка позивачів облаштована окремим входом. Для здійснення запропонованого варіанту розподілу та приведення виділюваних квартир до вимог будівельних норм житлового будинку переобладнання проводити не потрібно. Відповідач - [PERSON] володіє 23/50 частками, позивачі [PERSON] 3/10, що є 15/50 частками, [PERSON] 6/25, що є 12/50 часток, загалом позивачі володіють 27/50 частками. Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідач заперечення проти позову суду та свого варіанту встановлення порядку користування земельною ділянкою суду не надала. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved