Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Заступник прокурора Волинської області звернувся в суд в інтересах держави в особі Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2013 року у справі №803/926/13-а, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року та Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року, частково задоволено позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №2-о від 04.01.2013 року «Про припинення державної служби [PERSON]А.», поновлено її на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку з 04.01.2013 року та стягнуто на користь позивача 11\~859,54 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2013 року по 21.06.2013 року. Крім того, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.07.2015 року стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь [PERSON] 79063,60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови суду у справі №803/926/13-а за період з 22.06.2013 року по 23.03.2015 року. На виконання вищезазначених судових рішень та згідно наказів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №46-о від 05.06.2015 року та №92-о від 12.08.12015 року відповідачем проведено нарахування та виплату [PERSON] коштів на суму 90\~923, 14 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №3705 від 05.06.2015 року та №5078 від 13.08.2015 року, а також постановами державних виконавців про закінчення виконавчих проваджень №47752546 від 10.06.2015 року, №48400153 та 18.08.2015 року. Покликаючись на те, що обовязок відшкодування шкоди, заподіяної установі у звязку з оплатою звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону, у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі, просить в порядку регресу стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області матеріальну шкоду в розмірі 90\~923,14 грн. та на користь прокуратури Волинської області 1378 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні прокурор Романішина Т.Л. заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та просить задовольнити їх. Суду пояснила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області понесено витрати на оплату часу вимушеного прогулу поновленій на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку [PERSON], незаконне звільнення якої відбулося за наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області [PERSON], тому з огляду на положення чинного трудового законодавства останній повинен відшкодувати у повному розмірі шкоду, заподіяну з його вини установі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. В задоволенні позову просив відмовити покликаючись на те, що звільнити [PERSON] з посади рекомендувала колегія при начальнику Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за результатами аудиторської перевірки, таке звільнення погодив Пенсійний фонд України та Луцька міська рада, наказ про припинення державної служби [PERSON] погоджували ряд посадових осіб управління, затримка виконання судового рішення про поновлення [PERSON] на посаді відбулася через те, що перегляд постанови судами апеляційної та касаційної інстанції тривав значний проміжок часу, виконавче провадження зупинялося державним виконавцем, який звертався до суду із заявою про відстрочку виконання постанови, порушення кримінальних проваджень щодо посадових осіб управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку, відсутність результатів службового розслідування щодо звільнення та поновлення на роботі [PERSON] Вказав також, що при вирішенні спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а не трудового права, зокрема Закон України «Про державну службу» та бюджетне законодавство та, що прокуратура Волинської області в даному випадку не має повноважень звертатися з позовом до суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 04 січня 2013 року [PERSON] на підставі наказу №2-о «Про припинення державної служби [PERSON]А.» звільнена з посади начальника управління пенсійного фонду України в місті Луцьку з підстав передбачених п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу». Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2013 року, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року та Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року, у справі №803/926/13-а частково задоволено позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №2-о від 04.01.2013 року «Про припинення державної служби [PERSON]А.», поновлено її на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку з 04.01.2013 року та стягнуто на користь позивача 11\~859,54 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2013 року по 21.06.2013 року. Постановлено також постанову суду щодо поновлення [PERSON] на посаді та щодо присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць 3864,34 грн. допустити до негайного виконання, в іншій частині постанову виконувати в загальному порядку. Наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 24.03.2015 року №25-о [PERSON] поновлено на посаді начальника Управління пенсійного фону України в місті Луцьку з 04.01.2013 року. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.07.2015 року стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь [PERSON] 79063,60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови суду у справі №803/926/13-а за період з 22.06.2013 року по 23.03.2015 року. Згідно наказів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №46-о від 05.06.2015 року та №92-о від 12.08.12015 року відповідачем проведено нарахування та виплату [PERSON] коштів на суму 90\~923, 14 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №3705 від 05.06.2015 року та №5078 від 13.08.2015 року, а також постановами державних виконавців про закінчення виконавчих проваджень №47752546 від 10.06.2015 року, №48400153 та 18.08.2015 року. Глава ІХ КЗпП України встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації, пункт 8 статті 134 якої визначає, що службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу відповідно до законодавства несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Таким чином відповідач [PERSON] як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, завдану установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Інших посадових осіб, з вини яких, [PERSON] була незаконно звільнена та затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідач та його представник не вказали, відповідних доказів суду не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначено законом. Статтею 121 Конституції України до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокуратура Волинської області неодноразово зверталася до Пенсійного фонду України щодо вжиття заходів до захисту інтересів держави та стягненню з [PERSON] шкоди, заподіяної пенсійному фонду незаконним звільненням працівника, про що суду надані відповідні докази. Докази, на які посилався відповідач письмово та представник відповідача в судовому засіданні, суд до уваги не приймає, оскільки із змісту наведених норм випливає, що такі докази не є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Отже, судом було вжито всіх, передбачених ЦПК України заходів з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав та дотримання принципів змагальності. На основі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і з відповідача [PERSON] в користь Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області слід стягнути 90923,14 грн. матеріальної шкоди заподіяної у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та в користь прокуратури Волинської області1378 грн. судового збору. На підставі ст. 1191 ЦК України, ст. ст. 134. 136, 247 КЗпП України,

Outcome: approved