Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

До суду звернулась [PERSON], з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить ? частина житлового будинку [ADDRESS] Київської області. Постановою від 14.11.2000 року ДВС Фастівського МРУЮ накладено арешт на майно позивача та оголошено заборону на його відчуження, а саме будинок [ADDRESS]. Коли позивачка дізналась, що на її частину будинку накладено арешт, то звернулась до відповідача стосовно скасування даного арешту, але їй було відмовлено та роз'яснено, що стосовно даного питання потрібно звернутись до суду, так як на виконанні у відділі ДВС виконавчих проваджень, де стороною є [PERSON] не перебуває. Позивачка вважає, що дії відповідача створюють їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з»явилась, про день слухання справи повідомлялась судом належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, надали до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.9). Постановою №б/н від 14 листопада 2000 року Державної виконавчої служби Фастівського МРУЮ накладено арешт на майно [PERSON], а саме на ? частину будинку [ADDRESS] Київської області, та оголошено заборону на його відчуження (а.с.10-11). При зверненні позивачки до відповідача стосовно зняття арешту з майна, їй було відмовлено та надано письмову відповідь № 15.28-22/1174 від 21.06.2017 року про те, що перевіркою відомостей програмного забезпечення АСВП «Державний виконавець» виконавчих проваджень станом на день відповіді де боржником є [PERSON] на виконанні у Фастівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Київській області не перебуває. Тому позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с.8). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Частина 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. А тому, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, підстав для накладення заборони на відчуження будинку на даний час немає, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та зняття арешту з майна, що належить на праві власності [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved