Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Дочірнє підприємство Редакція газети «Події» (далі по тексту позивач) звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], ТОВ «Редакція газети «Вперед», [PERSON] (далі по тексту відповідачі) про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди, в якому після уточнення позову просила визнати висловлювання [PERSON], що були опубліковані в Артемівській газеті «Вперед» [NUMBER] від [INFO] на сторінці 7 в статті [PERSON] «[INFO]», а саме, що кореспондент газети «Події» «сильно спотворила факти», «Не вірте «Подіям»! - не відповідаючими дійсності, такими, що спричинили шкоду ділової репутації Дочірнього підприємства Редакція газети «Події», та зобов`язати ТОВ «Редакція газети «Вперед» оприлюднити спростування цієї інформації, стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 грн. та з [PERSON] і ТОВ «Редакція газети «Вперед» солідарно в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що такі висловлювання на сторінках газети «Вперед» формують негативну суспільну думку по відношенню до Артемівської щотижневої газети «Події» та спрямовані на підрив її престижу та зниження читацького інтересу до даної газети, є проявом недобросовісної конкуренції з боку ТОВ «Редакція газети «Вперед», що порочить ділову репутацію позивача, у зв`язку з чим позивачу спричинена моральна шкода в розмірі 20200 грн. Відповідачі та їх представники письмових заперечень проти позову суду не надали, представник відповідачів [PERSON], не будучи допущеним судом до участі у справі в якості особи, яка надає правову допомогу, надав письмові заяви відповідачів про стягнення судових витрат при ухваленні рішення з позивача у вигляді витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав. Заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21 серпня 2013 року в Артемівській газеті «Вперед» [NUMBER] на сторінки 7 (а.с.102), що видається ТОВ «Редакція газети «Вперед», була опублікована стаття [PERSON] «[INFO]», де містилися висловлювання [PERSON] про те, що кореспондент газети «Події» «сильно спотворила факти», «Не вірте «Подіям»! Дана газетна стаття висвітлювала пригоду, яка відбилася на вулиці 1-й Вокзальній в Артемівську Донецької області та була пов`язана з тим, що собака бійцівської породи покусала 5-річну дівчинку. Зазначена пригода в газетній статті висвітлювалася зі слів місцевих жителів, які були свідками пригоди, зокрема зі слів відповідача - [PERSON], яка висловила свою думку з приводу публікації позивача в газеті «Події» від 14.08.2013 року № 65 «Собака знівечила дитині обличчя» (а.с.103), в якій вказувалось на те, що зі слів господаря собаки постраждала дівчинка зривала груші в домоволодінні господаря цієї собаки, що і обумовило реакцію собаки. Саме оцінка відповідачем [PERSON] в статті «[INFO]» газети «Вперед» [NUMBER] від [INFO] згаданої публікації позивача в газеті «Події» від 14.08.2013 року № 65 «Собака знівечила дитині обличчя» обумовило виникнення спору за даною справою. Дані фактичні обставини виникнення спору визнаються сторонами справи та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Право на захист ділової репутації юридичної особи закріплено в ч.4 ст.32 Конституції України, ст.277 Цивільного кодексу України. Питання процедури захисту ділової репутації юридичної особи роз`яснив Верховний Суд України у своїй постанові Пленуму № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в п.19 якого встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Висловлювання відповідача [PERSON] в статті «[INFO]» газети «Вперед» [NUMBER] від [INFO], є критикою діяльності позивача, є вираженням її суб`єктивної думки по відношенню до висвітлювання позивачем в газеті «Події» факту нападу собаки на дівчинку, мають характер оціночних суджень, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даний висновок обумовлює необхідність відмови у задоволенні позову Дочірнього підприємства Редакція газети «Події» про захист ділової репутації у вигляді спростування інформації, що спричиняє шкоду ділової репутації, та стягнення моральної шкоди, наявність якої згідно з п.4 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України полягає у приниженні ділової репутації юридичної особи, яка у випадку оціночних суджень щодо цієї юридичної особи відсутня та не може бути стягнення в установленому законом поряду. При цьому суд з питання стягнення з позивача витрат відповідачів на правову допомогу в якості судових витрат згідно з поданими відповідачами заявами вважає за необхідне зазначити, що в ст.56 ЦПК України, яка визначає такого учасника цивільного процесу, як особа, яка надає правову допомогу, передбачено, що особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. За вимогою ст.84 ЦПК України витрати на правову допомогу утворюються в тому разі, якщо вони надаються таким учасником цивільного процесу, як особа, яка надає правову допомогу. Адвокат [PERSON] приймав участь у розгляді цивільної справи за позовом Дочірнього підприємства Редакція газети «Події» до [PERSON], ТОВ «Редакція газети «Вперед», [PERSON] про захист ділової репутації та стягнення моральної шкоди як представник відповідачів, тобто мав процесуальний статус відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України особи, яка бере участь у справі. В якості особи, яка надає правову допомогу відповідачам, адвокат [PERSON] ухвалою суду не допускався, відповідне клопотання відповідачами не заявлялось. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що витрати, понесені відповідачами, пов`язані з оплатою послуг адвоката [PERSON], не є витратами на правову допомогу, тобто судовими витратами, оскільки адвокат [PERSON] не мав у даній цивільній справі статусу особи, яка надає правову допомогу, виконуючи процесуальну функцію представника сторони - відповідачів. Тому, вирішуючи спір по суті, суд не застосовує положення ст.88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з оплатою відповідачами послуг адвоката [PERSON], відшкодування яких можливо в окремому цивільному процесі без додержання правил процесуальної економії, передбачених ст.ст.79,84,88 ЦПК України.

Outcome: dismissed