Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Жмеринська місцева прокуратура звернулася до суду в інтересах держави Вінницької обласної ради Вінницької області в особі Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, мотивуючи його тим, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.03.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Як встановлено під час розгляду справи 09.07.2014 р. біля 22-30 год. [PERSON], перебуваючи на території Олександрівської загальноосвітньої школи в с. Олександрівка, пр-т Шевченка Жмеринського району Вінницької області, на грунті неприязних відносин, з метою умисного нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс удар кулаком правої руки в область щелепи зліва неповнолітньому потерпілому [PERSON] Обвинувачений та потерпілий пішли на територію дитячого садка, де обвинувачений наніс 3-4 удари кулаками рук в область щелепи та губ потерпілого. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді повного закритого перелому нижньої щелепи зліва без зміщення наслідок дії тупого твердого предмету, що спричинило тривалий розлад здоровя понад 21 добу та згідно висновку судово-медичної експертизи №8 від 08.02.2015 р. та висновку комісійної судово-медичної експертизи №10-к від 08.01.2016 р. відноситься до середнього ступеня тяжкості. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень неповнолітній потерпілий [PERSON], перебував на стаціонарному лікування у хірургічному відділенні корекції вад розвитку (щелепно-лицьовий профіль) Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні з 11.07.2014 р. по 18.07.2014 р. Згідно довідки Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні №01/701 від 26.05.2016 р. вартість 1 ліжко-дня за вказаний період складала 290,70 грн. Таким чином в медичній установі неповнолітній потерпілий [PERSON] перебував 7 ліжко-днів, загальна вартість перебування неповнолітнього потерпілого [PERSON] у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні склала 2034,90 грн. Отже неповернення вказаних коштів, витрачених Вінницькою обласною дитячою клінічною лікарнею на лікування потерпілого від злочину свідчить про порушення державних інтересів. Відповідно до статуту Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня є комунальною установою, яка є спільною власністю територіальних громад Вінницької області, управління яким здійснює Вінницька обласна рада. Оскільки фінансування Вінницької ОДКЛ здійснюється за рахунок бюджетних коштів, відсутність відшкодування коштів витрачених лікарнею є порушенням прав територіальних громад області, що в свою чергу завдає суттєвої шкоди інтересам держави. Відповідач не відшкодував завдані його діями збитки, що є порушенням державних інтересів та підставою звернення до суду із даним позовом. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Вінницької обласної ради в рахунок відшкодування витрат Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні на лікування потерпілого від кримінального правопорушення грошові кошти в сумі 2034,90 грн. В судовому засіданні прокурор Петлик І.В. позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить позов задовольнити. Додатково пояснила, що на час розгляду цивільної справи відповідач є повнолітнім, а тому відповідно до ст. 1179 ЦК України обовязки його батьків (піклувальників) щодо відшкодування шкоди припинились та він несе повну та самостійну відповідальність за вказані дії. Жмеринською місцевою прокуратурою підтримувалось обвинувачення у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та вивченням матеріалів встановлено, що Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня протягом цього часу не зверталась із позовом про відшкодування витрат на лікування [PERSON], що може призвести до закінчення строків звернення до суду та ненадходження витрачених коштів до бюджету. Це стало підставою звернення до суду із вказаним позовом в інтересах держави. При розгляді кримінального провадження вирішувався лише цивільний позов потерпілого, стягнення витрат на лікування потерпілого не вирішувалась. Представник Вінницької обласної ради, в інтересах якої подано позов, в судове засідання не зявився, на адресу суду, за підписом голови обласної ради [PERSON], надіслано клопотання про розгляд справи у відсутність представника Вінницької обласної ради, позов підтримує в повному обсязі. (а.с. 35) Представник Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні, в інтересах якої подано позов, в судове засідання не зявився, на адресу суду, за підписом в.о. головного лікаря [PERSON], надіслано заяву про розгляд справи у відсутність представника, позов підтримує в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних представників відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що сторони скористались своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю просив в його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що він ніде не працює, доходів не має, а тому сплатити кошти не має можливості. Також він не наносив тілесних ушкоджень [PERSON], за що він був засуджений. Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.03.2016 року не оскаржив, бо був неповнолітнім. Досяг повноліття 24.01.2016 року, вироком не цікавився. Розрахунок розміру шкоди не оспорив. Вислухавши пояснення прокурора та відповідача, оглянувши заяви представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.03.2016 р. у справі № 130/1971/15-к неповнолітнього [PERSON], [INFO], визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком один рік девять місяців. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік шість місяців та покладено обовязки передбачені ст. 76 КК України. (а.с. 8-10) Вирок суду набув законної сили 27.04.2016 р. За даним вироком суду [PERSON] обвинувачувався в тому, що він будучи неповнолітнім, 09.07.2014 р. біля 22-30 год. перебуваючи на території Олександрівської загальноосвітньої школи в с. Олександрівка проспект Шевченка Жмеринського району, на ґрунті неприязних відносин, з метою умисного нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс удар кулаком правої руки в область щелепи зліва неповнолітньому потерпілому [PERSON] Обвинувачений та потерпілий пішли на територію дитячого садка, де обвинувачений наніс 3-4 удари кулаками рук в область щелепи та губ потерпілого. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді повного закритого перелому нижньої щелепи зліва без зміщення наслідок дії тупого твердого предмету, що спричинило тривалий розлад здоровя понад 21 добу, та згідно висновку експерта №8 від 08.02.2015 р. та висновку комісійної судово-медичної експертизи №10 від 08.01.2016 р. відносяться до середнього ступеня тяжкості. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27.04.2016 р. апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні [PERSON] на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.03.2016 р. щодо обвинуваченого [PERSON] за ст. 122 ч. 1 КК України закрито. (а.с. 11) Згідно довідки Вінницької обласної клінічної дитячої лікарні №01/701 від 26.05.2016 р. (а.с. 14) потерпілий [PERSON], мешканець с. Олександрівка Жмеринського району Вінницької області проходив курс лікування у ВОДКЛ з 11.07.2014 р. по 18.07.2014 р. Вартість лікування 1 ліжко-дня становить 290,70 грн. Загальна вартість перебування [PERSON] у лікувальному закладі становить 2034,90 грн. Станом на 26.05.2016 р. кошти за лікування не відшкодовано. Вінницька обласна клінічна дитяча лікарня є юридичною особою (а.с. 15-17), діяльність якої регламентується Статутом затвердженим рішенням 28 сесії Вінницької обласної ради від 02.03.2010 р. №973 (а.с. 18-22). ВОДКЛ є спільною комунальною власністю територіальних громад Вінницької області, управління якою здійснює Вінницька обласна рада. Відповідач [PERSON] 24.01.2016 року досяг повноліття. Встановлені обставини регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я (п.п. 3, 4 Порядку). Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд оцінивши та перевіривши розрахунок вартості витрат на лікування хворого [PERSON], приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] 2034,90 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності його вини в отриманнні тілесних ушкоджень потерпілим [PERSON], оскільки дане твердження спростовується копією вироку Жмериського міськрайонного суду Вінницької області від 03.03.2016 року, що набув законної сили. Також суд не приймає до уваги заперечння відповідача про відсутність у нього коштів як на підставу для задоволення позову, оскільки незадовільний матеріальний стан особи не може бути взятий судом до уваги, так як відповідач є працездатним, здоровим, може працювати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий в сумі 551,20 грн., оскільки позивач при зверненні до суду із даним позовом звільнений від його сплати на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.ст. 1166 ч.1, 1206 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України N 545 від 16.07.1993 р.,

Outcome: approved