Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Заступник головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що він є людиною з інвалідністю 2 групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2008 року [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2008 року опікуном призначена тітка [PERSON]. Хворий страждає психічним розладом з 1988 року. У клінічній картині захворювання домінує галюцинаторно-параноїдна та кататонічна симптоматика з агресивними тенденціями. Сформований емоційно-вольовий дефект у вигляді античності, емоційної вихолощеності, апатії. Остання виписка зі станціонару 27.03.2018 року. Після виписки припиняє приймання підтримуючої терапії, у звязку із чим наступає загострення захворювання. Зі слів опікуна психічний стан [PERSON] змінився протягом тижня, постійно кричить, обзиває сусідів, тікає з дому, погрожує фізичною розправою, штовхає. Останні чотири дні відмовляється від їжі. 10.05.2018 року о 06 год. 35 хв. [PERSON] доставлений бригадою спеціалізованої медичної допомоги в приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР у звязку з погіршенням психічного стану. Оглянутий черговим лікарем, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу. Госпіталізований у примусовому порядку як особа, яка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих. 10.05.2018 року о 09 год. 00 хв. оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними діями відносно оточуючих. Враховуючи погіршення психічного стану та неспроможність задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують його життєдіяльність примусова госпіталізація обґрунтована. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON] зазначила, що 10.05.2018 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними діями відносно оточуючих. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Зацікавлена особа [PERSON] вважала, що необхідно примусово госпіталізувати [PERSON], так як він представляє небезпеку для себе та оточуючих. [PERSON] у судовому засіданні не надав пояснень. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи - опікуна, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 10.05.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними діями відносно оточуючих. Його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, що [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 1988 року, внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved