Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ квартири шляхом визнання права власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя будинку по [ADDRESS] , стягнення на його користь Ѕ частини вартості даного будинковолодіння. Позовні заяви мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, за час якого набули майно, однак не можуть дійти добровільної згоди щодо його поділу. В судовому засіданні позивач-відповідач та її представник первинний позов підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічного заперечують. В судовому засіданні відповідач-позивач проти первинного позову заперечує, зустрічний підтримує в повному обсязі, просить задоволити. 10.12.2020 року позивачем-відповідачем подано відзив на зустрічну позовну заяву. Сторонами заявлялись клопотання про допит свідків, які судом задовольнялись частково. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що первинний позов слід задоволити, а зустрічний задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 18.02.2019 року. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються відповідними доказами, які долучені до матеріалів справи. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки частки в спільному майні є рівними, однак квартира [ADDRESS] є неподільною річчю, то суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги та поділити квартиру шляхом визнання права спільної часткової власності на Ѕ частки для кожного із співвласників. Що стосується вимог зустрічного позову, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідач-позивач зазначає, що 02.06.2014 року, під час перебування сторонами у шлюбі, на [PERSON] було зареєстровано присадибну ділянку по [ADDRESS] , яка належала її матері. І з дозволу тещі у 2007 році подружжя вирішило побудувати житловий будинок на даній земельній ділянці. Однак, будинок та підсобні приміщення так і не були добудовані та прийняті в експлуатацію станом на день розірвання шлюбу, а тому відповідач-позивач просить визнати домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути на його користь компенсацію вартості будівельних матеріалів, оскільки перебуваючи у шлюбі сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, будинок побудований за спільні кошти, а тому є спільною власністю подружжя і підлягає поділу. Ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до договору дарування від 02.06.2014 року, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] , отже, зазначена земельна ділянка не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо пояснень відповідача-позивача за зустрічним позовом про те, що домоволодіння на зазначеній ділянці побувало спільними зусиллями та за спільні кошти, то суд оцінює їх критично, оскільки дані твердження не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитані в судовому засіданні свідки, зокрема [PERSON] та [PERSON] , показали суду, що будинок та підсобні приміщення по [ADDRESS] . будувались батьками [PERSON] , а твердження [PERSON] про те, що він займався будівництвом даного домоволодіння не відповідають дійсності. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя будинку з підсобним приміщенням по [ADDRESS] . та стягнення на користь [PERSON] Ѕ частини вартості даного будинковолодіння, оскільки зазначені позовні вимоги не були доведені під час судового слідства, а тому у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Outcome: dismissed