Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника, адвоката [PERSON] звернувся до суду із заявою до ГУДМС в Донецькій області в якому просив встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], уродженця міста Мар'їнка Донецької області на території України, міста Мар'їнка на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року і на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство» 13 листопада 1991 року по теперішній час. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився [INFO] в [ADDRESS] та без реєстрації місця проживання з 1990 року та на момент прийняття Закону України «Про громадянство», тобто станом на 13.11.1991 року постійно проживав в місті Мар'їнка. В наслідок пожежі, під час артилерійського обстрілу будинок було зруйновано, а саме 18 серпня 2016 року, в зазначеному будинку знаходились його речі, меблі, домова книга, паспорт, правовстановлюючі документи на будинок та домова книга. З метою відновлення втраченого паспорту заявник звернувся до Мар'їнського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області, проте не встановлен факт належності громадянства [PERSON] до громадянства будь-якої держави. Заявник зазначає, що встановлення факту постійного проживання йому необхідно для отримання паспорту та громадянства України, та для оформлення пенсійних виплат (а.с. 2-7). В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заяву підтримали в повному обсязі, та просили її задовольнити. [PERSON] пояснив, що він народився в місті Мар'їнка, навчався в школі в місті Мар'їнка, був одружений має доньку, шлюб з його слів розірвано в Добропіллі Донецької області, посвідку, на службу у збройні сили призивався Красногорівським РВК, проте військового квитка, паспорту та інших документів на будинок в нього не збереглось, зазначив що вони згоріли внаслідок артилерійського обстрілу у серпні 2016 року у будинку, який також було зруйновано, під час зазначеного обстрілу, сам же заявник під час обстрілу знаходився на вулиці біля будинку. (а.с. 126, 181). Заявник зазначив, що з радянських часів проживав працював в РСР, в 1990 роках працював у місті Запоріжжі, проте дат не пам'ятає, за обміном паспорту не звертався, оскільки в нього не вимагали заміни паспорту (а.с. 126, 181). До міграційної служби звернувся у 2016 році. Тимчасову посвідку не отримав, посилаючись на відсутність свідоцтва про народження. Рішення міграційної служби про відмову у видачі останньому паспорту. Представник заінтересованої особи просив в судовому засіданні встановити факт проживання [PERSON] на території України (а.с. 184). Зазначив, що останній звернувся до міграційної служби 21.02.2017 року, особу його було встановлено, відомостей про паспорт громадянина СРСР не збереглось в наслідок проведення АТО на території міста Мар'їнка, рішення про відмову у видачі паспорту йому не надавалось. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав суду, що знає [PERSON] з дитинства, разом із заявником вони ходили до школи, свідок зазначає, що станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року не пам'ятає, щоб [PERSON] проживав в місті Мар'їнка Донецької області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що [PERSON] знає з 2006 року, коли разом із чоловіком [PERSON] переїхала з Донецьку на проживання до міста Мар'їнки. Свідок зазначила суду, що вона періодично допомагала [PERSON] харчами, від часу її приїзду. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є рідною сестрою [PERSON], зазначила, що її брат постійно проживав в місті Мар'їнка з 1991 року. Свідок [PERSON] зазначила, що у місті Мар'їнка проживає з 1970 року, була подругою його сестри [PERSON], та стверджувала, що [PERSON] станом на 1991 рік проживав в місті Мар'їнка, щодо складання акту відносно пожежі будинку [PERSON] зазначила, що зазначений акт в частині документів, що були знищені при пожежі складався зі слів [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні не стверджувала, що [PERSON] проживав у місті Мар'їнка у серпні або листопаді 1991 року. З 1996 року зазначила, що [PERSON] з його матір'ю звертались до Мар'їнської міської ради з приводу конфліктів, які виникали в сім'ї. Щодо складання акту відносно пожежі будинку [PERSON] зазначила, що зазначений акт в частині документів, що були знищені при пожежі складався зі слів [PERSON] Суд вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази дослідив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки за № 40 від 18.05.2017 року [PERSON] звертався до Мар'їнського РА ГУ ДМС в Донецькій області із заявою щодо видачі паспорту замість втраченого, перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено громадянства до будь-якої держави,та згідно довідки Мар'їнської об'єднаної ДПІ ГУ ДФС в Донецькій області за № 824 від 25.05.2017 року [PERSON] [INFO] незареєстрований в районній базі ДРФО (а.с. 8, 9, 14, 45, 63, 87). З акту обстеження від 20.02.2017 року який складено зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживає в батьківському будинку [ADDRESS] з 1990 року, який був пошкоджений під час артилерійського обстрілу, правовстановлюючі документи на будинок згоріли, а саме паспорт та ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, домова книга, технічний паспорт на будинок, диплом про освіту та з акту про пожежу вбачається, що 18.08.2016 року будинок було пошкоджено разом із документами, що посвідчують особу, причина - влучення ВНП (а.с. 13, 15, 17-19, 49, 62, 64, 65, 88-92). Довідкою ВЦА міста Мар'їнка від 26.08.2016 року за № 670/05-05 визначено, що місце реєстрації заявника неможливо встановити, оскільки домова книга знищена в результаті пожежі (а.с. 20). У відповідності до довідки виданої РКП « Мар'їнське БТІ» від 24.04.2017 року за № 06.261 за [PERSON] в порядку спадкування визначено 2/6 частки житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 24, 94). З листа на ім'я адвоката від 18.09.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS], у період з 15.07.1988 року по 24.03.1989 року та з 13.08.1990 року по 09.04.1996 року (а.с. 72). З копії титульної сторінки розрахункової книжки за 1990-1991 рік по сплаті послуг за квартиру вбачається прізвище [PERSON], та зазначено [ADDRESS] (а.с. 80). З рішення Добропільського міського суду від 24.01.1990 року вбачається, що внаслідок визнання обміну недійсним [PERSON] та його матір [PERSON] було переселено до квартири за [ADDRESS] (а.с. 145-146). У відповідності до відповіді військового комісару Мар'їнського РВК від 06.11.2017 року за № 1226, вбачається що [PERSON] у 1991 році був знятий з військового обліку та облікова картка була знищена по досягненню 65 років. В 2014 році приміщення РВК було захоплено та розграбовано (а.с. 117, 163). З відповіді Мар'їнської ЗОШ вбачається, що у зв'язку із побудовою нового приміщення школи у 1982 році документи навчального закладу не збереглись (а.с. 118). Як зазначено у відповіді Первомайської районної державної адміністрації від 08.11.2017 року за № 1099 [PERSON] працював на посаді вчителя хімії з 15.08.1974 року по 02.01.1975 року (а.с. 137, 151). З довідки від 24.11.2017 року за № 488/03-03 Мар'їнської амбулаторії вбачається, що [PERSON] спостерігається у зв'язку із захворюваннями з 2016 року та 30.12.2016 року вперше звернувся до лікарні (а.с. 152, 165). Зі свідоцтва про народження та довідки РАЦС від 20.04.2017 року вбачається, що у відношенні [PERSON] Мар'їнським РАЦС складено актовий запис про народження за № 48 від 06.04.1951 року (а.с. 164, 168). З запиту на ім'я начальника Мар'їнського ВП вбачається відсутність відомостей про притягнення [PERSON] до відповідальності (а.с. 169). Судом застосовується законодавство на момент виникнення правовідносин. Так, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою. Звернувшись до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України, заявник посилався на те, що встановлення зазначеного факту потрібно йому для отримання паспорту та громадянства України Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України та прийняття Закону України «Про громадянство». В межах предмету доказування суд зазначає, наступне, що сторонами не оспорюється особа заявника [PERSON], який народився на території міста Мар'їнки Донецької області, спірним в цьому питанні є належність до громадянства України з метою отримання паспорту замість втраченого при пожежі (а.с. 17-18), відтак судом застосовується законодавство в цій частині. Відповідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, та особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав». Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України за № 215/2001 від 27.03.2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Преамбулою зазначеного порядку визначено, що він визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Пунктами 8-9 зазначеного Порядку передбачено, що рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону) та на 13 листопада 1991 року (відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону) є одним із необхідних документів для встановлення належності особи до громадянства України. Судом встановлено та не спростовувалось сторонами, що [PERSON] народився в Українській РСР. Крім того, заявник в судовому засіданні зазначив, що він мав паспорт зразка СРСР, проживав у місті Запоріжжя з 1990 року до 1996 року, що підтверджується доказами дослідженими судом та наведеними вище (а.с. 126, 64, 145-146, 168, 181). Так, відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за № 5 від 31.03.1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За правилами пунктів 1.2, 1.3 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі Порядок), затвердженого Наказом МВС України за № 320 від 13.04.2012 року (редакція на час звернення до суду), паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого. Бездомним громадянам паспорти видаються також за місцем перебування. Для оформлення паспорта особа подає заяву про видачу паспорта. При цьому, в переліку документів, які додаються до заяви для оформлення паспорта, рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не зазначено. Пунктом 6.1, 6.2 Порядку передбачено, що для оформлення паспорта замість утраченого або викраденого особа подає: заяву про втрату або викрадення паспорта за зразком, наведеним у додатку 8 до цього Порядку (далі - заява про втрату паспорта); заяву; дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі) фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита; документи, на підставі яких у паспорті проставляються відмітки, визначені в пункті 2.3 розділу ІІ цього Порядку (пред'являє за наявності); копію постанови про порушення або відмову в порушенні кримінальної справи за заявою особи до органів внутрішніх справ про викрадення паспорта (пред'являє за наявності). Заява про втрату паспорта реєструється в Журналі реєстрації заяв про втрату або викрадення паспорта (додаток 9), після чого посадовою особою територіального підрозділу заводиться справа про втрату або викрадення паспорта (далі - справа про втрату паспорта), до якої долучаються подані документи та матеріали перевірки. До видачі паспорта територіальний підрозділ на підставі заяви (додаток 10) видає громадянину тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України (додаток 11) (далі - тимчасове посвідчення), відповідно до розділу VII цього Порядку. Суд зазначає, що п. 6.1. Порядку не передбачено, в переліку документів, які додаються до заяви для оформлення паспорта замість втраченого, рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не зазначено. Згідно абз. 3 п. 6.8. Порядку зазначено, що якщо в результаті проведених перевірок буде встановлено, що особа, яка заявила про втрату паспорта, є особою без громадянства, їй видається довідка (додаток 16). Пуктом 8.2. Порядку визначено, що за відсутності документів, за якими може бути встановлено особу, з метою встановлення особи за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або будь-яких інших осіб (не менше трьох). За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи (додаток 18) та висновок за результатами процедури встановлення особи (додаток 19). Відтак дії міграційної служби, щодо видачі зазначеної довідки (Додаток 16) [PERSON] з урахуванням доказів досліджених в судовому засіданні не ґрунтуються на вимогах закону, не заслуговують уваги також і вимоги заінтересованої особи щодо встановлення факту постійного проживання на території України з огляду на викладене вище, оскільки суд не може переймати на себе дискреційні повноваження міграційного органу (а.с. 8, 168, 184). Аналізуючи докази у їх сукупності суд зазначає, що заявник [PERSON], рішення або бездіяльність міграційного органу у встановленому законом порядку не оскаржував, не надав суду доказів, як це передбачено ч. 2 ст. 258 ЦПК України, на підтвердження того, що він звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявою про одержання паспорту і йому було в цьому відмовлено через відсутність рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, доводи зазначені судом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні не спростовуються сторонами. Суд зазначає, що звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з метою отримання паспорту замість утраченого та громадянства України для подальшої реалізації пенсійних прав не ґрунтується на вимогах закону, оскільки заявник звернувся до суду саме із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада не для встановлення належності особи до громадянства України, а для одержання паспорта взамін утраченого внаслідок пожежі будинку. Іншого на спростування протилежного суду не надано. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення не ґрунтується на вимогах закону, а відтак не може бути задоволена. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд зазначає, що у відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою суду від 10.07.2017 року заявнику було відстрочено сплату судового збору в розмірі 320 гривень, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь Головного Управління Державної Міграційної Служби в Донецькій області з [PERSON] судовий збір в розмірі 320 гривень На підставі викладеного,

Outcome: dismissed