Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 травня 2016 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачем було передано відповідачці домовлену суму за відчуження належного їй зазначеного вище нерухомого майна. При цьому, на даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку з незалежних від нього обставин. Позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Позивач до суду не з'явився, просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідачки у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без його участі та участі відповідачки. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що відповідачка є власницею квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). 15 травня 2016 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Позивачем було передано відповідачці домовлену суму за відчуження належного їй зазначеного вище нерухомого майна, відповідачка фактично передала у власність позивача дане нерухоме майно (а.с.7-8). При цьому, на даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку з незалежних від нього обставин. З огляду на вищезазначене, позивач домовився з відповідачкою щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшла квартира, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні з незалежних від позивача обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved