Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

До суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу звернулась Фастівська центральна районна лікарня в особі головного лікаря посилаючись на те, що згідно вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2014 року по справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину злочину, передбаченого ч.2 ст.139 КК України, було задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON] і стягнуто солідарно з [PERSON], Фастівської РДА та Фастівської ЦРЛ на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 5.11.2014 року вирок зазначеного суду стосовно [PERSON] змінено в частині задоволення цивільного позову потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди, а саме: вирішено стягнути з Фастівської ЦРЛ на користь потерпілої [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. Відповідно до платіжних доручень Фастівська ЦРЛ сплатила на користь [PERSON] 100 000 гривень та звернулась до суду з даним позовом про відшкодування саме з [PERSON] зазначеної суми в порядку регресу оскільки на момент вчинення злочину [PERSON] перебував в трудових відносинах з Фастівською ЦРЛ. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд стягнути з відповідача відшкодовану моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень та 1000 гривень слоченого позивачем судового збору. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не погодились, що відшкодування повною мірою підлягає стягненню з відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, ввжає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2014 року по справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину злочину, передбаченого ч.2 ст.139 КК України, було задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON] і стягнуто солідарно з [PERSON], Фастівської РДА та Фастівської ЦРЛ на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 5.11.2014 року вирок зазначеного суду стосовно [PERSON] змінено в частині задоволення цивільного позову потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди, а саме: вирішено стягнути з Фастівської ЦРЛ на користь потерпілої [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. Постановою відділу ДВС Фастівського МРУЮ 11.12.2014 року було відкрито виконавче провадження по зазначеному вище вироку. Відповідно до платіжного доручення №20 від 29.01.2015 року Фастівська ЦРЛ сплатила на користь [PERSON] -100 000 гривень моральної шкоди. Як вбачається зі смісту поданого позову, [PERSON], на момент вчинення злочину перебував в трудових відносинах з Фастівською центральною районною лікарнею, а вчинений ним злочин пов»язаний саме з виконанням ним трудових обов»язків як медичного працівника. Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Статтею 134 ч.1 п.3 цього кодексу визначено випадки повної матеріальної відповідальності, а саме, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно зі ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Покази допитаних в судовому засіданні свідків -працівників Фастівської ЦРЛ - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в цілому свідчать про безпідставність покладання вини лише на [PERSON], який фактично в ситуації, яка безпосередньо лише від нього не залежала, став єдиним обвинуваченим в кримінальному провадженні і покладання в повному обсязі відшкодування збитків лише на нього є несправедливим. Крім того, з показів свідків вбачається, що якщо є наявним призначення профільного лікаря (судом встановлено, що в тому випадку це був невропатолог), а хворий перебував в іншому відділенні -травматологія і за збігом обставин хворий -невідомий, був поміщений до палати, в якій лікуючим лікарем був саме -травматолог [PERSON], то останній фактично повинен був лише виконувати вказівки профільного лікаря. В судовому засіданні доведено, що всі вказівки щодо лікування «невідомого» [PERSON] виконувались в повному обсязі. Також, суд бере до уваги, що станом на день винесення вироку так і не було встановлено причину смерті «невідомого». Відповідно до ст.137 КзпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. З урахуванням всіх обставин ситуації, що склалася в Фастівській ЦРЛ на момент лікування невідомої особи, відсутність належних умов, які б забезпечували збереження життя та здоров»я невідомої особи, яка померла, відсутність корисливого мотиву в діях [PERSON] щодо лікування хворого, особи відповідача, який є пенсіонером, є учасником ліквідації на Чорнобильській АЕС, страждає на хронічні захворювання шлунку, суд вважає всі ці обставини в сукупності свідчать про можливість зменшення розміру шкоди, який був покладений на відповідача вироком суду. А тому, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об»єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв»язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України частковому стягненню з відповідача підлягають і судові витрати в сумі 500 гривень.

Outcome: partial