Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

До суду з позовом до [PERSON] звернулась представник Кредитної спілки «Супер Кредит» з вимогою про стягнення заборгованості по кредитному договору. Підставою для звернення до суду з даним позовом, позивач зазначив наступні обставини. 16 серпня 2012 року між кредитною спілкою «Супер Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СК-30/0018/12/20 відповідно до якого позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит в сумі 10 000 грн. Позивач виконав умови Договору та надав Відповідачу кредит в сумі 10 000 грн., а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером №19/30 від 16.08.2012 року. Відповідно до п.п.9 п.2.4 Договору відповідач зобов'язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця. Але відповідачем було порушено п.3 умов договору, що станом на 17.11.2017 року призвело до утворення заборгованості відповідача перед позивачем, яка складає 4403,00 грн. Провадження по даній справі було відкрито 23 листопада 2017 року, тобто до набрання чинності новим ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2018 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву Кредитної спілки «Супер Кредит» (а.с.37-40), в якій відповідач зазначив що позивач вже двічі звертався до Третейського Суду з позовом до [PERSON] та трьох поручителів про стягнення кредитної заборгованості по даному договору. На даний час відкриті виконавчі провадження за виконавчими листами про стягнення заборгованості по кредиту і станом на 25.01.2018 року залишок боргу становить 11 532,61 гривень згідно довідки Фастівського МВДВС. Представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якій вказали, що дійсно на даний час по виконавчим провадженням відбувається стягнення коштів з відповідача та трьох поручителів. В першу чергу кошти йдуть на зарахування судових витрат відповідно до рішень Третейських судів, на сплату пені. А тому не відповідають дійсності твердження відповідача про ненадходження до сплати коштів з серпня по грудень відповідно до умов Договору. Представником відповідача через канцелярію суду подано заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що визначений позивачем борг по відсотках є необґрунтованим, оскільки основний борг складає 1.00 гривню, а нарахування відсотків на цю суму протягом з 24.02.2015 року по 17.11.2017 року є безпідставним. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з наданих до суду позивачем матеріалів, 16 серпня 2012 року між кредитною спілкою «Супер Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СК-30/0018/12/20, відповідно до якого позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит в сумі 10 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 16.08.2012 (а.с.6). Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку сорок вісім процентів річних. Відповідно до п. п. 9 п. 2.4 Договору Відповідач зобов'язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, п.3.3 Договору. Також, Відповідачем було порушено п. 3 умов Договору, а саме зобов'язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графіку платежів, що в свою чергу спричинило затримку Відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором. Вказане вище підтверджуються Розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору станом на 17.11.2017 року, з якого, також, вбачається, що на вказану дату заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 4 403,00 яких: 1,00 грн. - заборгованість по сплаті основної суми кредиту; 4 402,00 грн. - сума несплачених процентів за період з 24.02.2015 року по 17.11.2017 року. В примітках до розрахунку нарахованих процентів та штрафних санкцій по кредитному договору від 16.08.2012 року позивачем зазначено, що питання про стягнення процентів в сумі 1 685,02 гривень та пені в сумі 460,47 гривень нарахованих станом на 26.12.2013 року розглянуте в Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок». Також, питання про стягнення процентів в сумі 3 642,11 гривень та пені в сумі 11 803,76 гривень нарахованих станом на 27.12.2013 по 23.02.2015 року розглянуте в Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок». Як вбачається з копії рішення зазначеного третейського суду від 02.04.2015 року, з відповідача та трьох поручителів стягнуто не лише проценти в сумі 3 642,11 та пеня в сумі 11 803,76 гривень, а й інші платежі, а всього на суму 24 591,10 гривень. (а.с.64-65). Крім того, в даних примітках, зазначено, що відповідно до п.3.5 Кредитного договору від 16.08.2012 року сторони домовилися, що строк позовної давності за цим Договором складає 10 років, в тому числі і на стягнення пені. Позивачем в розрахунку і в позові зазначено, що сума заборгованості по сплаті нарахованих процентів за період з 24.02.2015 року по 17.11.2017 року складає - 4 402 гривні, по тілу кредиту -1.00 гривня. В графі «3» - залишок за кредитом по графіку (у разі відсутності заборгованості) з 25.08.2015 року - 0.00 гривень. В графі «4» - прострочене тіло кредиту на певну дату -12.01.2017 року - 1.00 гривня. Зазначена 1.00 гривня відображена і в графі -13 - заборгованість по кредиту - з 12.01.2017 року. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов'язань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Слід зауважити, що за позовними вимогами позивач ставить питання про стягнення з відповідача 4 403 гривні, з яких: 4 402,00 грн. - несплачені відсотки та 1.00 гривня заборгованість по оплаті основної суми боргу. Заборгованість по пені, згідно з розрахунком становить 44 172,85 копійок, проте позивач в даному позову стягнути цю суму наміру не має. Отже, нарахована пеня майже в п»ять разів перевищує суму отриманого кредиту. Раніше Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» в 2014 -2015рр. з боржників відповідача та трьох поручителів, було стягнуто заборгованість за кредитним договором всього на суму 3 315,49 гривень та 24 591,10 гривень відповідно. Проте, мотивуючи свої позовні вимоги позивач послався та у відповіді на відзив зазначив, що наявність судового рішення про стягнення боргу за договором позики не припиняє нарахування санкцій за ст. 625 ЦК України. Дійсно зазначена практика підтверджується правовою позицію, яка висловлена ВСУ у рішенні від 25.05.2016 при розгляді справи № 6-157цс16, відповідно до якого проценти та штрафні санкції на заборгованість по кредиту нараховуються боржнику або поручителю і після ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора до його фактичного виконання. Крім того, відповідно до ст..534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Так, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. З вищенаведених підстав, суд не погоджується з твердженням відповідача, що при наявності судових рішень у позивача були відсутні підстави для подачі даного позову до суду. Крім цього, позиція відповідача щодо неправомірності дій позивача щодо перерахування коштів за виконавчими листами на першочергове погашення інших проплат, а не основного боргу та штрафів теж є безпідставною та необґрунтованою з урахуванням вищевикладеного. Проте, суд погоджується з думкою представника відповідача, про те, що оформляючи кредит в будь-якому банку, важко відразу припустити, що його погашення стане непосильним тягарем. Підписуючи кредитний договір, відповідач залишив без уваги пункт про штрафні санкції за прострочення платежів. де було зазначено неймовірно високий розмір процентів -48% річних. Та й кредитна спілка не звернула увагу відповідача [PERSON], який розмір штрафних санкції за кредитом передбачає укладений договір. Нараховані кредитором пеня і штрафи за кредитом стали для позичальника непомірними. Отже, в п.3.2 Договору від 16.08.2012 року зазначено, що нарахування процентів за Договором здійснюється за залишок суми кредиту та фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 48 % річних. В п.3.6 Договору зазначено, що прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Позивач зазначає в своєму позові, що проценти, які підлягають стягненню з відповідача, згідно з положеннями статей 1054, 1056 ЦК України, є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Доказів на підтвердження даної позиції позивачем надано не було. Беручи до уваги викладене, суд, з урахуванням зазначених обставин дійшов висновку, що оскільки з 25.08.2015 року (згідно розрахунку) у відповідача відсутній залишок по кредиту за графіком, а з 12.01.2017 року заборгованість по кредиту становить лише 1.00 гривню, на яку фактично і нараховуються позивачем проценти, то відповідно нараховані позивачем відсотки є в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України засобом цивільно-правової відповідальності і носять компенсаційний характер. А тому, на думку суду, нараховані кредитором проценти, фактично є неустойкою, і їх розмір не може значно перевищувати розмір збитків, а при її стягненні застосовуються принципи розумності та справедливості. В даному випадку, суд звертає увагу на положення ч. 3 ст. 551 ЦК щодо зменшення розміру неустойки, яке може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня (неустойка), оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, і згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України мають компенсаційну природу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК мають аналогічну компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п.21 ч.5 статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що сума боргу за кредитом становть 1.00 гривню, а залишок боргу за виконавчими листами становить (згідно довідки ДВС) -11 532,61 гривень. (а.с.49). Тому, судом встановлені підстави, що можуть свідчити про можливість зменшення нарахованої кредитором пені (неустойки) в сумі 4 402 гривні до 440 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов'язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому стягнення з відповідача на користь позивача підлягає суму 160 гривень.

Outcome: partial