Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Заявник [PERSON] , 25 червня 2021 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 №129837, однак допущена помилка в ньому, а саме, не вірно зазначено її прізвище. З врахуванням наведеного, просить суд встановити факт, що Державний акт на приватної власності на землю серії Р3 №129837 видане на « [PERSON] » належить - [PERSON] . Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 29 червня 2021 року заяву залишено без руху. Заявником [PERSON] 26 липня 2021 року було усунуто зазначені недоліки в ухвалі про залишення заяви без руху. Ухвалою судді від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Городищенської територіальної громади Луцького району Волинської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З дослідженої судом копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Луцьким ГУ УМВС України у Волинській області 18 червня 1997 року, встановлено, що заявником є [PERSON] , яка народилася [INFO] в селі Михлин, Горохівського району Волинської області (а.с.22). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №129837, заявниця вказана [PERSON] . (а.с.16). Досліджені судом докази вказують на належність Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №129837 [PERSON] , однак наявність розбіжності в написанні прізвища заявника як « [PERSON] » в Державному акті на право приватної власності на землю серії Р3 №129837 зумовлює необхідність встановлення факту, що має юридичне значення в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлення факту належності вказаного правовстановлюючого документу заявнику має юридичне значення, оскільки наявність розбіжностей в написанні прізвища позбавляє її можливості розпоряджатися вищенаведеною земельною ділянкою. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту належності їй Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №129837 є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, на підставі наведеного та

Outcome: approved