Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Заступник керівника [PERSON] місцевої прокуратури в інтересах держави в особі [PERSON] міської лікарні №2 [PERSON] міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням. Позов мотивовано тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.03.2017 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілим, кримінальне провадження № 12016270010011539 закрито. Потерпілий [PERSON] від кримінального правопорушення, скоєного [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні у [PERSON] міській лікарні № 2. Вартість витрат на його лікування, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 8 644 грн. 97 коп. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Вказала, що позов прокурором подано в порядку ст. 45 ЦПК України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоровя у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] міської лікарні №2 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та його представник у судому засіданні позов не визнали. Представник відповідача вказав, що прокурор не довів обєктивні причини неможливості подання позову самою [PERSON] міською лікарнею № 2. Також зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в НАСК «Оранта», а тому, вважає, що саме НАСК «Оранта» повинна відшкодовувати у межах страхової суми в розмірі 200 000 грн. у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП третій особі [PERSON] Крім того, в розрахунках, наданих до позовної заяви, закладено витрати на утримання закладу-господарські витрати, заробітна плата, оплата комунальних послуг та інше, що, на його думку, не повинно входити до витрат, які не входять у фактичні витрати на утримання лікувального закладу. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи НСК «Оранта» у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Також в заяві зазначає, що проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення прокурора, сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.03.2017 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілим, кримінальне провадження № 12016270010011539 закрито (а.с. 6-7). Під час розгляду кримінального провадження № 12016270010011539 було встановлено, що органом досудового розслідування [PERSON] підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин: 10.12.2016 року, близько 17 год. 15 хв., він, керуючи автомобілем «ВАЗ - 211140», реєстраційний номер [NUMBER], рухався в м. Чернігові по вул. Шевченко зі сторони вул. Малиновського в напрямку вул. Кленова. Рухаючись у вказаному напрямку, в районі будинку № 223 по вул. Шевченко у м. Чернігові проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху у темну пору доби та під час виникнення небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину вул. Шевченко поза межами пішохідного переходу зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. В результаті наїзду, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих уламкових переломів кісток верхньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків, саден обличчя, які у своїй сукупності, згідно висновку судово-медичної експертизи № 63 від 17.01.2017 року, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я на строк більше ніж 21 добу. Згідно розрахунку витрат на лікування [PERSON] міської лікарні № 2 [PERSON] міської ради від 11 квітня 2017 року № 196, вартість лікування [PERSON] з 10.12.2016 по 10.01.2017 , а саме 31 ліжко-днів становить 8 644 грн. 97 коп. Згідно розрахунку витрати за один ліжко -день становлять 278 грн. 87 коп, з них заробітна плата складає 184 грн. 47 коп., нарахування на заробітну плату - 39,28 грн, господарські витрати - 2.62, витрати на харчування - 4,84, придбання медикаментів - 6,75 грн, оплата комунальних послуг та інші витрати - 40,91 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст. 121 Конституції Українина прокуратуру покладено обов'язок представляти інтереси держави в суді у випадках, визначених Законом. Повноваження прокурора на звернення до суду у передбачених законом випадках, у тому числі для захисту інтересів держави, встановлено також ст.ст. 20, 23, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 3, 45 ЦПКУкраїни. Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Тобто, законодавство покладає обов'язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, саме на особу, яка вчинила злочин. Щодо посилання представника відповідача про відшкодування шкоди за рахунок НАСК «Оранта» суд зазначає наступне. Відповідно до правового висновку висловленого Верховним Судом України в постанові № 2808цс15 від 20 січня 2016 року, Верховний Суд України, право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. За таких обставин, доводи представника відповідача про відмову у задоволенні позову не заслуговують на увагу, оскільки позивач наполягає на відшкодуванні шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. Пунктом 4 Порядку також передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету ( місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Аналогічні роз'яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (і змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої роз'яснено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Оскільки витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоровя у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, а тому доводи відповідача та його представника з приводу неправильності розрахунку таких витрат суд вважає безпідставними. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved