Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписав Заяву б/н від 01.03.2018. При підписанні заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним та банком Договір надання банківських послуг, що підтверджується його підписом. Заявою та підписаними ним Умовами підтверджується те, що на час підписання він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. На підставі вказаного Договору Банком був відкритий картковий рахунок та встановлений кредитний ліміт. Відповідач ухиляється від виконання зобов?язання, оскільки заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Станом на 14.10.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 10622,05 грн., яка складається з: 7063,69 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 1019,92 грн. - заборгованості за простроченими відсотками та 2538,44 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит. На цих підставах, позивач просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за кредитним договором б/н від 01.03.2018 та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді від 19.03.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. Станом на 13.05.2021 року відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Судом встановлено, щозвертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.03.2018, АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження своїх вимог надало копію заяви [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначено особисту інформацію відповідача: а саме: ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання. У заяві підписаній [PERSON] зазначено, що він підписанням цієї заяви, відповідно до ст. 364 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку, та які разом із пам?яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування. При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту та не вказана обумовлена сторонами сума кредиту, яку бажав отримати відповідач. Крім того, на обґрунтування своїх позовних вимог банком надано суду Витяг з умов кредитування, підписаний відповідачем 01.03.2018. Також, у позові зазначено, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов?язань з погашення кредиту, клієнт зобов?язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту та проценти від неповернутого кредиту. При цьому, позивачем не надано суду підтвердження того, що відповідач ознайомлений із цими Умовами та Правилами, які почали діяти з 01.03.2019. Банком надано Довідку, з якої вбачається, що [PERSON] були надані кредитні картки, починаючи з дати відкриття 02.04.2017, при тому, що він звернувся до банку із заявою про отримання банківських послуг 01.03.2018. Також, Банком надано Довідку «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] », з якої вбачається, що станом на 01.03.2018 кредитний ліміт становив 0.00 грн., а 03.11.2018 кредитний ліміт був встановлений в розмірі 5000,00 грн., станом на 10.01.2019 кредитний ліміт був зменшений до 0.00 грн. При цьому, суду не надано документальних підтверджень того, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 01.03.2018, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як в Розрахунках та в Анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, в тому числі і заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7063,69 грн., при тому, що найвищий кредитний ліміт був визначений у розмірі 5000,00 грн., тобто не зрозуміло з чого виходив позивач при вирахуванні суми заборгованості, з урахуванням того, що тіло кредиту включає тільки основний борг, тобто це сума, яку позичальник бере в кредит (фактично отримує на руки або на карту) і до нього не входять проценти за користування кредитом, штрафи, пеня і інші додаткові платежі за отримання або користування кредитом, що підтверджується висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Всупереч зазначеному, позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви між відповідачем та позивачем було узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Необхідність доказування ознайомлення відповідача з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у справі № 6-2320цс16 від 22.03.2017, в якій було скасовано рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з тим, що «суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов?язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов?язання з повернення кредиту». Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed