Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд зобов'язати відповідачів демонтувати цегляний гараж розміром 4,00 х 6,00 м самочинно побудований біля житлового будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до п.2 розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 16.07.2010 року № 543 «Про самочинне будівництво гр. [PERSON].» - [PERSON] власника будинку [ADDRESS] в термін до 01.09.2010 р. зобов'язано демонтувати цегляний гараж розміром 4,00 х 6,00 м самочинно побудований біля житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачі 20.07.2010 р. та 26.08.2010 р. попереджались ЛКП «Сигнівка» щодо демонтажу самочинно побудованого гаражу. Відповідно до актів від 04.08.2010 р. та 01.09.2010 р. складених комісією ЛКП «Сигнівка» відповідачі в зазначений термін самочинно побудований гараж не демонтували. У зв'язку із наведеним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному і просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов заперечили, подали зустрічний позов /а.с.36-37/, який в подальшому уточнювали /а.с.56/ та у якому просять визнати право власності на самочинно збудований гараж розміром 4,00 х 6,00 м, побудований біля житлового будинку [ADDRESS]. Додатково пояснили, що всіє троє відповідачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спільними силами будували спірний гараж в той час, коли земельна ділянка, на якій він побудований, належала їм на праві приватної власності. Проте згодом ухвала Львівської міської ради про надання відповідачам земельної ділянки була скасована судом. Оскільки вони побудували гараж на своїй земельній ділянці, він нікому не заважає, просять відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов, визнавши за ними право власності на спірний гараж. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, однак матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. У судовому засіданні третя особа [PERSON] первісний позов підтримала, зустрічний заперечила, пояснивши, що спірний гараж побудований так, що заважає їй користуватись прилеглою земельною ділянкою. Крім того відповідачі побудували гараж вже після рішення суду, тобто в той час, коли земельна ділянка їм не належала. Представник позивача зустрічний позов заперечив, пояснивши, що будівництво гаражу велось без дозволу користувача земельної ділянки, порушує права третіх осіб, крім цього проводилось без додержання архітектурних, будівельних, санітарних та інших норм, а тому у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник третіх осіб Львівської міської ради та ЛКП «Сигнівка» у судове засідання не з'явились, однак матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, третьої особи, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зі змісту п.4.3.5. Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 117 від 27.02.2009 року випливає, що районна адміністрація розглядає та вживає заходи у встановленому виконавчим комітетом порядку щодо фактів самовільного будівництва. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. Відповідно до свідоцтва про право власності від 28.10.2002 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок по [ADDRESS] у м. Львові загальною площею 71,3 кв. м /а.с.38/. [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0778 га, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 04.12.2003 року, виданому на підставі ухвали 6-ї сесії 4-го скликання Львівської міської ради від 26.06.2003 року № 634 /а.с.39/. Проте відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.06.2006 року ухвалу Львівської міської ради від 26.06.2003 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 778 кв. м для обслуговування будинку [ADDRESS] та виданий 04.12.2003 року [PERSON] державний акт на право власності на вказану земельну ділянку визнано незаконними та скасовано. Відповідачами біля будинку [ADDRESS] був самочинно збудований гараж розміром 4,00 х 6,00 м на землях комунальної власності м. Львова. Суд не бере до уваги твердження відповідачів про те, що вони збудували спірний гараж на земельній ділянці, що належала їм на праві приватної власності, тобто до 2006 року, оскільки вони не надали жодних підтверджуючих документів цього. Крім того, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що уповноваженими органами видавались будь-які дозвільні документи на будівництво гаражу. Відповідно до п. 2 розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської № 543 від 16.07.2010 року «Про самочинне будівництво гр. [PERSON].» зобов'язано [PERSON], власника будинку [ADDRESS] в термін до 01.09.2010 р. демонтувати цегляний гараж розміром 4,00 х 6,00 м, самочинно побудований біля житлового будинку [ADDRESS] /а.с.5/. ЛКП «Сигнівка» 20.07.2010 та 28.08.2010 року попереджало відповідачів про те, що вони зобов'язані демонтувати самочинно побудований гараж /а.с.7,9/. Проте відповідачі вимоги розпорядження № 543 від 16.07.2010 р. не виконали, що і визнали у судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В силу ч. 2 ст. 212 ЗК України знесення гаражу на [ADDRESS], який самочинно збудований на землях міськземфонду, повинно здійснюватися за рахунок відповідачів. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що первісний позов підставний, оскільки відповідачі не надали жодних допустимих доказів того, що вони збудували гараж на земельній ділянці, що належала їм на праві приватної власності, відмовляються зносити гараж у добровільному порядку на вимогу уповноваженого органу власника земельної ділянки, а тому їх слід зобов'язати це зробити у судовому порядку. У зустрічному позові слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч. 2 ст. 375 КК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. У п. 12 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України /про правовий режим самочинного будівництва/ роз'яснює, що вирішуючи справу за позовом власника земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником /користувачем/ земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що оскільки відповідачі відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.06.2006 року не є власниками земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], не надали допустимих доказів того, що гараж був збудований в той час, коли вони були власниками земельної ділянки, тобто до 2006 року; не надали належних доказів того, що будівництво гаражу велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: approved