Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 вересня 2013 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 163 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 163. За час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставами для розірвання шлюбу є те, що з лютого 2020 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки, спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання дітей. Ухвалою судді від 25 січня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22 лютого 2021 року. У призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, часу і місце судового розгляду справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, у призначене судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 28 вересня 2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 28 вересня 2013 року складено відповідний актовий запис № 163. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 198, та дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 08, батьком яких є позивач, матір`ю - відповідач, що підтверджено відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області 14.10.2014 року, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області 02.01.2020 року, копії яких долучені до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що з лютого 2020 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, між ними відсутнє взаєморозуміння та у них різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство сторони не ведуть та спільного бюджету не мають. Подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з доводів позовної заяви, не спростованих відповідачем, домовленостей щодо виховання та утримання дітей сторонами досягнуто. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] у заяві, яку вона подала до суду 25.01.2021, просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 908 гривень. Позивач в поданій до суду заяві просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved