Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями. В обґрунтування позову зазначала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя [PERSON] була власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . 23.08.2017 року між [PERSON] (онукою) та її бабусею [PERSON] , яка також є матір`ю позивача [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки цього житлового будинку. Вважала, що даний договір був укладений незаконно; відповідач зловживаючи довірою бабусі, а також поганим станом її здоров`я обманула її. Від [PERSON] позивач знає про те, що вона ніяких грошових коштів відповідно до вказаного договору не отримувала. Просила визнати недійсним договір-купівлі продажу 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , який був посвідчений 23.08.2017 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., реєстровий номер 3242, 3243. Ухвалою судді від 24.01.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді від 04.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 29.05.2019 року позовні вимоги [PERSON] залишено без розгляду. Постановою Полтавського апеляційного суду від 17.07.2019 року ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.05.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи. Ухвалою судді від 05.08.2019 року справу прийнято до провадження іншого судді та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.02.2020 року підготовче провадження по справі закрито. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Посилалися на той факт, що відповідач навмисно ввела [PERSON] в оману, скориставшись її станом здоров`я. Зі слів [PERSON] позивачу стало відомо про те, що грошові кошти за будинок їй не передавались, а [PERSON] обіцяла після укладення договору купити позивачу [PERSON] однокімнатну квартиру. Позивач [PERSON] також просила врахувати той факт, що 12.05.1992 року на її ім`я був посвідчений заповіт від імені матері [PERSON] , а тому, в разі визнання оспорюваного правочину недійсним, вона має право на спадкування. Представник відповідача [PERSON] адвокат Єрмоленко О.В. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що оспорюваний договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Веселовським А.Г. 23.08.2017 року, був укладений з дотриманням усіх вимог закону. Звертав увагу, що в разі визнання договору купівлі-продажу недійсним неможливо застосувати двосторонню реституцію, оскільки продавець [PERSON] померла [INFO] . Вказав, що твердження позивача про неотримання [PERSON] грошових коштів за договором, є припущенням, належними та допустимим доказами це не підтверджено та спростовується доказами, наявними в матеріалах справи. Посилання [PERSON] на той факт, що вона є спадкоємицею за заповітом від 12.05.1992 року, не відповідають дійсності, оскільки заповітом від 23.05.2014 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] попередній заповіт скасований. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, просив справу розглянути за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] , якій за життя належало право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , була матір`ю позивачки [PERSON] та бабусею відповідача [PERSON] . Позивач є рідною матір`ю відповідача. З 2012 року онука [PERSON] постійно опікувалась бабусею [PERSON] та дідусем - [PERSON] . 23.05.2014 року бабуся, а 26.09.2014 року і дідусь, склали заповіти, якими все своє майно заповіли онуці [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . З листопада 2016 року [PERSON] постійно проживала з бабусею у будинку [ADDRESS] . Бабуся після інсульту була прикута до ліжка та потребувала постійного догляду. 23.08.2017 року між [PERSON] та її онукою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., реєстровий № 3242 та 3243. У зв`язку з вадами зору, похилим віком [PERSON] на її прохання та за її дорученням, після прочитання тексту договору вголос договір купівлі-продажу від імені продавця підписав [PERSON] . Відповідно до п. 3 договору, продаж об`єкту нерухомості вчинено за 44 950,00 грн, які сплачені покупцем продавцю повністю до підписання цього Договору. Свідок [PERSON] підтвердив передачу грошових коштів продавцю у сумі, зазначеній п. 3 договору. Жодних претензій до [PERSON] з боку її бабусі [PERSON] в момент підписання договору купівлі- продажу не було. Відповідач надала суду заповіт, посвідчений 23.05.2014 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І., реєстровий номер № 611, згідно якого [PERSON] за життя все своє майно, з чого б воно не складалося, заповідала [PERSON] . Отже, посилання позивача на заповіт від 12.05.1992 року не дають підстав вважати, що вона є спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON] . Судом в якості доказу в судовому засіданні 25.02. 2021 року переглянутий диск із відеозаписом, на якому [PERSON] та її чоловік [PERSON] пояснюють, що заповідають все своє майно онуці [PERSON] в порядку за належний догляд за ними. Свідок [PERSON] , який є сином позивача, пояснив суду, що [PERSON] була його бабусею і йому відомо про усну домовленість між [PERSON] та [PERSON] про придбання останньою для матері однокімнатної квартири . Вважав, що [PERSON] ввели в оману, грошових коштів при укладанні договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння [ADDRESS] їй ніхто не передавав, квартиру для матері сестра не придбала. Після оформлення оспорюваного правочину, [PERSON] привезла бабусю до нього в село Рокитне, Кременчуцького району. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивачки [PERSON] , знала її матір, [PERSON] , декілька раз спілкувалась з нею по телефону. Зі слів позивача знає про те, що [PERSON] ввели в оману, вигнали з дому, та ніяких грошей за будинок не дали. При укладанні договору купівлі-продажу будинку не була присутньою, умови договору їй невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови щодо визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи зі змісту 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним , якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Частиною першої статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша стаття 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення . Аналогічна правова позиція була викладена у Постанові Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі № 753/10863/16-ц, провадження № 61-34575св18. Суд встановив, що між [PERSON] та її бабусею [PERSON] існували добрі родинні стосунки. [PERSON] доглядала бабуся, а та послідовно висловлювала наміри та вчиняла дії щодо розпорядження належним їй майном на користь онуки. При нотаріальному посвідченні правочину продавець [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій і керувала ними, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір купівлі-продажу укладений під вливом обману, внаслідок навмисного введення в оману покупцем [PERSON] продавця, позивачем не надано. Крім того, сама позивач [PERSON] не є стороною оспорюваного правочину, а тому припущення позивача про те, що [PERSON] не отримувала грошових коштів за продаж спірної частини житлового будинку не можуть бути судом взяті до уваги. Згідно договору купівлі-продажу грошові кошти за договором повністю сплачені покупцем готівкою і отримані продавцем особисто до підписання договору. Доказів того, що такі умови договору сторонами не виконано, та відповідач не розрахувалася, суду не надано. Відповідно до ст. 81, 83 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed