Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та Відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, у якому просив суд визнати недійсним державний акт серії ЯК №505570 від 27 квітня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0810 га, розташовану по [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0810 га, розташованої по [ADDRESS] від 07 жовтня 2010 року, укладений між [PERSON], який діяв за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON], та зобов'язати [PERSON] повернути до комунальної власності земельну ділянку площею 0,0810 га, розташовану по [ADDRESS], вартістю 327 564 гривень, посилаючись на неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку. В судовому засіданні в обґрунтування заявлених вимог прокурор Максимішин В.В. послався на те, що [PERSON], будучі сільським головою Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби та в інтересах третіх осіб, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів (витяг з рішення сесії Фонтанської сільської ради від 18.03.1994 № 29, довідки та листи Фонтанської сільської ради) щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0810 га в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаних документів, 27 квітня 2010 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. 07 жовтня 2010 року між [PERSON], який на підставі довіреності діяв від імені [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки. Проте, згідно матеріалів кримінальної справи №01201100079 показів свідків та даних державного архіву Комінтернівської районної державної адміністрації 18 березня 1994 року сесією Фонтанської сільської ради рішення про надання земельної ділянки [PERSON] не приймалось. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що в 2009 вона передала копію свого паспорту та ідентифікаційного коду для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку в с. Фонтанка своєму знайомому, [PERSON]. 27 квітня 2010 року на прохання [PERSON] нею була підписана на його ім'я довіреність на розпорядження земельною ділянкою площею 0,0810 га по [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоч про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача - Відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області в судове засідання неодноразово не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], будучі сільським головою Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби та в інтересах третіх осіб, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів (витягу з рішення сесії Фонтанської сільської ради від 18.03.1994 № 29, довідок та листів Фонтанської сільської ради) щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0810 га, розташованої по [ADDRESS], вартістю 327 564 гривень, передбаченої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаних документів, 27 квітня 2010 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯК №505570 від 27 квітня 2010 року. 07 жовтня 2010 року між [PERSON], який на підставі довіреності діяв від імені та в інтересах [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу вказаної земельної ділянки. Проте, згідно матеріалів кримінальної справи №01201100079, а саме, показів свідків та даних державного архіву Комінтернівської районної державної адміністрації 18 березня 1994 року сесією Фонтанської сільської ради рішення про надання земельної ділянки [PERSON] не приймалось. З протоколу допиту в якості свідка [PERSON], вбачається що в 2009 вона на прохання [PERSON] передала йому копію свого паспорту та ідентифікаційного коду для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області. 27 квітня 2010 року на прохання [PERSON] вона надала на ім'я [PERSON] довіреність на розпорядження земельною ділянкою площею 0,0810 га по [ADDRESS]. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 191 ч.5, ст.15,191 ч.5, ст.209 ч.2, ст.366 ч.2, ст.358 ч.4, ст.28 ч.3 ст.366 ч.2, ст.28 ч.3, ст.358 ч.4 КК України, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 191 ч.5, ст.15,191 ч.5, ст.209 ч.2, ст.366 ч.2, ст.358 ч.4, ст.28 ч.3 ст.366 ч.2, ст.28 ч.3, ст.358 ч.4 КК України. Згідно ч. 1 ст. 14 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частинами 6, 7, 9, 10 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент видачі державного акту) - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності територіальних громад відносяться до компетенції сесії сільської, селищної, міської ради. Проте, земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] була передана із земель запасу комунальної власності територіальної громади с. Фонтанка у власність [PERSON] в порушення наведених законодавчих норм та встановленої процедури. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 153 та ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Частиною 1 ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 цього Кодексу - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] підлягає поверненню до земель запасу комунальної власності територіальної громади с. Фонтанка, оскільки вибула з комунальної власності не з волі органу, який відповідно до закону уповноважений розпоряджатися такими землями. Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 158 Земельного кодексу України передбачено, що спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян вирішуються виключно судом. Згідно ч. 1 ст. 378 Цивільного кодексу України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. На підставі ст. 14 Конституції України, ст.ст. 1, 12, 78 ч.2, 116, 118, 152, 153, Земельного кодексу України, ст.ст. 90, 158, 215, 216, 321, 328, 330, 373 ч.2, 378, 387 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved