Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира знаходиться у комунальній власності міста, відповідач [PERSON] є наймачем вказаної квартири. Зазначає, що у відповідності до акту ЛКП «Богданівка» відповідач з 2007 року у спірній квартирі не проживає, комунальних послуг не сплачує. Вважає, що оскільки відповідач був відсутній у вказаній квартирі понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, та не виконував обов'язків наймача, тому втратив право на користування такою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що стверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 40). За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - ЛКП «Богданівка» будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не направило в суд свого представника, заяви про розгляд справи за відсутності такого не подало, про причини неявки не повідомило, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності такого. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. У відповідності до частини 4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності, складається з однієї кімнати площею 16,8 кв.м, кухні площею 5,6 кв.м та комунальних вигод. [PERSON] зареєстрований у даній квартирі на підставі ордеру № 000151 від 26.08.1996 року і являється основним квартиронаймачем, що підтверджується довідкою, виданою ЛКП «Богданівка» № 1654 від 10.12.2013 року (а.с.4). Актом ЛКП «Богданівка» від 12.12.2013 року встановлено, що відповідач[PERSON] з 2007 року у вказаній квартирі не проживає (а.с. 3). Із повідомлення та відомостей про нарахування та оплату послуг вбачається, що станом на 10.12.2013 року за квартирою [ADDRESS] числиться заборгованість за житлово-комунальні послуги (а.с. 5-9). Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст.71 ЖК України. У відповідності до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймач може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні до часу звернення з позовом, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст.214 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи 25.01.1996 року [PERSON], встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою № 021490 (а.с.32). Із заяв відповідача [PERSON] вбачається, що рішенням виконкому ЛМР від 27.06.1996 року за ним була закріплена квартира по [ADDRESS] та видано ордер, проте виділене житлове приміщення було із рядом недоліків, не відповідало санітарним і технічним вимогам, що підтверджується відповіддю Відділу житлового господарства Залізничної районної адміністрації № 22/120-14-08-072 від 06.06.1996 р., якою зобов'язано Відділ житлового господарства Залізничного району м.Львова в термін до 20.07.1996 року провести ремонтні роботи (а.с. 24 зв.). При цьому, слід зауважити, що витягом з протоколу засідання постійної комісії фінансів, планування бюджету та економічного розвитку Львівської міської ради народних депутатів від 16.07.1996 року підтверджується, що [PERSON] було рекомендовано виділити з позабюджетного фонду 20 млн. крб. на проведення ремонту квартири (а.с. 34). Доказів того, що такі ремонтні роботи було проведено і квартиру приведено до належного стану суду не представлено. Згідно постанови Галицького районного суду м. Львова від 18.04.1997 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 51 КУпАП, а саме, за викрадення з ПБО «Львівміськбуд» 20 кг цементу для ремонту своєї квартири (а.с. 36, 37). З акту ЖЕК № 303 від 01.08.1997 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] виявлено ряд недоліків, які необхідно ліквідувати силами ЖЕК, а з акту від 23.03.1999 року, що квартира знаходиться в запущеному стані (а.с. 35). Зазначене свідчить про те, що [PERSON] інтересу до спірної квартири не втрачав. В той же час, позивачем не надано доказів про обрання гр. [PERSON] іншого постійного місця проживання та те, що він зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні. Відтак судом встановлено, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, з поважних причин. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, з поважних причин, тому правові підстави для задоволення позову відсутні і в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed