Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Чкалова, б. № 155. Між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленість щодо купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Чкалова, б. № 155. Позивачем було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 40\~000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу. На даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, так як вказане домоволодіння було побудовано у 1977 році на відведеній під забудову земельній ділянці, однак його не було прийнято належним чином до експлуатації, і тому на даний момент на нього відсутня відповідна правовстановлююча документація та реєстрація права власності. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане домоволодіння. Позивач до суду не зявився, надав заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без його участі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що відповідачка є власницею житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Чкалова, б. № 155. Між позивачем та відповідачкою було досягнуто домовленість щодо купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Чкалова, б. № 155. Позивачем було передано відповідачці домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 40\~000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу. На даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, так як вказане домоволодіння було побудовано у 1977 році на відведеній під забудову земельній ділянці, однак його не було прийнято належним чином до експлуатації, і тому на даний момент на нього відсутня відповідна правовстановлююча документація та реєстрація права власності. При цьому, згідно порядку оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, що наведений в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, зокрема розяснюється, що громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності за забудовниками на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачкою домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшло вказане вище домоволодіння, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved