Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, яка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 липня 2009 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Від шлюбу сторони мають сина, [INFO]. Протягом всіх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося. Сторони мають протилежні погляди на шлюб, сім'ю. З листопада 2011 року і по цей день позивач разом з сином проживають з батьками позивача, за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та з урахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду, позивач просить розірвати шлюб між сторонами і стягнути з відповідача державне мито яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану стягнути з позивача. Позивач до судового засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що між сторонами 18 липня 2009 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №1322 (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] року народився [PERSON] батьком якого є [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів боржника [PERSON] станом на 05.01.2015 року становить 37 508, 34 грн. (а.с. 12-13). З довідки дошкільного навчального закладу № 25 від 15.01.2016 року, [PERSON] [INFO] виховується у вказаному закладі (а.с. 14). З довідки Вишенського відділу державної виконавчої служби від 12.01.2015 року вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] у період з 08.02.2012 року по 05.01.2015 року (а.с.16). Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved