Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить визнати за нею право власності на ? частку житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] та встановити порядок користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на підставі рішення виконкому Славутицької міської ради народних депутатів № 6 від 11 січня 1995 року [PERSON] на склад сім'ї: він та його дружина [PERSON] згідно ордеру № 8139 від 16 січня 1995 року було надано у користування житлове приміщення у вигляді 2-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], яку відповідно до розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» за № 585-пр від 07.12.1989 року було передано їм у спільну сумісну власність. Враховуючи той факт, що останнім часом з відповідачем постійно виникають сварки з-приводу оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та порядку користування квартирою, тому виникла необхідність у визначенні частки, яка належить позивачці, та встановити порядок користування квартирою, виділивши у користування їй одну ізольовану жилу кімнату розміром 12,8 мІ житлової площі, залишивши у користуванні відповідача [PERSON] другу ізольовану жилу кімнату площею 15,0 мІ житлової площі; ванну кімнату, вбиральню, кухню, коридор та лоджію залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Суду пояснили, що причиною визначення частки в квартирі, яка належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, та встановлення порядку користування квартирою, стали гострі неприязні стосунки з відповідачем, який зловживає спиртними напоями, вчиняв систематично до неї протиправні дії із застосуванням фізичної сили. Оскільки вони не можуть за обопільною згодою вирішити питання порядку користування квартирою, що належить на праві спільної сумісної власності, то спір повинен бути вирішений в судовому порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 05 серпня 1989 року Губичським сільвиконкомом Буда-Кошелевського району Гомельської області, Білорусь, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 05 січня 1989 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 11. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. На підставі рішення виконкому Славутицької міської ради народних депутатів № 6 від 11 січня 1995 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради народних депутатів видано [PERSON] ордер № 8139 від 16 січня 1995 року на користування житловим приміщенням у вигляді 2-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] на склад сім'ї: двох чоловік - [PERSON], відповідач. та [PERSON], позивачка. Відповідно до розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» за № 585-пр. від 7 грудня 1998 року [PERSON] та [PERSON] вищевказане житлове приміщення було передано у спільну сумісну власність, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 07.12.1998 року. Право спільної сумісної власності на дану квартиру зареєстровано 20 січня 1999 року у ВП «Бюро технічної інвентаризації КП «АРБ у м. Славутичі» у реєстровій книзі за номером 453/48. Як встановлено судом, спірна квартира при приватизації була передана сторонам у спільну сумісну власність і належить позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки їх частки у праві спільної сумісної власності не були виділені. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Як зазначено у ч. 2 цієї статті у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається з пояснень позивачки, домовленості між сторонами щодо розміру часток кожного з них в праві спільної сумісної власності не було. Таким чином, кожен із співвласників має право на 1/2 частку житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка пояснила, що визначення частки співвласників у праві спільної сумісної власності необхідно для встановлення порядку користування квартирою, оскільки у неї з відповідачем склалися неприязні стосунки. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 7 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно даних технічного паспорта на житлове приміщення квартира за адресою: [ADDRESS] є двохкімнатною, загальною площею 50,7 мІ, жилою площею 27, 8 мІ. Враховуючи право кожного з співвласників на 1/2 частку даного житлового приміщення кожен з них при визначенні порядку користування ним має право на отримання у користування ізольованої жилої кімнати розміром 13, 9 мІ. За вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право згідно ст. 386 ЦК України на захист свого права власності, його порушених інтересів. За ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки спірна квартира є неподільною, то суд встановлює порядок користування нею, виходячи з наступного. Як видно з плану квартири, вона складається із двох жилих кімнат площею 12,8 мІ і 15,0 мІ, інших приміщень: кухні, ванної кімнати, коридору, вбиральні, лоджії. Всі жилі кімнати ізольовані і не пов'язані між собою спільними входами. Виходячи із загальної жилої площі квартири 27,8 мІ на кожного співвласника припадає по 13,9 мІ. Оскільки кімнат такої площі у спірній квартирі немає, то за згодою позивачки їй підлягає виділенню в користування жила кімната площею 12,8 мІ, залишивши у користуванні відповідача [PERSON] жилу кімнату розміром 15,0 мІ. Решту приміщень квартири : кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню, лоджію - необхідно залишити у їх спільному користуванні. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно договору про надання правової допомоги, який долучений до матеріалів справи, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, правова допомога позивачці [PERSON] була надана адвокатом [PERSON]. Оплата витрат за надання правової допомоги позивачкою [PERSON] адвокату [PERSON] підтверджується актом виконаних робіт, квитанціями до прибуткових касових ордерів. Як вбачається з акту виконаних робіт, представником позивача - адвокатом [PERSON] була затрачена одна година на участь у судовому процесі під час розгляду даної справи, тривалість судового засідання підтверджена журналом судового засідання, роз'яснення та надання консультацій з положень сімейного, цивільного, цивільно - процесуального законодавства України, прав та обов'язків сторін по цивільній справі - 1 година, вивчення і проведення налізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, судової практики, підготовка процесуальних документів до суду - 2 години. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру, які долучені до матеріалів справи, [PERSON] оплачено адвокату [PERSON] за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги 2170 гривень. Як вбачається із змісту ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсація витрат на правову допомогу, стягується за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Таким чином, враховуючи, що представник позивачки - адвокат [PERSON] приймав у часть у судовому засіданні тривалістю одна година 10 хвилин, окремі поцесуальні дії судом не вчинялись, з матеріалами справи не знайомився в суді, то стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати на правову допомогу за участь її представника в судовому засіданні в сумі 487 гривень 20 копійок( 40 % від мінімальної зарплати ). Виходячи із змісту ст.1 вказаного Закону не підлягають компенсації інші види послуг, надані адвокатом [PERSON] позивачці, за роз'яснення та надання консультацій з положень сімейного, цивільного, цивільно - процесуального законодавства України, прав та обов'язків сторін по цивільній справі, вивчення і проведення налізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, судової практики, підготовка процесуальних документів до суду. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору на користь позивачки в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved