Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

до суду звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] провтрату права користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивачі вказують, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 1993 року відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз» та рішення Гадяцького районного суду Полтавської області № 2-612 від 13 червня 2008 року належить квартира [ADDRESS] . У квартирі за вищевказаною адресою зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] - [PERSON] . Не дивлячись на розірвання шлюбу, [PERSON] так і не змінила місця реєстрації, хоча фактично проживає в с. Малі Будища Гадяцького району Полтавської області. Разом з ним - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований їхній син [PERSON] , [INFO] , З відповідачем [PERSON] вони ніяких відносин не підтримують, вона є сторонньою людиною. Відповідач більше року не проживає в квартирі та не бере участі у витратах на утримання житла, її особисті речі у житловому приміщенні відсутні. Враховуючи, що відповідач зареєстрована в квартирі, вони змушені сплачувати комунальні платежі в повному обсязі. Через скрутне матеріальне становище час від часу виникає заборгованість зі сплати комунальних платежів, адже через реєстрацію місця проживання відповідача, вони не мають змоги оформити житлову субсидію. Позивач [PERSON] має намір створити сім`ю з іншою жінкою та зареєструвати її в квартирі, якою частково володіє. Окрім того, через існуючу реєстрацію місця проживання відповідача, вони не мають права повністю реалізовувати їхнє право як власників квартири, щодо розпорядження нею. Тому вважають, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації. Окрім того, відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат, пов`язаних з утриманням житлового приміщення, а тому вони, як власники житла, вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їм перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження їхнім майном. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи виконавчого комітету Гадяцької міської ради направив до суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням підлягають до задоволення, з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 червня 1993 року відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної приватної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зі змісту свідоцтва про одруження вбачається, що дошлюбне прізвище позивача [PERSON] - [PERSON]. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2008 року, яке набрало законної сили 24 червня 2008 року, визначено за [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частині у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 серпня 2009 року, виданого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] успадкувала 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Судом встановлено, що на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 02.11.2018, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як свідчить свідоцтво про народження, від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації, понад один рік, доведено позивачами долученими до справи доказами, а саме актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05 вересня 2018 року, 07 листопада 2018 року, 15 січня 2019 року, 11 березня 2019 року, 16 травня 2019 року, 08 вересня 2019 року, в яких містяться висновки щодо відсутності за місцем реєстрації [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року не проживає у квартирі, належній на праві власності позивачам, у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації, чим обмежує їх права у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням, будь-яких доказів на підтвердження перешкоджання їй позивачами проживати у квартирі суду не надала, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення. Відповідно до п. п 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач [PERSON] при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Полтава-банк» про сплату від 13.12.2019, тому згідно ст. 141 ЦПК України, сплачена позивачем [PERSON] сума судових витрат, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved