Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON], яка вказала, що 08.07.2007р. передав у борг відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 760 000 грн. на строк до 08.10.2013р., про що між сторонами було укладено договір позики та відповідачем видано відповідну розписку. Оскільки відповідач гроші у визначений термін не повернув, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 992 000 грн., а також понесені судові витрати. Представник позивача вимоги позову в судовому засіданні підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач до суду не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ч.8 ст. 76 ЦПК України [PERSON] вважається повідомленим належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як убачається з договору позики від 08.07.2007р. [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 760 000 грн. строком до 08.10.2013р. (а.с. 4). В підтвердження отримання грошей від імені відповідача 08.07.2007р. було складено відповідну розписку на вказану суму (а.с. 7). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідносини, згідно яких одна сторона зобов'язана здійснити на користь іншої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, тощо) або утриматись від певної дії. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (займодавець) передає іншій стороні (заємщику) у власність (у оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути кредитору таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - ч.2 ст. 1047 ЦК України. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 615 частиною 2 ЦК України, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлене договором або законом. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено наявність договірних відносин позики між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником, відповідно до яких відповідач отримав від позивача 760 000 грн. та зобов'язався повернути суму в строк до 08.10.2013р., проте гроші не повернув. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що у позивача згідно умов укладеного договору позики внаслідок невиконання обов'язку відповідачем повернути позичену грошову суму виникло відповідне право вимоги та позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми позики в розмірі 760 000 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача має бути стягнуто понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 3 441 грн.

Outcome: approved