Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

До суду з позовом звернулися [PERSON], [PERSON] в якому просили визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту за адресою: с.Сари, вул. Калініна, б. 9 Гадяцького району Полтавської області, в тому числі на 1/3 частину будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], [INFO], на 1/3 частину будинковолодіння [PERSON], [INFO], а також прийняти від [PERSON] відмову від свого права на 1/3 частину будинковолодіння за адресою: вул. Калініна, 9 с.Сари Гадяцького району Полтавської області на користь [PERSON] . В обґрунтування позову посилаються на те, що згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради від 01.10.2015 року № 3142 будинковолодіння знаходиться в селі Сари, вул. Калініна, 9 Гадяцького району Полтавської області. Станом на 01.07.1990 року згідно погосподарської книги №13 особовий рахунок 1109 відносилося до типу колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка. При будинковолодінні значиться земельна ділянка 0,32 га неприватизована. 01.03.2015 р. помер чоловік і батько [PERSON], який проживав разом з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON]. 07.05.2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та того ж дня було відкрито спадкову справу. Дочки [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини. Приватний нотаріус [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів відмовила у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, запропонувавши звернутися до суду для визнання права власності на вказане спадкове майно. У судове засідання позивачі не зявилися, з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялися\~належним чином, про причину неявки суду не повідомили, надавши до суду заяви в яких просили розглянути подану ними позовну заяву без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю. У судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не з'явився, з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив, надавши до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти позовних вимог. Також, просить справу розглянути без їхньої участі. Третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON]. в судове засідання не з'явилась, з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомила, надавши до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності\~не з'явившихся осіб за наявними доказами у справі. Відповідно до п. 1\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно довідки виданої виконкомом [PERSON] сільської ради від 01.10.2015 року №3142 будинковолодіння в с.Сари, вул.Калініна,9 Гадяцького району Полтавської області, станом на 01.07.1990 року згідно погосподарської книги №13 особовий рахунок №1109 відносилося до типу колгоспного двору, членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були: Голова домогосподарства [PERSON], [INFO] - 1/3 частина; дружина [PERSON], [INFO] - 1/3 частина; дочка [PERSON], [INFO] 1/3 частина. Згідно довідки виданої виконкомом [PERSON] сільської ради від 01.10.2015 року №3141 при будинковолодінні в с.Сари, вул.Калініна,9 Гадяцького району Полтавської області значиться земельна ділянка 0,32 га, не приватизована, належить до фонду земель сільської ради. Державний акт не видавався. Визначення суспільної групи господарства було урегульовано Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затвердженими Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 13 квітня 1979 року №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26. За змістом п.20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником [PERSON] комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом ст. 120 ЦК УРСР 1963р. майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір є сімейно-трудовим обєднанням осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Члени колгоспного двору брали участь в громадському господарстві колгоспу і отримували в ньому основні доходи, а також спільно вели особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Таким чином, оскільки станом на 01.07.1990 року членами робочого двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що майно двору являлось сумісною власністю вказаних осіб по 1/3 частині за кожним. 01.03.2015 року помер [PERSON], про що 02.03.2015 року складено відповідний актовий запис №60, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-КЕ № 290422 від 02.03.2015 р. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 13.10.2015 р. № 3250 померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав станом на 01.03.2015 р. за адресою село Сари, вул. Калініна, 9, Гадяцького району, Полтавської області. На день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані: [PERSON], [INFO] дружина, дочка [PERSON], [INFO]. Інших зареєстрованих станом на день смерті 01.03.2015 р. не значилось. Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.08.2014 року, про що 08.08.2014 року складено відповідний актовий запис №1246 та своє прізвище [PERSON] змінила на [PERSON]. Статтею 1218\~ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи той факт, що [PERSON] належала1/3 частина майна зазначеного колгоспного двору, суд приходить до висновку, що1/3 частина вказаного домоволодіння входить до складу спадкового майно після його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки. Згідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до листа приватного нотаріуса ГРНО [PERSON] №493 від 13.11.2015р. 07.05.2015 року була заведена спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 01.03.20015 року. Заяву про відмову від спадщини надала [PERSON], яка відмовилася від належної їй частини спадщини на користь дружини померлого [PERSON], також, заяву про відмову від спадщини подала [PERSON] 01.10.2015 року нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Гадяцького району, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на грошові заощадження, які знаходяться в операційній частині Гадяцького ТВБВ №10016/0171 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» на імя дружини померлого [PERSON]. Видати свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння неможливо в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Таким чином, судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] прийняла спадщину тільки його дружина [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] успадкувала право власності на 1/3 частину зазначеного домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 01.10.2015 р. домоволодіння по вул. Калініна, 9 в с. Сари складається з житлового будинку А-1, а, загальною площею 73,2 кв.м., житлова площа 40,1 кв.м., погріба Б, сараю В, в, вбиральні Г, огорожі - №1, колодязя - №2. Відповідно до п. 4.15 ст.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, оскільки [PERSON] фактично являється власником 2/3 частини зазначеного домоволодіння, а [PERSON] являється власником 1/3 зазначеного будинковолодіння та враховуючи той факт, що у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння, що унеможливлює оформлення права власності та право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 2/3 частини домоволодіння є таким, що підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги в частині прийняття від [PERSON] відмови від свого права на 1/3 частину будинковолодіння на користь [PERSON], то суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлює ст. 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинити інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Таким чином, оскільки діючим законодавством України не передбачено можливості відмовитись від права власності на майно на користь певної особи, а також враховуючи те, що між [PERSON] та [PERSON] відсутній спір про право, суд приходить до висновку, що в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: partial