Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 05 вересня 2015 року вона, помітивши що її кінь не може піднятися на ноги, вирішила зателефонувати до ветеринара. Оскільки вона помилилася номером телефону то потрапила до заготовача худоби [PERSON], якого попросила приїхати та оглянути коня. Приблизно о 8-й годині ранку відповідач приїхав до неї до дому та оглянувши коня, зазначив, що він дуже хворий та скоро помре. Посилаючись на такий стан коня він запропонував їй купити його а 5000 гривень. Крім того, [PERSON] пообіцяв, що у випадку коли він довезе коня до мясокомбінату живим, то доплатить їй певну суму грошей. Засмучена звісткою про хворобу коня, вона перебувала у депресивному стані у звязку з чим погодилася на пропозицію відповідача та продала останньому коня за 5000 гривень. Зазначила, що насправді її кінь був здоровий, а відповідач обманув її та скориставшись пригніченим станом, заплатив за коня лише 5000 гривень, в той час як насправді продав його за 18\~000 гривень. Вважає, що таким чином відповідач шляхом зловживання довірою заволодів належним їй майном та спричинив їй матеріальну шкоду у сумі 11\~000 гривень. Крім того, вказаними діями відповідач завдав їй і моральну шкоду яку вона оцінює у 3\~000 гривень. На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.ст.1166, 1167 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином у сумі 11\~000 гривень та 3000 гривень відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримала просила його задовольнити. Пояснила суду, що у своєму господарстві вона має коня. 05.09.2015 року приблизно о 7-й годині ранку вона виявила, що кінь її захворів та не може піднятися на ноги. У звязку з цим вона вирішила зателефонувати ветеринару, проте помилилася номером та зателефонувала [PERSON] заготовачу худоби. Коли [PERSON] приїхав, вона повідомила, що вона його не викликала. На це останній не реагував та запропонував подивитися на коня та вона погодилася на це. Після огляду [PERSON] посилаючись на те, що її кінь дуже хворий і скоро помре, став пропонувати продати його за 5000 гривень. Вона погодилася на це та продала коня за 5000 гривень. Приблизно через півгодини вона стала телефонувати відповідачу з вимогою повернути коня, проте останній відмовився це робити та повідомив, що цього коня він дорізав по дорозі та продав іншим заготовачам худоби. Зазначила, що [PERSON] обманув її про хворобу коня, у звязку з чим фактично шахрайськими діями заволодів її майном. Фактично відповідач продав коня за 18\~000 гривень. Такими своїми діями відповідач завдав їй матеріальну шкоду у сумі 11\~000 гривень та моральну шкоду у сумі 3000 гривень. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що дійсно 05.09.2015 року, приблизно о 8-й годині йому зателефонувала [PERSON] та повідомила йому що у неї захворів кінь та поцікавилася чи не може він його купити. Оскільки його брату, який проживає у Тернопільській області був потрібен кінь, він вирішив приїхати та оглянути коня позивачки. Коли він приїхав до будинку [PERSON], його провели до коня та він його оглянув. Оскільки кінь дійсно був хворий він з урахуванням його стану запропонував позивачу за нього 5000 гривень. Остання погодилася на це та прийняла обумовлену ними суму. Коли він віз додому цього коня, йому стало гірше та на трасі він його дорізав й продав іншим заготівельникам мяса за 5\~000 гривень. Визнав, що дійсно донька позивачки телефонувала йому та вимагала повернути коня, проте на той час коня вже у нього не було. Також він пропонував допомогти позивачці придбати іншого коня проте вони відмовилися. Зазначив, що жодних шахрайських дій стосовно позивачки він не вчиняв. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Надав пояснення, аналогічні поясненням відповідача. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Відповідно до приписів частин першої, четвертої ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За приписами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до п.3 ч. 1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до положень ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Встановлено, що згідно записів з погосподарської книги [PERSON] у своєму господарстві за період з 2002 по 2015 рік мала коня, що підтверджено наданою довідкою №112 від 11.02.2016 року Монастироцької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області. 05 вересня 2015 року, на підставі усної домовленості, [PERSON] продала [PERSON] належного їй коня за 5000 гривень. Факт купівлі-продажу коня та отримання позивачем від відповідача вказаної суми сторонами був визнаний та не оспорювався. Крім того, згідно пояснень сторін, вбачається, що під час укладення даного правочину, ними були обумовлені всі суттєві умови (зокрема ціна, порядок передачі товару, тощо) і на момент його реального вчинення позивач погодилася на них. Вказані обставини також підтверджується фактичними діями позивача, а саме прийняття нею від відповідача обумовленої суми грошових коштів за товар та передача відповідачу товару. Допитний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач це дружина його брата. Восени, більш точний день він не памятає, йому зателефонувала позивач та попросила аби він підїхав до неї до дому. Коли він підїхав на подвірї будинку [PERSON] був відповідач, а стояв належний позивачці кінь. Кінь був здоровий. Оскільки відповідач казав, що кінь був хворий, він запропонував [PERSON] викликати ветеринара, проте остання на це ніяк не відреагувала, та продала відповідачу коня за 5\~000 гривень. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів позиваки їй відомо, що вона продала відповідачу за 5000 гривень належного їй коня. Також остання повідомила, що продала коня за таку ціну, скільки відповідач стверджував що кінь хворий. При купівлі-продажу коня вона не була присутньою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою позивачки. У її батьків в господарстві був кінь. Напередодні, 04.09.2015 року вона була в гостях у своїх батьків та цей кінь був здоровий. На наступний день їй зателефонувала мати та повідомила, що цей кінь захворів та вона його продала за 5\~000 гривень відповідачу. На це вона зазначила, що ціна є занадто низькою та стала сама телефонувати відповідачу аби той повернув коня. На її прохання відповідач зазначив, що коня він вже дорізав. Тоді вона запропонувала забрати тушу коня, однак останній відмовився. Після цього вони звернулися до міліції. Загальні положення про відшкодування шкоди визначені у параграфі 1 глави 82 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно частин 1 та 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частин 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже відповідно до загальних принципів відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди є неправомірність дій (вина) особи та причинний зв'язок між неправомірними діями та завданою шкодою. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач в якості обґрунтування своїх, вимог зазначала на вчинення відповідачем неправомірних дій (вчинення злочину), якими останній фактично і спричинив їй матеріальну і моральну шкоду. Відповідно до приписів ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено, за фактом вчинення [PERSON] стосовно неї шахрайських дій (купівлі шляхом обману належного їй майна за зниженою ціною) [PERSON] зверталася до правоохоронних органів. За результатами проведеної перевірки вказаного звернення дільничним інспектором міліції Ярмолинецького РВ УМВС України в Хмельницькій області 08.09.2015 року прийнятий висновок, який був погоджений начальником Ярмолинецького РВ УМВС України в Хмельницькій області, згідно якого в діях [PERSON] склад правопорушення, передбаченого ст.190 КК України не встановлено. Жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували неправомірність дії відповідача (в тому числі і введення її в оману) при укладенні даного правочину позивачем суду не представлено і з матеріалів справи не встановлено. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що фактично відповідачем був проданий її кінь за значно більшу суму 18\~000 гривень, і останній зобовязаний доплатити їй певну суму, оскільки будь-яких доказів цьому факту позивачем не надано, як і не представлено доказів про існування такої домовленості з відповідачем при укладенні вищезазначеного правочину. З огляду на викладене суд приходить до переконання, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування завданої відповідачем матеріальної і моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed