Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» про стягнення коштів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 10.10.2014 року між сторонами було укладено Попередній договір, відповідно до якого сторони зобов`язуються в строки, встановлені договором, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.4.1 розділу 1 Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а покупець зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2. Плановий строк введення в експлуатацію будинку - 2 квартал 2016 року. Термін укладення Основного договору - протягом 3 кварталу 2016 року. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 календарних днів з моменту отримання позивачем відповідного повідомлення від відповідача, яке надсилається поштою рекомендованим листом або іншим способом, який сторони оберуть за взаємним погодженням. Для забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, 10.10.2014 року між сторонами було також укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д2/10-339/Н, відповідно до якого позивач сплачує відповідачу суму грошових коштів в розмірі 378 421,75 грн., в тому числі ПДВ - 63 070,29 грн. На виконання зобов`язання за договорами позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти на загальну суму 231 345,56 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивачем відповідно до умов укладених договорів ініційовано їх розірвання та запропоновано відповідачу повернути суму сплачених нею коштів. 28.02.2017 року між сторонами укладено договір про розірвання Попереднього договору від 10.10.2014 року та договір про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань від 10.10.2014 року № СС/Д2/10-339/Н, згідно якого підтверджено суму фактичної сплати грошових коштів у розмірі 231 345,56 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 38 557,59 грн., які повинні бути позивачу повернуті відповідачем у порядку, встановленому п. 2.3.-2.4. Договору про розірвання. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув сплачені позивачем грошові кошти. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 4 440 673 грн., з яких: 231 345,56 грн. - перераховані позивачем в якості виконання зобов`язань по договору № СС/Д2/10-339/Н; 10 410 грн. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання розрахована за період з 01.04.2017 року по 28.12.2020 року; 19 642,30 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.03.2018 року по 28.12.2020 року, 35 557,73 грн. - інфляційні збитки за період з 01.03.2018 року по 28.12.2020 року; 4 143 718,16 грн. - пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів». Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.01.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.02.2021 року апеляційну скаргу позивача на ухвалу від 14.01.2021 року повернуто. 09.03.2021 року на виконаннях вимог ухвали від 14.01.2021 року позивачем подано заяву про усунення недоліків. 18.05.2021 року головуючому судді були передані матеріали справи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.10.2014 року між ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» та [PERSON] було укладено попередній договір договору купівлі-продажу квартири, а також 10.10.2014 року договір про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д0/10-339/Н. Відповідно до п. 1.1. за цим Попереднім договором Сторони зобов`язуються в строки, встановлені в п. 1.3.1. цього Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири (далі «Основний договір»), відповідно до якого Сторона-1 (в основному договорі - Продавець) зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.4. статті 1 цього Попереднього договору (далі - «Об`єкт»), яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , (далі - «Будинок»), а Сторона-2 (в основному договорі - Покупець) зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з Розділом 2 Попереднього договору. За п. 1.3. Попереднього договору плановий строк введення в експлуатацію Будинку - ІІ квартал 2016 року. Згідно з п. 1.2. Попереднього договору Сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. статті 1 Попереднього договору, повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання Сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д2/10-339/Н від 10.10.2014 року. Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов`язання (Договір про забезпечення) Сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одразу після укладення та нотаріального посвідчення Попереднього договору. Предметом договору про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д2/10-339/Н від 10.10.2014 року є виконання [PERSON] зобов`язання по сплаті суми грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати яких встановлюється розділом 2 цього Договору. Вказана сума коштів буде, після її належної сплати, зарахована до платежів за Основним договором. Відповідно до умов вказаного Договору розмір грошових коштів, які мають бути сплачені становить: 378 421,75 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 63 070,29 грн. Перший платіж здійснюється не пізніше 3 банківських днів з дня підписання цього Договору у розмірі 106 050 грн., в т.ч. ПДВ 17 675 грн. Грошова сума у розмірі 272 371,75 грн., в т.ч. ПДВ 45 395,29 грн. рівними платежами, до кожного 25 числа місяця, протягом 42 місяців, починаючи з листопада місяця, у розмірі 6 485,04 грн., в т.ч. ПДВ 1 080,84 грн. Умовами додаткової угоди № 1 до Договору про забезпечення виконання зобов`язань від 13.01.2016 року було внесено зміни до підпунктів 2.2.1. та 2.2.3. Розділу 2 Договору. Так, Сторона-2 зобов`язувалась сплатити у строк до 01.07.2017 року решту вартості об`єкту в сумі 340 318,56 грн., в т.ч. ПДВ 68 063,71 грн., щомісячними рівними частинами, але не менше ніж 7000 грн. щомісяця, в т.ч. ПДВ 1400 грн. На виконання зобов`язання позивачем було сплачено кошти у розмірі 106 050 грн., в тому числі ПДВ 17 675 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 538 від 16.10.2014 року, а також впродовж періоду з 24.11.2014 року по 29.06.2016 року відповідно до вимог договору щомісячними платежами було сплачено грошові кошти на загальну суму 125 295,56 грн., на підтвердження чого надано копію виписки з АТ «Укрсиббанк». Тобто, всього позивачем сплачено 231 345,56 грн. Пунктом 1.3.1. Попереднього договору визначеного, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом ІІІ кварталу 2016 року, з урахуванням вимог п. 5.2. цього Попереднього договору, але в будь-якому разі не раніше отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів на Об`єкт - надання органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 календарних днів з моменту отримання Стороною-2 відповідного повідомлення Сторони-1, яке надсилається поштою рекомендованим листом або іншим способом, який Сторони оберуть за взаємним погодженням. Відповідно до п. 5.2 Сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі оплати Стороною-2 повної суми грошових коштів, що передбачена статтею 2 Договору про забезпечення. 28.02.2017 року між сторонами було укладено договори про розірвання укладених договорів 10.10.2014 року, в яких вони дійшли згоди розірвати їх з 28.02.2017 року. Між сторона ми досягнуто згоди, що Сторона-1 зобов`язана повернути Стороні-2 фактично сплачену останньою суму у розмірі 231 345,56, в т.ч. ПДВ 20 % 38 557,59 грн. Повернення грошових коштів здійснюється після укладення Стороною-1 щодо Об`єкту нового Попереднього договору та нового Договору про забезпечення виконання зобов`язань з третьою особою, та повної оплат такого третьою особою суми коштів, але не пізніше 1 року з дати укладення цього Договору про розірвання (п. 2.4.). Таким чином, у відповідача за укладеними договорами про розірвання раніше укладених договорів виникло зобов`язання перед позивачам про повернення сплачених останньою грошових коштів у розмірі 231 345,56 грн. у визначені порядок та терміни. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст. 625, 629 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, скільки відповідачем порушені умови укладеного 28.02.2017 року Договору про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань укладеного 10.10.2014 року № СС/Д2/10-339-Н щодо повернення позивачу сплаченої нею суми коштів у розмірі 231 345,56 грн. на виконання вказаного договору, то вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Сторона позивача також просить стягнути з відповідача 3 % та інфляційні збитки річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.03.2018 року по 28.12.2020 року у розмірі 19 642,30 грн., та 35 557,73 грн., відповідно. За змістом ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду за безпідставне користування грошовими коштами стягується 3 % річних та інфляційні витрати за весь період такого безпідставного користування (справа № 910/10156/17). Так як у суду відсутня інформація щодо укладення відповідачем щодо Об`єкту нового Попереднього договору та нового Договору про забезпечення виконання зобов`язань з третьою особою, то в даному випадку слід рахувати прострочення виконання зобов`язання за Договорами про розірвання, укладеними між сторонами 28.02.2017 року, через рік, тобто з 28.02.2018 року. Тобто, наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам договору та нормам чинного законодавства, а також не спростований стороною відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 35 557,73 грн. та 3 % річних - 19 642,30 грн. є правомірними. Щодо вимоги позивача про стягненні пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2017 року по 28.12.2020 року у розмірі 10 410 грн. слід зазначити наступне. Статтею 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Сплата прострочених відсотків, пені обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Однак позивач в цій частині посилається на те, що відповідачем порушено умови Попереднього договору від 10.10.2014 року, а тому наявні підстави для стягнення пені у розмірі 0,1 % від фактично сплаченої суми коштів за прострочення більше як на 6 місяців строків укладення та нотаріального посвідчення Основного договору, згідно п. 2.3. Договору про забезпечення за кожен місяць такого прострочення, починаючи з 01.04.2017 року. Разом з тим, як вже було встановлено судом, оскільки Попередній договір та Договір про забезпечення виконання зобов`язань були розірвані, то між сторонами виникло зовсім інше зобов`язання. В свою чергу, слід звернути увагу, що позивачем в повному обсязі також не було виконано зобов`язання щодо сплати визначеної умовами Договору про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д2/10-339/Н від 10.10.2014 року коштів. Позивач скористалася своїм правом та розірвала раніше укладених з відповідачем договорів з тих підстав, що вважала порушення їх умов останнім, а тому стягнення коштів за вже припиненими зобов`язання є неможливим. З цих же підстав суд вважає і таку, що не підлягає задоволенню, вимогу позивача щодо стягнення 4 143 718,16 грн. - розміру пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на викладені вище обставини. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 2865,45 грн.

Outcome: partial