Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Заступник головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній знаходиться під наглядом у лікаря-психіатра з 1984 року, є інвалідом II групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Червоногвардійського районного народного суду м. Дніпропетровська від 05.04.1990 року визнаний недієздатним. На підставі рішенням Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя від 14.06.1990 року опікуном [PERSON] призначена мати - [PERSON]. Із анамнезу відомо, що [PERSON] багаторазово перебував па стаціонарному лікуванні у зв'язку із загостренням психічного захворювання. У клінічній картині домінувала галюцинаторно-параноїдна симптоматика з агресивними діями. Знаходився на примусовому лікуванні в період часу з 1989 року по 2001 рік, у зв'язку із здійсненням суспільно-небезпечного діяння (зґвалтував 6-літню дівчинку). Остання виписка з КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР відбулася 22.10.2014 року. Останні роки в клінічній картині на перший план виступають явища вираженого психопатоподібного та емоційно - вольового дефекту. Усі останні госпіталізації пов'язані із загостренням захворювання у вигляді агресії по відношенню до матері-опікуна, уходів з дому. Зі слів матері-опікуна, психічний стан змінився з жовтня 2017року [PERSON] став злісним, напруженим, вимагав у матері гроші, виганяв з дому, скоїв спробу покінчити життя самогубством. Близько 10 днів назад став особливо злісним, загрожував матері фізичною розправою, штовхнув її, вдарив. 20.04.2018 року о 14.30 год. доставлений бригадою спеціалізованої медичної допомоги в приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР у зв'язку з погіршенням психічного стану. Оглянутий черговим лікарем-психіатром, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу. Госпіталізований у примусовому порядку як особа, яка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. 20.04.2018 року о 16.00 год. оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої стан пацієнта можна кваліфікувати як тяжкий психічний розлад у формі шизофренії резидуальної, з вираженим змішаним (психоподібний, емоційно-вольовий) дефектом з агресивними діями на адресу опікуна (штовхає, б'є матір). У зв'язку з відсутністю рішення суду на госпіталізацію в примусовому порядку, [PERSON] виписаний 21.04.2018 року о 12.30 год. Враховуючи агресію, що зберігається (штовхає, б'є матір), а також нездатність задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечують його життєдіяльність, 21.04.2018 року о 13.00 год. знову госпіталізований у примусовому порядку як особа, яка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. 21.04.2018 року о 17.00 оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої стан [PERSON] можна кваліфікувати як тяжкий психічний розлад у формі шизофренії резидуальної, з вираженим змішаним (психоподібний, емоційно-вольовий) дефектом з агресивними діями на адресу опікуна (штовхає, б'є матір). У зв'язку з відсутністю рішення суду на госпіталізацію в примусовому порядку, [PERSON] виписаний 22.04.2018 року о 12.30 год. Враховуючи агресію, що зберігається (штовхає, б'є матір), а також нездатність задовольняти свої житгєві потреби на рівні, що забезпечують його життєдіяльність, 22.04.2018 року о 13.00 год. знову госпіталізований у примусовому порядку як особа, яка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. 23.04.2018 року о 9.00 год. оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої стан [PERSON] можна кваліфікувати, як тяжкий психічний розлад у формі шизофренії резидуальної, з вираженим змішаним (психопатоподібний, емоційно-вольовий) дефектом з агресивними діями на адресу опікуна (штовхає, б'є матір). Приймаючи до уваги погіршення психічного стану, відсутність критики до хвороби, а також неспроможність задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримала повністю, просила суд її задовольнити. Законний представник заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації не заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 23.04.2018 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, законного представника [PERSON], особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 23.04.2018 року, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії резидуальної, з вираженим змішаним (психопатоподібний, емоційно-вольовий) дефектом з агресивними діями на адресу опікуна (штовхає, б'є матір). Приймаючи до уваги погіршення психічного стану, відсутність критики до хвороби, а також неспроможність задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії резидуальної, з вираженим змішаним (психопатоподібний, емоційно-вольовий) дефектом з агресивними діями на адресу опікуна (штовхає, б'є матір), з 1984 року перебуває під наглядом лікаря психіатра, є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню, на підставі рішення суду визнаний недієздатним, неодноразово проходив курс лікування у психіатричних стаціонарах, проявляє агресію до матері, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом.

Outcome: approved