Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на протязі 2007-2008 років її чоловіком [PERSON] за договором позики, як позикодавцем, передано у власність [PERSON], як позичальникові, 9298 доларів США та 1150 Євро. [INFO] [PERSON] помер і вона, як спадкоємець за законом, прийняла після нього спадщину і тому вправі вимагати від боржника [PERSON], яка станом на даний час свої зобов'язання прострочила і грошові кошти не повернула, вказаний борг. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку грошові кошти повернути відмовляється, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] в її користь 9298 доларів США та 1150 Євро, що еквівалентно 126688,18 грн., 8902,88 грн. трьох процентів річних, а всього 135591,06 грн. боргу за договорами позики. Крім того, позивач просить суд поновити їй пропущений строк для звернення до суду за захистом права, оскільки при житті чоловіка вона не була обізнана з конкретними обставинами укладення договорів позики, зокрема щодо сум позичених коштів та строків їх повернення і дані обставини стали відомі їй лише після консультації з нотаріусом. Крім того, в неї погіршився психологічний стан після раптової смерті чоловіка, вона є людиною похилого віку має поганий стан здоров'я і фізично не могла у встановлені законом строки подати до суду позовну заяву про захист свого порушеного права, тому просить суд визнати причини пропущення строку позовної давності поважними і поновити їй даний строк. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] підтримали свої позовні вимоги і просили суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив суд в задоволенні позову відмовити. При цьому, представник відповідача пояснив, що його довірителькою було повернуто [PERSON] всі позичені кошти, однак по причині нормальних людських відносин і довіри один до одного вона не забрала в нього розписок. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки заміна сторони у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності, а даний строк вийшов ще в 2011 році за життя [PERSON] і позивач та її покійний чоловік на протязі даних років не вчиняли будь-яких дій по стягненню боргу. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідка, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позов до задоволення не підлягає. При цьому суд виходив із наступного. [INFO] в м.Тернопіль помер [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Буглівською сільською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.15). Як вбачається із розписок від 09.11.2007 року та 25.03.2008 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 625 Євро та 525 Євро, які зобов'язалася повернути відповідно через два та шість місяців (а.с. 8, 9). Згідно розписок від 20.02.2007 року, 25.07.2007 року та 20.08.2007 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 1710 доларів США на шість місяців, 2800 доларів США на дванадцять місяців та 4788 доларів США на дванадцять місяців (а.с.10-12). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, перерахованих в ст.11 ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач [PERSON] умов договорів позики не виконувала, грошових коштів в строк не повернула і станом на даний час її борг становить 9298 доларів США та 1150 Євро. Згідно ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В зв'язку з цим суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідач борг погасила, але не забрала в [PERSON] розписок, так як між ними були нормальні людські відносини, оскільки на підтвердження даного твердження представником відповідача крім власних слів не було надано будь-якого допустимого та належного доказу. Позивач [PERSON] є дружиною покійного [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого12 вересня 1965 року Ланівецьким ЗАГС Тернопільської області, та відміткою про сімейний стан, яка наявна в паспорті [PERSON] ([NUMBER], виданий 16.06.2000 року Лановецьким РВ УМВСУ в Тернопільській області) (а.с.50, 51). Згідно довідки №263, виданої 07.03.2012 року Буглівською сільською радою Лановецького району Тернопільської області, померлий 15.09.2011 року [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] і з ним на день смерті була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] та більше ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.49). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Аналізуючи дану норму закону, суд приходить до висновку, що договір позики не є зобов'язанням, яке нерозривно пов'язане з особою кредитора, тому такі правовідносини допускають правонаступництво і є об'єктом спадкування. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], відповідно до ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті постійно проживала зі спадкодавцем, що стверджується матеріалами справи. Інші спадкоємці за законом та заповітом від прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк відмовилися, що стверджується поданими ними в нотаріальну контору заявами, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.44-46). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що до позивача [PERSON] в даному випадку в порядку спадкування після смерті [PERSON] перейшли права кредитора по боргових зобов'язаннях [PERSON]. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності. В свою чергу в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заявили клопотання про визнання причин пропущення строку позовної давності поважними та поновлення строку позовної давності. При цьому вони послалися на те, що позивач при житті чоловіка не була обізнана з конкретними обставинами укладення ним договорів позики з [PERSON], зокрема щодо сум позичених коштів та строків їх повернення, і така інформація стала відома їй лише після звернення до нотаріуса, де вона дізналася про своє правонаступництво щодо договорів позики і те, що право вимоги її покійного чоловіка, як кредитора, є об'єктом спадкування. Крім того, позивач послалася на свій поганий стан здоров'я, психологічний стан після раптової смерті чоловіка, похилий вік, як на причину того, що вона фізично не могла у встановлені законом строки подати до суду позовну заяву про захист свого порушеного права. Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або свого обов'язку, що закріплено ч.1 ст.264 ЦК України. Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, позивач [PERSON] показала, що за два місці до своєї смерті чоловік показав їй розписки і сказав, що позичив [PERSON] гроші. Вона ще за життя чоловіка разом з ним їздили до [PERSON], щоб та віддала борг, однак остання під різними причинами відстрочувала його повернення. Вони планували звертатися до суду з позовною заявою про стягнення боргу, однак [PERSON] тоді пообіцяла, що скоро поверне борг і ні вона, ні її чоловік до суду тоді не звернулися. До нещасного випадку, який призвів до його смерті, чоловік на свій стан здоров'я не жалівся. Як вбачається із розписок від 09.11.2007 року та 25.03.2008 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 625 Євро та 525 Євро, які зобов'язалася повернути відповідно через два та шість місяців та розписок від 20.02.2007 року, 25.07.2007 року та 20.08.2007 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 1710 доларів США на шість місяців, 2800 доларів США на дванадцять місяців та 4788 доларів США на дванадцять місяців. Згідно вимог ст.261 ЦК України за зобов'язанями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Тобто, строк позовної давності по даних розписках почався відповідно 21.08.2007 року, 10.01.2008 року, 26.07.2008 року, 21.08.2008 року та 19.09.2008 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав 12 червня 2014 року, тобто більш ніж через 5 років після початку перебігу строків позовної давності. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку слід застосувати позовну давність і в задоволенні позову відмовити. Суд не приймає до уваги пояснень позивача та її представника про те, що вона не зверталася до суду за захистом порушеного права, так як вона при житті чоловіка не була обізнана з конкретними обставинами укладення ним договорів позики з [PERSON], зокрема щодо сум позичених коштів та строків їх повернення, і така інформація стала відома їй лише після звернення до нотаріуса, де вона дізналася про своє правонаступництво щодо договорів позики і те, що право вимоги її покійного чоловіка, як кредитора, є об'єктом спадкування, оскільки дані твердження спростовуються показами самої позивача, яка в судовому засіданні показала, що за два місяці до своєї смерті її чоловік показав їй розписки і сказав, що позичив гроші [PERSON]. Крім того, вона разом з чоловіком їздила до [PERSON], щоб забрати в неї борг, а в подальшому неодноразово телефонувала до останньої про повернення боргу. Також, дані обставини не є підставою, визначеною в ст.ст.263, 264 ЦК України для зупинення чи переривання перебігу позовної давності. Крім того, суд не приймає до уваги пояснень позивача та її представника про те, що вона фізично не могла у встановлені законом строки подати до суду позовну заяву про захист свого порушеного права, оскільки є людиною похилого віку, має поганий стан здоров'я та важкий психологічний стан після раптової смерті чоловіка, так як дані обставини також не є підставою, визначеною в ст.ст.263, 264 ЦК України для зупинення чи переривання перебігу позовної давності. Також, в судовому засіданні не встановлено фактів для переривання строку позовної давності, а саме фактів які б свідчили про визнання відповідачем боргу чи вчинення нею відповідних дій. Ухвалою Лановецького районного суду від 20 червня 2014 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.ст. 82, 88 ЦПК України суд, враховуючи майнове становище позивача, а саме те, що вона є пенсіонером, проживає одиноко, також вважає за необхідне зменшити розмір судового збору по даній справи та стягнути з [PERSON] в користь держави судовий збір в мінімальному розмірі, встановленому для даної категорії справи, а саме 243 гривні 60 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: approved