Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальних збитків в розмірі шість тисяч двісті п'ятдесят три гривни 03 копійки. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі дві тисячі гривен та суму судового збору в розмірі п'ятсот шістдесят дві гривни 45 копійок. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Вказує на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають істотне значення для справи. Суд не звернув уваги на належність доказів наданих позивачем щодо причинно-наслідкового зв'язку пошкоджень які були завдані внаслідок ДТП та зазначених в рахунку складеного через три місяці після пригоди. Судом першої інстанції безпідставно було стягнуто моральну шкоду на користь позивача, так як ні факт завдання шкоди ні її розмір позивач не довів. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу з вини відповідача завдана шкода і вона підлягає відшкодуванню. З таким висновком суду колегія суддів погоджується частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, оскільки недоведені обставини, що мають істотне значення для справи, які суд вважав встановленими, що згідно п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення. Судовим розглядом встановлено, що 27 червня 2016 року в дорожньо-транспортній пригоді з вини відповідача [PERSON] були нанесені механічні ушкодження автомобілю, який належить позивачу [PERSON] За постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2016 року винність [PERSON] доведена, вона визнана винною у вчиненні ДТП та притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Матеріали справи містить розрахунок від 27 вересня 2016 року ПАТ « ЗАВОД ФРУНЗЕ», в якому зазначено сума до сплати 6253,03 грн без замовлення. Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Для настання цивільної відповідальності повинні існувати чотири підстави: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. При цьому цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ( ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Висновок суду про заподіяння відповідачем майнової шкоди в розмірі задоволених позовних вимог є припущенням й об'єктивно не встановлено. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Статтею 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. В силу вимог ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Рішення суду в частині стягнення на відшкодування майнової шкоди не відповідає вимогам закону, оскільки суд не звернув уваги, що позивачем надано лише розрахунок ПАТ «Завод Фрунзе» замість звіту про оцінку майна якому завдано шкоди (а.с.5). Матеріали справи не містять звіту про оцінку майна, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. Позивач не надав належних доказів розміру заподіяної майнової шкоди відповідачем, а лише надав розрахунок ПАТ «Завод Фрунзе», в якому зазначено сума до сплати 6253,03 грн без замовленняна який посилається і вважає саме його належним доказом. Тобто матеріали справи містять докази вини відповідача, але не містять доказів розміру майнової шкоди заподіяної відповідачем. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову і стягнення моральної шкоди саме з винної особи, оскільки в наслідок пошкодження майна позивача була заподіяна йому моральна шкода. Доводи апеляційної скарги, щодо завданої моральної шкоди позивачу матеріалами справи не спростовуються. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалості та можливості відновлення. Враховуючи порушення звичайного ритму життя позивача, яке виразилось у душевних стражданнях з причини пошкодження його майна, суд вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Outcome: partial