Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 93000 грн. Позов обґрунтовується тим, що позивачем передано [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 93000 грн. з умовою їх повернення до 1 січня 2020 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем була надана письмова розписка від 18 липня 2019 року. Незважаючи на встановлений та погоджений порядок повернення боргу, [PERSON] уникає виконання взятих на себе зобов`язань та ігнорує неодноразові звернення [PERSON] про повернення грошових коштів. У зв`язку з тим, що кошти позивачу не повернуті, [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Зазначила, що 18 липня 2019 сторони уклали договір позики за яким [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 93000 грн., про що свідчить відповідна розписка. Згідно цього договору відповідач повинен був повернути їх до 1 січня 2020 року, однак до цього часу не повернув. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог. Зазначив, що дійсно укладав із [PERSON] договір позики, надавав позивачу розписку про отримання коштів, підтверджував справжність його підпису у вказаних документах, однак заперечував факт отримання грошових коштів від позивача, оскільки така розписка надавалася відповідачем для урегулювання питання заборгованості по сплаті аліментів. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положенням частин 1, 2 ст. 1047 ЦК визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З договору позики (безвідсоткової) від 18 липня 2019 року (далі - Договір) судом встановлено, що [PERSON] надала [PERSON] у безвідсоткову позику грошові кошти в розмірі 93000 грн., а останній зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк (п. 1.1 Договору). Пунктом 4.1 Договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, однак в будь-якому випадку до 1 січня 2020 року. Згідно з п. 2.3 Договору підтвердженням отримання позики позичальником є розписка видана позикодавцю від 18 липня 2019 року. З розписки про отримання позики від 18 липня 2019 року слідує, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 93000 грн. у вигляді позики. Нормою ч. 1 ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначене, на думку суду, договір позики (безвідсоткової) був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, зміст правочину не суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд не приймає доводи відповідача про те, що він не отримував грошових коштів в сумі 93000 грн. від позивача, оскільки ця аргументація є голослівною, нелогічною (так як не знаходить переконливого пояснення потреба укладання договору та написання розписки з підписом боржника, що визнано відповідачем), і не підтверджується належними доказами. Оскільки договір позики та розписка від 18 липня 2019 року підписані відповідачем, як документи, що підтверджують боргове зобов`язання позичальника, крім цього договір містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів та зобов`язанням з їх повернення, які відповідач не виконав, строк виконання зобов`язання відповідачем настав, а тому вимоги [PERSON] про стягнення боргу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 930 грн.

Outcome: approved