Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення витрат на ремонт квартири та розподіл майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], його матір - [PERSON] На протязі кількох років позивач і відповідач спільно проживали у квартирі, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, що належить [PERSON] З дозволу останньої позивач і [PERSON] за спільні кошти провели ремонтні роботи, зокрема: внутрішній ремонт квартири на суму 59674 грн., ремонт сантехніки та опалення - 19045 грн., ремонт електромережі 5375 грн., ремонтні роботи 1863 грн. Також, за час проживання позивачеві і відповідачеві подарували і вони спільно придбали речі, побутову техніку, грошові кошти, цінні метали на загальну суму 171292,50 грн., які є спільною сумісною власністю подружжя і кожному із них належить частка 85646,25 грн. У [PERSON] залишилися дитячі речі та особисті речі позивача, а також належна їй професійна юридична література, а саме: автокрісло дитяче, дитячий джип, коляска дитяча зимова, ялинка новорічна штучна з прикрасами, столик і стільчик дитячий, ліжечко дитяче іграшки дитячі різні, 2 ікони вінчальні, 2 фотоальбоми дитячих, 1 фотоальбом спільний, 1 фотоальбом весільний, дитячих хрестильний хрестик з ланцюжком срібний та дерев'яний, юридична література (кодекси, коментарі, наукові посібники, підручники), художня література, зимній одяг, взуття позивача і дитини. У звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно провести поділ майна, [PERSON] звернулася до суду і просить стягнути з відповідачів витрати на ремонт квартири 40291 грн., розділити спільне майно подружжя залишивши його у власності [PERSON] стягнувши компенсацію за належну їй частку 85646,25 грн. Відповідач [PERSON] надав письмове заперечення проти позову, у якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Шлюбні стосунки та ведення сумісного господарства ними припинено у травні 2015 року, коли позивачка забрала свої особисті речі, а також речі, придбані у шлюбі, що є спільною сумісною власністю подружжя. Тобто розподіл майна уже фактично проведено. Квартира, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, де вони проживали, [PERSON] не належать та є власністю його батьків. Ремонт вказаної квартири за власний рахунок проводили батьки відповідача, а також наймали робітників і купували будівельні матеріали, сантехніку, витратні матеріали і комплектуючі для ремонту електромережі. Щодо меблів на загальну суму 59940 грн., вони [PERSON] і [PERSON] не належать, оскільки придбані його батьками і уже знаходилися у квартирі на момент їх заселення. Спільно придбані грошові кошти у іноземній валюті і золотий злиток витрачені на сімейні потреби у період шлюбу. Ноутбук забрала позивач у травні 2015 року. Велосипед за час шлюбу зламався, а тому відповідач його викинув. Майно, а саме: кухонний комбайн мулінекс вартістю 2000 грн., стіл з табуретками вартістю 2000 грн., міксер, килим, рушники махрові, покривало, телевізор , музичний центр, посуд на 2000 грн. позивачка забрала, коли виїхала з квартири. Твердження, що у період шлюбу їм подаровано речей на суму 11900 грн. та придбано на суму 171292,50 грн. не відповідає дійсності, оскільки після самостійного поділу майна залишилася побутова техніка на загальну суму 10739,60 грн., тобто холодильник, піч з поверхнею та пральна машина. Усі інші речі зазначені позивачем, є малозначними а тому на думку відповідача, не мають цінності та не повинні зазначатися як предмети розподілу майна і їх він готовий повернути. Автокрісло дитяче та дитячий джип подружжям не купувалися. Позивач згоден передати позивачці пральну машину та холодильник, всього на суму 7300 грн., а собі бажає залишити духовку з поверхнею на суму 3439,60 грн. В решті позовних вимог [PERSON] просить відмовити. Також, відповідач [PERSON] надала письмові заперечення у яких зазначено, що квартира, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, належить їй, у 2010 2011 року вона та її чоловік за власні кошти здійснили ремонт даної квартири та придбали меблі, а також оплатили працю робітників, що виконували ремонтні роботи. Сімя сина витрат на ремонт квартири не здійснювала. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі і представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечили. Разом з тим, [PERSON] визнав позовні вимоги щодо холодильника вартістю 4400 грн., пральної машини вартістю 2900 грн., духової шафи вартістю 1905 грн., велосипеда вартістю 8000 грн., варочної поверхні вартістю 1535 грн. Свідкок [PERSON] надав пояснення у яких зазначив, що робив ремонт у квартирі, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, для виконання указаних робіт його найняв батько відповідача, розрахунок проводив також він, хто купував будівельні матеріали йому не відомо. Свідок [PERSON] зазначила, що їй відомо, що [PERSON] і [PERSON], проживали, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, у квартирі [PERSON], у даній квартирі здійснювалися ремонтні роботи. Позивач робила замовлення меблів у дану квартиру, однак за чиї кошти їй не відомо. Свідок [PERSON] засвідчила, що 03.05.2015 бачила, як з квартири у якій проживали [PERSON] і [PERSON], [PERSON] виносив речі і вантажив у мікроавтобус. Ремонт у цій квартирі робив батько відповідача, який також вносив кошти на ремонт даху, аналогічні свідчення надала [PERSON], яка також вказала, що їй не відомо за чиї кошти здійснювався ремонт квартири. Свідок [PERSON] повідомив, що у 2015 році речі з даної квартири не виносив. Свідок [PERSON] зазначила, що працює разом з позивачем, неодноразово бувала у неї вдома та разом з нею керувала дитячим автомобілем на радіокеруванні, їй відомо зі слів позивача, що ремонт у даній квартирі робили за спільні кошти подружжя, також відповідач придбав велосипед, яким користується. Свідок [PERSON], яка є матірю позивача зазначила, що після заручин [PERSON] проживав з дочкою у неї. Потім вони за власні кошти почали робити ремонт у квартирі, що належить його матері. Після весілля у позивача і відповідача було приблизно 130 140 тис. грн. [PERSON] відповідача не допомагала робити ремонт, оскільки повідомила, що вона дала квартиру, а решту вони повинні зробити самостійно. Також, [PERSON] і [PERSON] купували меблі, побутову техніку, замінювали вікна і ремонтували дах. Після сварки дочка повернулася додому з дитиною без речей. Свідок [PERSON] вказала, що 03.05.2015 близько 18:00 год. знаходилася у матері позивача, куди приїхала [PERSON] і повідомила, що її вигнали з житла відповідачів. Також, їй відомо, що ремонт у квартирі, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, здійснювався за кошти [PERSON] і [PERSON], також у період ремонту вони проживали у матері позивача. Жодних речей чи меблів [PERSON] з собою не привезла. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивача, повідомила, що на період ремонту у квартирі подружжя проживало у [PERSON] Ремонт робили за власні кошти. Повернувшись жити до матері [PERSON] речей з собою не привезла. Крім того, після ремонту подружжя придбало меблі за спільні кошти, що стало їй відомо, оскільки це обговорювалося під час сімейних розмов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 091377 від 17.10.2010, виданого Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського РУЮ, [PERSON] і [PERSON] з 17.10.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11). За час спільного життя у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АМ № 235138 від 13.09.2012, виданого Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського РУЮ (а.с. 8). На підтвердження своїх вимог позивач надала копію WEB сторінки з мережі Інтернет згідно якої, станом на 02.11.2015 середня вартість одного грама золота становила 945,75 грн. (а.с. 9), згідно іншої копію WEB сторінки з мережі Інтернет, станом на 02.11.2015 курс англійського фунта стерлінга по відношенню до гривні становив 37,025 грн. з 1 фунт, а курс долара США 23,30 грн. за 1 долар США (а.с. 10). Згідно робочого проекту № 184 від 30.11.2010, виготовленого ВАТ по газопостачанню і газифікації «Вінницягаз» Тульчинського газового господарства, [PERSON] замовляла роботи по газифікації квартири, за адресою: вул. Л еніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область (а.с. 12 19). Відповідач [PERSON] 12.08.2011 уклав договір з СПД [PERSON], у період з 12.07.2011 14.03.2012, на оплатний ремонт опалювального агрегату, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область (а.с. 20), 25.08.2010 з ФОП «[PERSON]В.» договір доручення на установку металопластикових конструкцій у кількості 2 шт., вартістю 2930 грн. (а.с. 23а), 01.06.2013 договір з ТОВ «ТРК Краяни плюс», на сервісне обслуговування кабельних та оптоволоконних комунікацій (а.с. 24). Згідно копій квитанцій № FJB1231402079375 від 09.11.2012, № FJB1231202042095 від 07.11.2012, [PERSON] у ПАТ КБ «Правексбанк» придбав іноземну валюту у розмірі 500 доларів США (а.с. 27), також у ПАТ КБ «Хрещатик» 07.11.2012, 10.11.12 придбав 100 англійських фунтів стерлінгів і 800 доларів США, що підтверджується квитанціями № QS16226230, QS16226213, QS16263749 (а.с. 28, 29). Крім того, позивач надала копію квитанції № 1128 від 07.02.2014, про придбання у ПАТ КБ «Правексбанк» банківських металів вагою 20 грам (а.с. 29). У відповідності до видаткової накладної № РН-0000005 від 27.12.2011, [PERSON] придбав кухню кутову, шафу купе, витяжку, ліжко дубове з шухлядами, тумба прикроватну дубову, комод дубовий, матрац ортопедичний, мийку, всього на суму 28600 грн. (а.с. 31). Також, у матеріалах справи наявні копії особистих записів у яких зазначено перелік будівельних матеріалів, сантехніки і систем опалення, меблів та техніки, витратних матеріалів і інструментів для будівництва (а.с. 32 33), копії накладних № 26 від 05.03.2011, № 75 від 05.05.2014, № 92 від 03.07.2014, № 111 від 10.09.2014, про придбання [PERSON] дверних блоків на загальну суму 13450 грн. (а.с. 67), автомобільних запчастин на загальну суму 3509 грн. (а.с. 68, 70), будівельних матеріалів 3750 грн. (а.с. 69). Крім того, позивач надала суду копії сімейних фотознімків на яких зображено велосипед, дитяче крісло, а також дитину у приміщенні квартири (а.с. 73 77), фотографії юридичної літератури (а.с. 154 155), а також копію паспорта на побутовий сигналізатор газів «МАХІ\\С» (а.с. 21), копію накладної служби доставки «Нова Пошта» № 204500002314060 на доставку велозапчастин (а.с. 22), гарантійний документ на пральну машину Ariston (а.с. 23), технічний опис і інструкцію до стабілізатора напруги «Forte» (а.с. 25), інструкцію до холодильника вартістю 4400 грн. (а.с. 26) та товарний чек на його придбання (а.с. 30), чек на придбання варочної поверхні вартістю 1535 грн. та духової шафи вартістю 1905 грн. (а.с. 30) У відповідності до довідки № 163 від 16.04.2010, виданої КП «Тульчинське МБТІ», квартира, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, належить [PERSON] (а.с. 71). За клопотанням позивача, Тульчинській міській раді надсилався лист щодо проведення опису спільного майна [PERSON] і [PERSON] у квартирі, за адресою: вул. Леніна, 170/39, м. Тульчин Вінницька область, однак згідно відповіді № 02-37-899 від 14.06.2016 на вказаний лист, провести опис не вдалося, оскільки власник квартири [PERSON] відмовила у його проведенні та зазначила, що квартира і все, що у ній знаходиться є її власністю (а.с. 211). Відповідно до ст. 60. СК України, ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. На підставі ст. 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, ст. 370 ЦК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п. 1 ст. 364, п. 3 ст. 358 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, з урахуванням вимог статті 183 цього кодексу щодо визначення неподільності і подільності речі та вказано, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. У відповідності до п. 22, 24, 25 ПП ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме визнання спільною-сумісною власністю холодильника вартістю 4400 грн., пральну машину вартістю 2900 грн., духову шафу вартістю 1905 грн., велосипеда вартістю 8000 грн., варочну поверхню вартістю 1535 грн. на загальну суму 18740 грн., та стягнення на користь [PERSON] компенсації у розмірі 1/2 вартості вказаного майна у сумі 9370 грн., також необхідно зобовязати відповідачів повернути позивачу: автокрісло дитяче бембі, дитячий джип, ялинку новорічну штучну з прикрасами, стіл і стілець дитячий, іграшки дитячі різні, дві ікони вінчальні, два фотоальбоми дитячі, один фотоальбом спільний, один фотоальбом весільний, дитячий хрестик деревяний, юридичну літературу. Належність зазначених речей до спільної сумісної власності подружжя ніким в ході розгляду справи не оспорювалася. Щодо решти позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити з огляду на те, що позивач не довела факт належності до спільної сумісної власності решти речей, також не доведено факт здійснення витрат спільних коштів подружжя на здійснення ремонту у квартирі [PERSON], оскільки на підтвердження свої вимог у цій частині позивач надала копію рукописних записів з переліком будівельних матеріалів та їх вартості у якому відсутні будь-які дані, про те, чи були придбані зазначенні будівельні матеріали, ким та у якій кількості, щодо наявних у справі копій накладних, квитанцій, чеків про придбання будівельних матеріалів за їх допомогою неможливо встановити, за чиї кошти здійснювалися ремонтні роботи, разом з тим, [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що розрахунок за проведені ремонтні роботи з ним здійснював батько [PERSON], щодо свідчень [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що ремонт у квартирі [PERSON] здійснювався за рахунок спільних коштів [PERSON] і [PERSON], суд вважає можливим, не брати їх до уваги, оскільки зазначена інформація їм відома лише зі слів позивача і не підтверджується іншими доказами. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-612 цс15 від 01.07.2015. Таким чином, позивач надаючи як підтвердження своїх вимог копії накладних, чеків, квитанцій, договорів, особистих записів, не надала будь-яких доказів, які б вказували на те, що майно, яке вона просить визнати спільною сумісною власністю та за яке бажає отримати компенсації було придбане за рахунок спільних коштів подружжя. Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановленихст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 93,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial