Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

До суду звернулася позивачка з позовом до Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що у 2000 році вона придбала у власність житловий будинок з господарськими надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . На підставі цього було здійснено запис до книги погосподарського обліку, згідно якого позивачка є головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] . Саме з того часу позивачка постійно користується вищевказаним майном. Отримати правовстановлюючі документи на зазначене майно позивачка не змогла, оскільки право власності на зазначений житловий будинок не було належним чином оформлено відповідно до законодавства. Право власності на спірний житловий будинок не реєструвалось, позивачка одразу вселилася, зареєструвалася і до цього часу в ньому проживає. На сьогоднішній день вона продовжує добросовісно та безперервно користуватись, відкрито володіти вказаним будинком, та доглядати за ним, утримувати його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, регулярно сплачує комунальні послуги. Зараз позивачці необхідно отримати житлово-комунальну субсидію, але вона цього зробити не може через відсутність у неї документів про право власності на житловий будинок. За таких обставин позивачка змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З доданих до позовної заяви та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наступне. Як стверджує позивачка, у 2000 році вона придбала у власність житловий будинок з господарськими надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . Саме з того часу вона постійно користувався вищевказаним майном. Зареєструвати право власності на зазначене нерухоме майно, оскільки за відсутності правовстановлюючих документів остання не має такої можливості. За таких обставин, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння;добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. З огляду на викладене підстав для задоволення позову суд не вбачає. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed