Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

До суду надійшли вказані позовні заяви. В своїй позовній заяві позивач за первісним позовом зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.03.2000. Від шлюбу сторони дітей не мають, але не досягнуто згоди щодо розірвання шлюбу. Зазначив, що подружні відносини припинені з лютого 2015 року, в зв'язку з тим, що сторони тривалий час не можуть знайти порозуміння з більшості питань і живуть як чужі люди, в звязку із чим почуття любові та поваги між ними втрачено. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач за первісним позовом [PERSON] просив суд шлюб розірвати. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у позові вказувала, що за час перебування у шлюбі, нею з позивачем було придбано за спільні кошти майно, просила суд здійснити поділ майна за вказаними у позові пропорціями. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові, щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом частково заперечував. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог зав первісним позовом не заперечувала, щодо позовних вимог за зустрічним позовом, просила їх задовольнити з підстав викладених у зустрічному позові. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши\~\~дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 18 березня 2000 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області, актовий запис №63. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені з лютого 2015 року з причини, що відповідач нехтує сімейними цінностями, з цього приводу між сторонами постійно виникали сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Вирішуючи питання щодо розподілу спільного майна подружжя, суд приходить до наступного. Відповідно до\~\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: холодильник «Снайге», диван, набір корпусних меблів, пральну машинку «LG», мультиварку «Редмонд», телевізор «Тошиба», телевізор «Самсунг», мікрохвильову піч «LG», газову плиту «Індезит», що також не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~\~роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1\~ст. 60 СК України). Пунктом 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69 - 72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Пленум Верховного Суду України в\~постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Позивачем за зустрічним позовом було надано розрахунок вартості спільного майна подружжя. Відповідач за зустрічним позовом не заперечував, щодо вартості майна, вказаного у розрахунку. У ході судового розгляду позивач за зустрічним позовом не підтримала позовні вимоги, щодо стягнення 1100,00 грн. в якості компенсації різниці вартості майна. На обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, позивачем за зустрічним позовом не було долучено до матеріалів справи належних доказів, що свідчать про надання правової допомоги, квитанцію про сплату коштів за ним, розрахунок виконаних робіт, а тому суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову у цій частині. Таким чином, на підставі встановлених обставин суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, у частині поділу спільного майна подружжя, за вартістю, узгодженою сторонами. В решті позовних вимог за зустрічним позовом суд вважає за необхідне відмовити. Судові витрати необхідно розподілити у відповідності зі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial