Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

До суду з даним позовом звернувся [PERSON] посилаючись на те, що відповідач отримав від нього в 1995 році кошти в сумі 8 650 дол.США і до цього часу не повернув. Позивачем на адресу відповідача було відправлено вимогу про повернення коштів і протягом тридцяти днів відповідач не виконав свого зобов»язання по поверненню грошей, в добровільному порядку дане питання вирішити неможливо, тому звернувся до суду. Відповідачем [PERSON] до суду подано зустрічний позов до [PERSON] про визнання правочину недійсним. В судовому засіданні 30.10.2014 року [PERSON] письмовою заявою просив суд залишити зустрічний позов без розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, суду пояснили, що згодні на відшкодування відповідачем коштів не в повному обсязі згідно прохальної частини позовних вимог, тобто як зазначено в розписці -під 10% щомісячних, а відповідно до суми, що становить 5% річних з 1995 року, тобто фактично зменшили позовні вимоги, але письмово до суду таких уточнень щодо розрахунку суми заборгованості за розпискою не надали. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно брав гроші у [PERSON] у борг в 1995 році в сумі -3 650 дол.США, а пізніше ще 5000 дол.США, а всього 8650 дол.США, проте періодично повертав кошти, непам»ятає в яких сумах, але підтвердити факт повернення документально не може. Не заперечував проти відшкодування суми 5% річних, оскільки ця сума напевно буде меншою за суму позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно розписки від 19.04.1995 року [PERSON] отримав у [PERSON] 8 650 доларів США під 10% щомісячних (а.с.4). Оригінал розписки було оглянуто в судовому засіданні. Дана розписка підписана особисто позичальником, що не заперечується відповідачем, який підтвердив, що дійсно отримував у борг у позивача зазначену суму грошей ще у 1995 році. До 2010 року кошти не повертав, виконував на користь позивача поліграфічні роботи, не мав фінансової можливості сплачувати гроші, проте на даний час хоча фінансові можливості не поліпшились, але погоджується повертати борг. Як вбачається з пояснень позивача, він до [PERSON] особисто з питань повернення боргу з 1995 року жодного разу не звертався, бо не знав, де він проживає. На думку суду, даний факт не відповідає дійсності, оскільки позикодавець [PERSON] товаришував з батьком [PERSON] тривалий час, саме тому позичив сину товариша такі кошти, а [PERSON] згідно довідки адресного бюро з 1998 року постійно зареєстрований та проживає за однією адресою, яку з 1998 року не змінював. В 2010 році відповідач тричі (з червня по вересень) виплачував [PERSON] кошти в рахунок погашення заборгованості за розпискою в сумі всього -4000 гривень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно змісту розписки в ній відсутня вказівка на дату повернення коштів, тобто кошти були надані відповідачу без зазначення строку їх повернення. Ч.2 ст.1049 УК України визначено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як зазначає позивач, на адресу місця проживання відповідача 24.03.2014 року була направлена вимога про повернення коштів, отриманих за розпискою (а.с.5) і згідно копії поштового повідомлення про вручення 27.03.2014 року ця вимога була вручена (а.с.6). Таким чином, позивач вважає, що відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України останнім днем сплати боргу є 27.04.2014 року. Але до цієї дати кошти повернуті не були, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні було встановлено, що з 1995 року по 24.03.2014 року позивач з вимогою до відповідача про повернення коштів не звертався. Згідно інформації адресно-довідкового підрозділу від 23.07.2014 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 10.07.1998 року. Достовірність даної інформації підтверджуєтьмя також і копією паспорта відповідача. Як вбачається з вимоги про повернення боргу, вона була адресована відповідачу, проте направлена за іншою адресою -[ADDRESS]. Як зазначив відповідач, письмову вимогу від позивача він не отримував і на зворотньому повідомленні свого підпису як отримувач не ставив. Враховуючи даний факт у суду відсутні підстави вважати, що позикодавець дійсно пред»явив вимогу позичальнику саме 27.03.2014 року і в зв»язку з цим, суд приходить до висновку, що позивач навмисно протягом майже 20 років не пред»являв вимоги до позичальника, розраховуючи на максимальні нараховані відсотки, які фактично є фінансово нереальними для особи -2 390 300 гривень. Тому, аналізуючи надані докази, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає лише сума позики, яка становить 8 650 доларів США. Згідно довідки національного банку України курс долара США станом на 09.07.2014 року (момент подачі позову до суду) становив за 100 дол.США-1 165,8 гривень, а тому шляхом арифметичного підрахунку стягненню з відповідача підлягає сума 8 650 х 1 166= 100 859 гривень. Відповідно до ст.207 ЦПК України зустрічний позов відповідача [PERSON] слід залишити без розгляду на підставі його заяви.

Outcome: partial