Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Лотуре-Агро» про визнання недійсним договору оренди землі, в обґрунтування якого зазначено, що між ТОВ «Лотуре-Агро», як орендарем, та [PERSON], як орендодавцем, у 2007 році був укладений договір без номеру та дати оренди землі, а саме земельної ділянки площею 7,9804 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ІV-ЛГ № 099061 строком на 10 років. Договір зареєстровано Троїцьким реєстраційним округом Луганської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30 березня 2007 року за № 254870/040741800061. 02 грудня 2011 року [PERSON] після смерті орендодавця [PERSON] вступив у спадщину відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та переоформив на своє ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку [ADDRESS]. [PERSON] вказує, що укладених між сторонами договір оренди землі не містять усіх істотних умов, а саме: умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; відсутній кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів та акт приймання-передачі об'єкта оренди; п. 8.1 Договору має суттєві вади у зазначені змісту умов договору щодо обов'язків орендодавця; сторони так і не домовилися, хто з них несе відповідальність за ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди; не зазначено дати укладення договору та йог ономеру. На думку [PERSON] вказані обставини є беззаперечними підставами для визнання зазначеного договору недійсними. Таким чином, [PERSON] просить визнати вищезазначений договір оренди земельної ділянки недійсним. [PERSON] також звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лотуре-Агро» про визнання недійсними договорів оренди землі, в обґрунтування якого зазначено, що між ТОВ «Лотуре-Агро», як орендарем, та [PERSON], як орендодавцем, у 2008 році було укладено договори без номеру та дати оренди землі, а саме земельної ділянки загальною площею 12,4018 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ІV-ЛГ № 099259 строком на 10 років. Договори зареєстровано Троїцьким реєстраційним округом Луганської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 15 лютого 2008 року за № 254870/040841800081 та № 254870/040841800082. Примірники договорів [PERSON] отримала тільки 07 жовтня 2013 року, після чого було встановлено, що укладених між сторонами договори оренди землі не містять усіх істотних умов, а саме: не зазначено належним чином місце розташування земельної ділянки, переданої в оренду; договори підписано не уповноваженою на те особою зі сторони орендаря; не зазначено дати укладення договорів та їх номеру; відсутній кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів та акт приймання-передачі об'єкта оренди; п. 8.1 Договору має суттєві вади у зазначені змісту умов договору щодо обов'язків орендодавця. На думку [PERSON] вказані обставини є беззаперечними підставами для визнання зазначених договорів недійсними. Таким чином, [PERSON] просить визнати вищезазначені договори оренди земельної ділянки недійсними. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, просить вказану справу розглянути без його участі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивачів у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. ТОВ «Лотуре-Агро» у судове засідання свого представника не направило. Суд, з метою дотримання визначених законодавством процесуальних строків розгляду цивільної справи, вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін по справі. Суд вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що між ТОВ «Лотуре-Агро», як орендарем, та [PERSON], як орендодавцем, у 2007 році був укладений договір без номеру та дати оренди землі, а саме земельної ділянки площею 7,9804 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ІV-ЛГ № 099061 строком на 10 років. Договір зареєстровано Троїцьким реєстраційним округом Луганської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30 березня 2007 року за № 254870/040741800061 (а.с.8-9). 02 грудня 2011 року [PERSON] після смерті орендодавця [PERSON] вступив у спадщину відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та переоформив на своє ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.6-7). Між ТОВ «Лотуре-Агро», як орендарем, та [PERSON], як орендодавцем, у 2008 році було укладено договори без номеру та дати оренди землі, а саме земельної ділянки загальною площею 12,4018 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ІV-ЛГ № 099259 строком на 10 років. Договори зареєстровано Троїцьким реєстраційним округом Луганської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 15 лютого 2008 року за № 254870/040841800081 та № 254870/040841800082 (а.с.35-42). Примірники договорів [PERSON] отримала тільки 07 жовтня 2013 року (а.с.52-54). У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачами обставини, якими вони аргументують свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 1. Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 2 цього Закону передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час реєстрації Договорів, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди, строк дії договору оренди, оренда плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її винесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї із істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Вивчивши договори оренди землі, суд приходить до висновку, що в порушення ст. 15 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року з наступними змінами укладені договори не містять однієї з істотних умов, а саме: умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України до 1 січня 2013 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Відповідно до ч. 5 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом. Згідно зі ст. 133 Земельного кодексу України у заставу можуть передаватися земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності, а також права на них - право оренди земельної ділянки, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), якщо інше не передбачено законом. Діюче земельне законодавство допускає передачу у заставу або до статутного фонду товариства права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває у власності громадянина. Таким чином, саме сторони у договорах оренди земельних ділянок мали врегулювати питання про можливість або неможливість передачі у заставу або до статутного фонду товариства означеного майнового права. Спірні договори оренди землі пройшли державну реєстрацію, виконувалися сторонами, отже є укладеними. Проте, в укладених між сторонами Договорах оренди земельної ділянки зазначена умова відсутня. Крім того, судом встановлено, що спірні договори також дійсно мають ряд недоліків, зазначених позивачами у своїх позовних заявах, які знайшли своє підтвердження при розгляді даної справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. До актів цивільного законодавства, безумовно, належить і ЗУ «Про оренду землі». Тобто, правочин може бути визнаний недійсним, якщо він укладений з порушенням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів цілком відповідає вимогам діючого цивільного законодавства, договори оренди землі, укладені між сторонами, є укладеним з часу державної реєстрації, і на той час діяла норма ст.15 ЗУ «Про оренду землі», згідно якої однією з істотних умов договору є передача у заставу та внесення в статутний фонд права оренди земельної ділянки, проте такі суттєві умови відсутні в договорах оренди землі, а також має місце ряд інших недоліків ,які було допущено при укладенні спірних договорів, які є предметом спору, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати по справі згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11, 16, 203, 210, 215 ЦК України, ст.ст. 93, 133 Земельного Кодексу України, ст.ст. 1, 2, 15, 20 Закону України «Про оренду землі», пунктом 15 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України,

Outcome: approved