Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Заступник Київської місцевої прокуратури № 4 звернувся до суду в інтересах Київської міської ради з позовними вимогами : Визнати недісним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. 02.12.2016 р.ю за рестровим номером 1853; Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02.12.2016 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 1104320380000; Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 1104320380000; Визнати спадщину, що відкрилася після смерті [INFO]. [PERSON], що складається з квартири [ADDRESS] - відумерлою; Витребувати від [PERSON] [INFO] на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 1104320380000. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що спірна квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власнсоті на житло , виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м.Києва 06.09.1993 року на підставі розпорядження від 06.09.1993 року №3546-ж та зареєстрованого від 13.09.1993 р. у реєстрову книгу №1766/1763. В ході здісненення процесуального керівництва в рамках кримінального провадження №42017101040000200 було встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. у віці 77 років. Дані відомості були внесені до актового запису про смерть від 14.04.2016 р. за №5975. У спадкодавця [PERSON] не було близьких родичів та спадкоємців за законом 1 - 4 черги. Вимогами статті 1277 ЦПК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об'єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Але в ході розслідування кримінального провадження , вказаного вище стало відомо, що п»ятнадцятою Київської державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №25/2016, та було видано свідоцтво про право на спадщину за законом та 02.12.2016 р., зареєстровано право власності на спірну квартира №37 за [PERSON] як за спадкоємцем 4 - ї черги. Підставою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом стало рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р. про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вказане рішення набрало законної сили 10.11.2016 р. Але в подальшому рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р. було оскаржено Київською міською радою до Апеляційного суду Чернігівської обл. та згідно до ухвали Апеляційного суду Чернігівської обл. від 17.01.2017 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р. було скасоване , а позовну заяву [PERSON] було залишнено без розгляду. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу від 25 вересня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Чернігівської обл. від 17.01.2017 року було залишено без змін. Таким чином підставою для заведення спадкової справи та в подальшому видачі свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця [PERSON] стало рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р., що в подальшому було скасоване. 05.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу спірної квартири №37, що був посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської обл. Ігнатовим Д.Є. та зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 5.12.2016 р. номер запису про право власності 17815817, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 110432038000. В подальшому правово власності на вказану спірну квартиру перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу укладеного 13.01.2017 р. посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської обл. Ігнатовим Д.Є. 04.02.2017 р. між [PERSON] ( позикодавець) та [PERSON] ( позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняла грошову суму в розмірі 400 тис. грн., строк дії договору до 1 березня 2017р. Також 04.02.2017 р. з метою забезпечення виконання умов договору позики між [PERSON] ( іпотекодержатель) та [PERSON] ( іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до якого забезпечується виконання зобов»язання, що виникло на підставі договору позики, укладеного 04.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не виконала умови договору позики, що стало підставою звернення [PERSON] до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. з позовом до [PERSON]. про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 24.03.2017 р. позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 400 тис. грн. шляхом звернення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру №37 за [PERSON] та вказані відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проведеного державним реєстратором - Микитенко О.В. 22.05.2017 р.? номер запису про право власності 3530453. Свою позицію позивач обгрунтовує, тим, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрація права власності на спірну квартира №37 за [PERSON] як за спадкоємцем 4 - ї черги була здійснена з порушенням та на підставі рішення суду, що було скасоване та вказана обставина є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Відповідно до вимог ст. 1277 ЦПК України дана спадщина вважається відумерлою та повинна перейти у власність до громади ( КМР) в зв»язку з чим позивач просить скасувати державну реєстрації, що були здійснена за відповідачами [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру №37, визнати вказану спадщину відумерлою та витребувати вказану квартиру від відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник Київської місцевої прокуратури №4 та представник КМР підтримали позовну заяву з обставин викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі, наполягаючи на тому, що свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрація права власності на спірну квартира №37 за відповідачем [PERSON] як за спадкоємцем 4 - ї черги була здійснена на підставі скасованого рішення суду та в подальшому всі правочини, що були здійснені відповідачами, [PERSON] та [PERSON] стосовно спірної квартири є нікчемними. Відповідач [PERSON] надав до суду свій відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову, так як вважає, що вказаний позов є неогрунтовани, також відповідач вважає себе добросовісним набувачем вказаної квартири так як набув право власності на спірну квартиру на законних підставах та на підставі судового рішення, крім того він несе витрати по утримання спірного майна. Представник відповідача [PERSON], що в ході судового розгляду представляв інтереси відповідача [PERSON], в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи це тим, що в одному провадженні не може розглядатися позовна вимога, що розглядається за правилами Глави 9 ЦПК України, а саме за правилами окремого провадження щодо визнання спадщини відумерлою, та за правилами позовного провадження, в зв»язку з чим позивач обрав не вірний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а також підтримав заперечення відповідача [PERSON] Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися, сповіщалися належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. у віці 77 років. Дані відомості були внесені до до актового запису про смерть від 14.04.2016 р. за №5975. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] яка належала йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 6 версеня 1993 року. Відповідно до спадкової справи №25/2016, заведеної приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. до неї з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], як спадкоємець 4 -ї черги у відповідності до вимог ст. 1264 ЦК України. Будь - які інші особи як спадкоємці 1- 4 черги з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] не зверталися. В обгрунтування своєї позиції відповідач надав до нотаріуса рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р. яким було встановлено факт постіного проживання [PERSON] разом зі [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. 2 грудня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємця [PERSON] на майно спадкодавця [PERSON] Відповідно до ухвали Апеляційного суду Чернігівської обл. від 17.01.2017 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської обл. від 31.10.2016 р. було скасоване , а позовну заяву [PERSON] було залишнено без розгляду. Відповідно до ч.ч.1,3 та 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом/ нікчемний правочин. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Тобто як убачається, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом було видано приватним нотаріусом на підставі рішення суду, що було скасоване в апеляційній інстанції та фактично в момент оскарження вказаного рішення до апеляційного суду. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків його недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Спірними договором беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині, а саме в частині визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім»я відповідача [PERSON] здійснена на підставі нікчемного правочину, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 1104320380000, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17.05.2017 на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 1104320380000 підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як вже було зазначено вище, що після смерті спадкодавця [PERSON] з заявами щодо прийняття спадщини до натаріусів інші спадкоємці, крім [PERSON] не зверталися. Також на час розгляду справи [PERSON] до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім»єю зі спадкодавцем [PERSON] не звертався. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання спадщини відумерлою. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Також стаття 387 даного кодексу визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Крім того стаття 388 ЦК України зазначає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. На час розгляду справи право власності на спірну квартиру [ADDRESS] за КМР визнано не було, в зв»язку з чим дішов висновку щодо відмови в задоволені позовної вимоги у витребовування у [PERSON] на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради вказаної вище спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача та відповідачів, суд прийшов висновку про необґрунтованість позову з огляду на таке.

Outcome: partial