Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачкою було досягнуто домовленості з відповідачами щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. На даний час позивачка у повному обсязі виконала вказану домовленість, а саме передала відповідачам домовлену грошову суму за продаж будинку, про що було складено відповідну розписку, а відповідачі у свою чергу передали у власність позивачки дане нерухоме майно, віддали позивачці усі наявні документи на вказане домоволодіння. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не приватизована. Зазначені обставини позбавляють позивачку можливості узаконити укладений між нею та відповідачами правочин. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на вищевказане нерухоме майно. Позивачка до суду не з'явилася, остання надала заяву, згідно якої на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити, справу просить розглянути без її участі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надали до суду аналогічні заяви, згідно яких проти задоволення позовних вимог не заперечують, просять дану справу розглянути без їх участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2000 року відповідачам на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.15). На вказане нерухоме майно було виготовлено технічну документацію і воно складається: А-1 - житловий будинок; А-2ж - прибудова; Ж - сарай; З - альтанка; И - сарай; І - гараж; 2-4 - огорожа; 6 - водопровід; Б - літня кухня; ПГ - погріб; Є - убиральня; 5 - колодязь. Позивачкою було досягнуто домовленості з відповідачами щодо купівлі-продажу даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. На даний час позивачка у повному обсязі виконала вказану домовленість, а саме передала відповідачам домовлену грошову суму за продаж будинку, про що було складено відповідну розписку (а.с.25). На даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не приватизована (а.с.16). З огляду на вищезазначене, позивачка з відповідачами домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідними доказами, і фактично відбулося повне виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивачки зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачки може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у неї відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved