Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Заступник прокурора Одеської області, дуючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради, звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просив визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯЖ 714965 від 31.03.2009 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, яка розташована по провулку Пролетарському 50/3, кадастровий номер: 5110136900:18:017:0041, виданий на імя [PERSON] та витребувати у [PERSON] на користь Одеської міської ради, як теперішнього власника, вказану земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2008 року у справі №2-6234/2008 позов [PERSON] до Одеської міської ради, Управління Держкомзему у м. Одесі, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» було задоволено та визнано за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/3, кадастровий номер 5110136900:18:017:0041. В подальшому, на підставі вказаного заочного рішення суду, [PERSON], отримано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серія ЯЖ 714965 від 31.03.2009 року та на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 23.04.2009 року за номером №1763 вказана земельна ділянка була відчужена [PERSON] за 76\~620 грн., яка на підставі вказаного договору купівлі-продажу отримала державний акт серія ЯИ116500 від 30.04.2009р. У наступному, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року задоволено заяву заступника прокурора міста Одеси та скасовано вищевказане заочне рішення суду та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2010 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Таким чином, рішення суду, на підставі, якого з державної власності вибула земельна ділянка загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/3, кадастровий номер 5110136900:18:017:0041 скасоване, а з такого позивач зазначав, що власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її незаконного вибуття з державної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів та яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки у власність відповідачам, та з такого, посилаючись на норми законодавства, просив суд задовольнити позов. Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77\~\~ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, жодних заяв, клопотань чи заперечень не надали. З викладених обставин, зважаючи на те, що неявка відповідачів без поважних причин є повторною, зі згоди позивача, суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних серед її матеріалів доказів, та постановити у справі заочне рішення, що кореспондує положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Разом з тим, відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей вирішуються судом. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою відповідно до закону. Так, з наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2008 року у справі №2-6234/2008 позов [PERSON] до Одеської міської ради, Управління Держкомзему у м. Одесі, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» задоволено та визнано за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/3, кадастровий номер 5110136900:18:017:0041. 31.03.2009 року на підставі вказаного заочного рішення суду, [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/3, кадастровий номер 5110136900:18:017:0041, серія ЯЖ 714965. 23.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №1763, за яким земельна ділянка загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/3, кадастровий номер 5110136900:18:017:0041, була відчужена [PERSON] за 76\~620 грн. 30.04.2009 року на підставі вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримала державний акт на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/3, кадастровий номер 5110136900:18:017:0041, серія ЯИ116500. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року задоволено заяву заступника прокурора міста Одеси та скасовано заочне рішення суду у справі №2-6234/2008 та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2010 року позов [PERSON] залишено без розгляду. На час розгляду справи спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу №1763 від 23.04.2009 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Разом з тим з наведених вище обставин, належним власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її вибуття з державної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів та яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки у власність відповідачам. Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України,\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане у звязку із виконанням договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Таким чином вимоги позову про витребування спірної земельної ділянки від [PERSON] на користь Одеської міської ради вбачаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п.1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду. Та з такого, оскільки рішення суду, на підставі якого [PERSON] набув у власність спірну земельну ділянку, скасовано, передбачених законом підстав для видачі йому державного акту не вбачається. Отже наведений правоустановчий документ є недійсним, та підлягає скасуванню. Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі. Згідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав. Відповідно до ст.8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Зважаючи на наведене та

Outcome: approved