Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернувся позивач, який в обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки [NUMBER] площею 6,4406 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тополівської сільської ради Троїцького району Луганської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Заповітом від 22 листопада 2011 року [PERSON] вказану земельну ділянку після своєї смерті заповів позивачу. Оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку на даний час відсутній, залишилася тільки його копія. Відновити такий документ не представляється можливим. Таким чином оформити спадщину в нотаріальному порядку він не має змоги. На підставі викладеного просить визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. В судове засідання позивач не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутність. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією актового запису про смерть № 18 від 28.10.2015 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.10.2015 (а.с. 30, 31, 85). Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 17 від 28.10.2015 (а.с. 70). Позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] є дітьми померлих [PERSON] та [PERSON] Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.08.2004 (а.с. 28), Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 8-10) та повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 9-12-0.2-2582/2-17 від 05.07.2017, земельна ділянка площею 6,4406, кадастровий номер [NUMBER], передбачена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Тополівської сільської ради Троїцького району Луганської області, належить [PERSON]. Заповітом від 22.11.2011 [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 6,44 заповідає після своєї смерті [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про прийняття спадщини від 03.02.2016 (а.с. 83). Згідно довідки № 248 від 14.09.2017, виданої виконавчим комітетом Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, [PERSON], який помер [INFO] на момент свої смерті мешкав разом зі своєю дружиною [PERSON], яка померла [INFO], за адресою: [ADDRESS] Разом з померлими був зареєстрований їх син [PERSON], [INFO], який на момент їх смерті фактично мешкав зі своєю сім'єю за адресою: [ADDRESS] Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) [NUMBER] та № [NUMBER] від 08.09.2017, наданих Троїцькою державною нотаріальною конторою Луганської області, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, була заведена Троїцькою державною нотаріальною конторою Луганської області та зареєстрована у спадковому реєстрі за № 58527989. Заповіт від 22.11.2011 зареєстрований в спадковому реєстрі за № 52109707 та є чинним (а.с. 80, 81, 82). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 284/02-31 від 09.10.2017, вчиненою Троїцькою державною нотаріальною конторою Луганської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки, належної його батькові [PERSON], який помер [INFO], оскільки спадкоємцем для оформлення спадкових справ на вищевказане майно не було надано документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є спадкоємцем майна - земельної ділянки на підставі заповіту померлого [PERSON], відмови від прийняття спадщини не вчиняв, інші спадкоємці позов визнали, а також те, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223, 1225 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 131 ЗК України,

Outcome: approved