Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

До суду звернулося Тульчинське комунальне підприємство по управлінню будинками з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надає послуги у сфері утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Вказані послуги надаються і щодо будинку, за адресою: вул. Європейська (Дейча), 7/46, м. Тульчин Вінницька область, у якому проживає відповідач. Оскільки, останній на протязі тривалого часу не сплачує кошти за надані послуги у нього виникла заборгованість на суму 4160,46 грн., з яких позивач за період з 01.05.2014 01.05.2017 нарахував 3 % річних 111,37 грн., всього на загальну суму 4271,83 грн. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 4271,83 грн. В подальшому представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог згідно якої Тульчинське комунальне підприємство по управлінню будинками просить стягнути з відповідача заборгованість на суму 1346,53 грн., яка складається з суми боргу 1235,16 грн., та 3 % річних за період з 01.05.2014 01.05.2017 111,37 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у якій вказала, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву згідно якої просив закрити провадження у справі, у звязку з добровільною сплатою заборгованості, а також просив не стягувати з нього судові витрати. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що рішенням Тульчинської міської ради Вінницької області № 169 від 20.05.2011, встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які встановлені у розмірі 0,7342 грн. за 1 кв.м. площі (а.с. 6 7). Згідно акту від 01.01.2017, складеного представниками Тульчинського комунального підприємства по управлінню будинками [PERSON], [PERSON], [PERSON], який користується послугами позивача, відмовився від укладення відповідного договору (а.с. 10). Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач надав документи, що підтверджують факт надання послуг щодо забезпечення утримання будинку, за адресою: вул. Європейська (Дейча), 7/46, м. Тульчин Вінницька область, у якому проживає відповідач (а.с. 43 73). Згідно розрахунку заборгованості за період з травня 2014 року по травень 2017 року у [PERSON] утворилася заборгованість на суму 1235,16 грн. (а.с. 8), а також на указану суму позивачем нараховано 3 % річних 111,37 грн. (а.с. 9). Відповідно до квитанції за № 43 від 18.10.2017, виданої ІПТ ТВБВ № 10001/003 АТ «Ощадбанк», [PERSON] сплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 1336,43 грн. (а.с. 75). Частиною 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. У відповідності ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону, передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону встановлено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 32 Закону розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відносяться до житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням. Відповідно до ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартир і при домової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] у розумінні ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», є споживачем послуг Тульчинського комунального підприємства по управлінню будинками та у період з травня 2014 року по травень 2017 року не сплачував кошти за їх надання, у звязку з чим, виникла заборгованість на суму 1346,53 грн. з урахуванням 3 % річних. В подальшому відповідач 18.10.2017 частково погасив заборгованість перед позивачем сплативши 1336,43 грн. Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі, у звязку з погашенням ним заборгованості, суд вважає, що вказане клопотання не може бути задоволено з огляду на ст. 205 ЦПК України, якою визначено вичерпний перелік підстав для закриття провадження. Відтак, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та необхідність стягнути з відповідача суму заборгованості не погашеної заборгованості - 10,10 грн. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України, встановлено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору 12 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial