Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Свій позов мотивує тим, що в рамках кримінального провадження №12016030180000319 встановлено, що [PERSON], 28 липня 2016 року близько 19 год. 30 хв. будучи без мотошолома та перевозячи неповнолітнього пасажира [PERSON] також без мотошолома, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Forvard», наближаючись до перехрещення вул.Зелена та вул.Грушевського в смт.Дубище Рожищенського району Волинської області, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не переконавшись, що на нерегульованій ділянці проїжджої частини вул.Грушевського немає транспортних засобів чи інших учасників дорожнього руху, для яких може бути створена перешкода або небезпека, розпочав проїзд вказаного перехрестя, під час якого не надав перевагу в русі автомобілю марки «ЗАЗ-11022», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] і наближався по відношенню до його транспортного засобу справа, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ-11022», реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «Forvard» [PERSON], відповідно до висновку судово-медичного експерта №1165 від 14.11.2016 року отримала наступні тілесні ушкодження: відкритий уламковий перелом кісток правої гомілки в середній третині, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; відкриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, закритий перелом кісток носа, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я; рану на лобовій ділянці голови, підшкірну гематому на лівій половині обличчя, садна в ділянці обличчя, правої та лівої кисті, правого гомілково-ступневого суглобу, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вироком Рожищенського районного суду від 14.03.2017 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання згідно санкції статті. Вказує, що внаслідок отриманих під час вчинення злочину травм, потерпіла проходила стаціонарне лікування у дитячому ортопедо-травматологічному відділенні Волинської обласної дитячої клінічної лікарні, яка відокремлена підрозділом Волинського обласного територіального медичного об'єднання. Відповідно до інформаційної довідки Волинського обласного територіального медичного об'єднання №341/2-09.18 від 15.03.2018 року розмір витрат, які закладом охорони здоров'я поніс на лікування потерпілої [PERSON] становить 4739,19 грн.. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на користь Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 4739,19 грн.. В підготовчому засіданні прокурор Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Волинської області позовну заяву підтримала повністю з підстав викладених у ній, просила її задовольнити. Представник позивача в підготовче засідання не з'явивися, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнав, не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. Заслухавши прокурора, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Відповідно до ст.93-1 КПК України, кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочинного діяння, в разі закриття кримінальної справи чи відмови у порушенні справи за обставин, передбачених пунктами 3, 6 частини першої статті6, статтями 7, 7-2, 8 , 9 і 10 цього Кодексу. Згідно зі ст.61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON], 28 липня 2016 року близько 19 год. 30 хв. будучи без мотошолома та перевозячи неповнолітнього пасажира [PERSON] також без мотошолома, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Forvard», наближаючись до перехрещення вул.Зелена та вул.Грушевського в смт.Дубище Рожищенського району Волинської області, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не переконавшись, що на нерегульованій ділянці проїжджої частини вул.Грушевського немає транспортних засобів чи інших учасників дорожнього руху, для яких може бути створена перешкода або небезпека, розпочав проїзд вказаного перехрестя, під час якого не надав перевагу в русі автомобілю марки «ЗАЗ-11022», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] і наближався по відношенню до його транспортного засобу справа, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ-11022», реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] отримала легкі телесні ушкодження. Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 14.03.2017 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання (а.с.9-12). Даний вирок суду набрав законної сили. Із матеріалів справи вбачається, що потерпіла від злочину [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у дитячому ортопедо-травматологічному відділенні Волинської обласної дитячої клінічної лікарні з 29.07.2016 року по 16.08.2016 року. Розмір витрат на лікування хворої становить 4739,19 грн. (а.с.18). Таким чином, кошти затрачені медичним закладом на лікування потерпілої повинні бути відшкодовані за рахунок винної особи. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 4739,19 грн.. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір у розмірі 1762 грн., як особа звільнена від його сплати та враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.1206 ЦК України,

Outcome: approved