Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій позивачі зазначають, що є власниками [ADDRESS], та що відповідачі з квартири виїхали добровільно, проте з реєстрації не знялися, у зв'язку з чим позивачі просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловими приміщеннями. Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в який вказав, що після одруження з донкою позивача [PERSON] [PERSON] відповідач з донькою переїхали жити до квартири позивачів та з метою поліпшення житлових умов нової великої родини [PERSON] продав належну йому квартиру та передав гроші сину [PERSON] [PERSON] (які були вкладені останнім в інвестування будівництва житлового будинку) за умови отримання права на частину житлової площі, на який відповідач проживав. у 2006 році відповідач [PERSON] розлучився з [PERSON], а з 2010 року після погіршення стосунків між колишнім подружжям відповідач з донькою покинули квартиру позивачів, у зв'язку з чим [PERSON] просив зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] поновити його та його доньку у праві користування жилим приміщенням [ADDRESS] та зобов'язати вчинити певні дії - оформити право власності в розмірі ? частини цієї квартири за ним та його донькою. Позивач та представник позивачів [PERSON] а також його адвокат [PERSON] вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, вказуючи про добровільне залишення відповідачами житла; заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви, вказуючи на її безпідставність та недоведеність, так як жодних таких усних угод не існувало. [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що відповідачі вимушено залишили житло, іншого відповідачі не мають, так як гроші від проданого житла було передано онуку основного власника квартири, у в'язку з чим просили задовольнити зустрічну позовну заяву. Третя особа [PERSON] вважала первинну позовну заяву обґрунтованою у зв'язку з тим, що шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано, останній з донькою добровільно покинув житло, жодних домовленостей щодо перерозподілу власності між ними не укладалось, а тому зустрічна позовна заява на її думку є необґрунтованою. [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] до суду не з'явились, причини неявки суду не повідомили, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності від 12.07.1999р., позивачі вказані власниками [ADDRESS] (а.с. 9). У вказаному приміщенні проживають та зареєстровані позивачі, крім того зареєстрований відповідач по справі з неповнолітньою донькою (а.с. 10). Факт не проживання відповідача з донькою у спірному приміщенні, крім акту про непроживання від 31.05.2012р. з лютого 2010р. (а.с. 12), також підтверджується відміткою працівника поштового зв'язку про вибуття адресата (а.с. 25, 30), не заперечується самим відповідачем [PERSON], який вказав, що з приводу залишення житла до будь-яких осіб не звертався. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За положеннями ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає - ч. 3 цієї статті. Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач з донькою втратили право на користування жилою площею в [ADDRESS], фактично своїми вимогами про поновлення у праві в користуванні житлом втрату такого права визнав, а тому позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом, підлягає задоволенню. Не приймаються до уваги пояснення [PERSON] та його представника про примусове залишення квартири та наявність в квартирі особистих речей як такі, що суперечать встановленим обставинам по справі та не підтверджені жодним доказом. У зв'язку з викладеним не можуть бути задоволені вимоги [PERSON] про поновлення в праві користування житлом. Кожна сторона в силу положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим [PERSON] жодного належного доказу щодо існування домовленості про відчуження частини квартири позивачів не наведено. Сторонами у справі є позивач та відповідач. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Згідно положень ст. 11 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову належить виключно позивачеві. Тобто відповідачами за вимогами про зобов'язання відчуження нерухомості є усі власники квартири, а заявлення таких вимог до неповного кола осіб є самостійною підставною для відмови в задоволенні цих вимог. Окремо суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту цивільних прав як зобов'язання вчинити певні дії - оформити право власності в розмірі ? частини цієї квартири - не передбачений ст. 16 ЦК України та прямо суперечить свободі договору як загальній засаді цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України), а тому вимоги зустрічної позовної заяви, крім іншого є такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: approved