Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

До суду звернулось ПАТ АК «Укргазбанк» із вищевказаним позовом, в якому зазначено, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] Позивач (банк) з 30.10.2017 є власником квартири за вищевказаною адресою, тому її колишній власник [PERSON], у зв'язку з переходом права власності на вказане житло, втратив і право користування ним. Просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] із зняттям відповідача з реєстрації. Представник позивача у судове засідання не прибув, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Про причини неявки та про зміну місця проживання суд не повідомляв. Ухвалою суду від 14 березня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи існування всіх вищевказаних обставин, у судовому засіданні 19 червня 2018 року суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та навні в ній докази в їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.02.2017 № 104/22-16/35, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.11.2017 № 103978072, Свідоцтва від 13.10.2017, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заяць І.О., право власності на квартиру [ADDRESS] площею 186 кв.м, зареєстровано за ПАТ АК «Укргазбанк». Зазначена квартира до цього належала на праві власності [PERSON] та передана в іпотеку позивачу в якості забезпечення грошового зобов'язання до кредитним договором. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Позивач посилається на те, що в зв'язку з переходом права власності відповідач втратив право користування спірною квартирою, оскільки відповідач не являється власником чи співвласником квартири, договір найму (оренди) даної квартири позивач не укладав, згоди на реєстрацію відповідача позивач не надавав. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивач надав суду копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Cвідоцтва про право власності. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратив право користування житлом. Отже, суд приходить до висновку, що після переходу права власності на квартиру припинилося і право користування цією квартирою відповідача. За таких обставин, відповідач підлягає визнанню такими, що втратив право користування жилим приміщення. Позивач також просить зняти з реєстрації відповідача у вказаній квартирі. Разом з тим, така вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням після набрання законної сили, згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідним державним органом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial