Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Заступник прокурора Чернігівської області 05.06.2014 р. звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд: - визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 04.11.2013 року №ЧН/7425582800:04:000/00001146, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Іванівської сільської ради Чернігівського району орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства; - визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 05.12.2013 року №ЧН/7425582800:04:000/00001585, яким затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі (кадастровий номер 7425582800:04:000:5459) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Іванівської сільської ради Чернігівського району; - визнати недійсним свідоцтво про право власності №16425834, видане 20.01.2014 року реєстраційною службою Чернігівського районного управління юстиції на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Іванівської сільської ради Чернігівського району; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 7425582800:04:000:5459) для ведення особистого селянського господарства на території Іванівської сільської ради Чернігівського району, прийняте 20.01.2014 року реєстраційною службою Чернігівського районного управління юстиції. Під час попереднього судового засідання представник позивача збільшила позовні вимоги, просила також визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 7425582800:04:000:5459) від 04 червня 2014 року №1513, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON], а також скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 7425582800:04:000:5459), прийняте 04 червня 2014 року Реєстраційною службою Чернігівського районного управління юстиції. /а.с.1-7, 108, 109/ Ухвалою суду від 15 липня 2014 року до участі у справі як співвідповідача залучено [PERSON] та як третю особу на стороні позивача Іванівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.115-118/ За змістом позов прокурора зводиться до того, що рішенням Іванівської сільради Чернігівського району Чернігівської області від 18 листопада 2013 року було затверджено зміни до генерального плану села Количівка та детальний план території перспективного розвитку названого села на 91,162 га Іванівської сільської ради. До того, рішенням сільської ради від 13 квітня 2009 року, було вирішено провести зміни меж с. Количівка та замовити землевпорядні роботи по розробці проекту землеустрою щодо зміни меж даного населеного пункту за рахунок введення в межі с. Количівка земельних ділянок господарського двору колишньої агрофірми «Авангард», орієнтовною площею 3 га, та із земель запасу 60 га, що знаходяться на території колишнього аеропорту села. Пізніше, рішенням сільради від 14 грудня 2012 року, площа земельної ділянки була збільшена орієнтовно до 119 га. На підставі вказаних рішень, за замовленням і за рахунок коштів територіальної громади, ПП «Аксіома» було розроблено проект землеустрою, який отримав висновки і відповідні погодження, однак на дату подання позовної заяви до суду, його не було затверджено районною радою. Рішенням сільської ради від 27 лютого 2013 року було вирішено внести зміни до генерального плану с. Количівка та розробити детальний план території перспективного розвитку названого села. Однак, всупереч ч.2 ст.173, ч.7 ст.118 ЗК України, згідно наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 04.11.2013 року №ЧН/7425582800:04:000/00001146, громадянці [PERSON], яка мешкає у м. Чернігові, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Іванівської сільської ради Чернігівського району, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, і яка згідно генерального плану с. Количівка та детального плану території перспективного розвитку названого села відноситься до території житлової садибної та блокованої забудови і підлягає включенню в межі зазначеного населеного пункту. Потім, після розроблення [PERSON] проекту із землеустрою, було видано наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 05.12.2013 року №ЧН/7425582800:04:000/00001585, яким затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі, з кадастровим номером 7425582800:04:000:5459, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Іванівської сільської ради Чернігівського району. 20 січня 2014 року [PERSON] зареєструвала своє право власності, а 04 червня 2014 року, згідно нотаріально посвідченого договору, продала ділянку [PERSON], який 04 червня 2014 року також зареєстрував своє право власності у Реєстраційній службі Чернігівського районного управління юстиції. У судовому засіданні представник позивача підтримав первинні та доповнені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у заявах. Представник відповідача - ГУ Держкомзему у Чернігівській області у судому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши це тим, що Головне управління при наданні [PERSON] дозволу на виготовлення проекту із землеустрою, його затверджені та передачі їй у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Іванівської сільської ради Чернігівського району, діяло в межах наданої законодавством компетенції та з чітким дотриманням вимог земельного законодавства і відомчих нормативно-правових актів. При погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] категорія земель та склад угідь перевірялась на підставі чинних даних державної статистичної звітності з кількісного та якісного обліку земель, наявними в Управлінні Держземагенства у Чернігівському районі. Представник співвідповідачів у засіданні позовні вимоги заступника прокурора області не визнала, вважає їх безпідставними, адже оскільки на момент передачі у власність її довірительниці земельної ділянки, не був затверджений проект щодо зміни меж с. Количівка і спірна земельна ділянка не увійшла в межі села, то [PERSON] правомірно набула право власності, при цьому вона не може відповідати за дії органів влади, які розпоряджаються землями державної власності. Посилання прокурора на акт перевірки інспекції сільського господарства в Чернігівській області, як на доказ порушень земельного законодавства є неприпустимим, оскільки цей акт не є належним та допустимим доказом, зважаючи на те як проводилась так звана перевірка. Крім того, проект змін меж с. Количівка не міг бути затверджений адже на території, яка планується до включення у межі села, з цільовим призначенням земельних ділянок під забудову, знаходяться архітектурні пам'ятки і цьому є належні докази в робочому проекті сільської ради. Представник третьої особи - Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судовому засіданні підтримав повністю позовні вимоги прокурора та по суті пояснив, що дії ГУ Держкомзему області є неправомірними, адже починаючи з 2009 року усі державні органи, як обласного значення так і районного, у тому числі і земресурсів, достовірно знали про розробку проекту змін меж с. Количівка за рахунок земель колишнього аеропорту села, оскільки відбувались публічні обговорення, мали місце публікації в пресі, розробник проекту ПП «Аксіома» отримувало висновки, у тому числі і від районного управління Держкомзему, з приводу можливості включення до території с. Количівка вибраних земель запасу. Незважаючи на це та те, що на момент надання [PERSON] дозволу на розробку проекту із землеустрою, а потім і передачу у її власність спірної земельної ділянки, було затверджено зміни до генерального плану с. Количівка та детальний план території перспективного розвитку села, ГУ Держкомзему області видало відповідні накази, чим порушило інтереси громади. Представник третьої особи - Чернігівського районного управління юстиції у Чернігівській області у засідання не з'явився, причини неявки не повідомлені, про час та місце засідання орган юстиції повідомлявся належним чином. /а.с.128/ Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши усі наявні матеріали справи та об'єктивно оцінивши подані докази, вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, з наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що 04 листопада 2013 року згідно наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області №ЧН/7425582800:04:000/00001146, по заяві [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Іванівської сільської ради Чернігівського району, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства. На підстав цього наказу, за замовленням [PERSON], ТОВ «Молодіжна інвестиційна компанія» було розроблено проект землеустрою, щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства зазначеної вище земельної ділянки. Згідно висновку №2232 Управління Держземагенства у Чернігівському районі Чернігівської області від 28.11.2013 року [PERSON] погоджено проект із землеустрою. 05.12.2013 року на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області №ЧН/7425582800:04:000/00001585 було затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі, з кадастровим номером 7425582800:04:000:5459, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Іванівської сільської ради Чернігівського району. 20 січня 2014 року [PERSON] зареєструвала своє право власності, а 04 червня 2014 року, згідно нотаріально посвідченого договору, продала ділянку [PERSON], який 04 червня 2014 року також зареєстрував своє право власності у Реєстраційній службі Чернігівського районного управління юстиції. /а.с.43-64, 76, 77, 112/ У свою чергу, як видно з документації наданої Іванівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області та акту перевірки дотримання вимог законодавства Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, який не оспорювався у встановленому законодавством порядку і є чинним на момент вирішення цієї справи, зазначена вище земельна ділянка, що передана у власність відповідачу [PERSON], передана саме за рахунок земель, які згідно генерального плану с. Количівка та детального плану території перспективного розвитку даного села, затверджених рішенням Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 18 листопада 2013 року, відносяться до території житлової садибної та блокованої забудови с. Количівка та підлягають згідно генерального плану та проекту землеустрою включенню в межі вказаного села, загальною площею 118,5290 га. У листі за №909 від 23.10.13 р. Управління Держкомзему в Чернігівському районі повідомило Головне управління Держкомзему в Чернігівській області про те, що ділянка яка виділяється [PERSON] знаходиться в зоні житлової та громадської забудови с. Количівка. /а.с.11-25/ Згідно рішення Чернігівської районної ради Чернігівської області від 25.04.2014 року було затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с. Количівка на території Іванівської сільради Чернігівського району Чернігівської області зі збільшенням площі на 118,5290 га, яку включено в межі названого села. /а.с.140, 141/ Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У відповідності до частин 6-8 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу, згідно вимог якої проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Як передбачено ч.2 ст.173 ЗК України межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів. За правилами частини статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Відповідно до п.9 абз. «а» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Однак, як встановлено судом, про що вказувалось вище, місце розташування земельної ділянки, яка перейшла у власність [PERSON], в порушення приписів ст.118 ЗК України, не відповідає вимогам місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. Крім того, в порушення вимог ст.198 ЗК України, ст.33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» та ст.50 ЗУ «Про землеустрій» проект із землеустрою [PERSON] взагалі не погоджувався Іванівською сільською радою Чернігівського району. Таким чином, суд робить висновок про те, що накази ГУ Держземагенства у Чернігівській області про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, з передачею у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 7425582800:04:000:5459, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Іванівської сільської ради Чернігівського району, є недійсними відповідно до п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України, адже із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оскільки судом визнається недійсним рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, то відповідно є недійсним і свідоцтво про її право власності на цю ділянку з скасуванням відповідного рішення про державну реєстрацію права, оскільки відповідно до ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до приписів ст.210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу визнаються недійсними за рішенням суду. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Виходячи зі змісту частини першої статті 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Так, як зазначав прокурор, відповідачка набула право власності на земельну ділянку незаконно, адже та була надана їй у власність з порушенням положень ст.ст.118, 198 ЗК України, ст.33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» та ст.50 ЗУ «Про землеустрій». Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення до території населеного пункту територіальної громади землі, яка вибула з її користування і розпорядження незаконно. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Щодо посилання сторони відповідача на висновок Верховного Суду України про те, що самі по собі допущені органом публічної влади порушення при вирішення питання про передачу державного майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не були допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача, зроблений в постанові від 14 березня 2007 року, то текст зазначеного судового рішення свідчить про те, що Верховний Суд України такого висновку не робив. Таким чином, враховуючи те, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який укладений між [PERSON] та [PERSON], є похідною від вимоги про визнання недійсним наказу ГУ Держземагенства області від 05.12.2013 року, на підставі якого [PERSON] отримала у власність земельну ділянку, то доповнені позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов заступника прокурора області належить задоволенню.

Outcome: approved