Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із заявою про виправлення описки у тексті рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2013 року по справі №1522/4078/2012 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про визнання права власності на спадкове майно за законом. У цій заяві позивач посилалась на те, що у мотивувальній частині тексту рішення суду міститься описка, оскільки судом зазначено, що за життя [PERSON] належала ? частини квартири під номером 16 по провулку Каретному в будинку під номером 18 в м. Одесі, в той час, як в матеріалах справи наявне рішення суду від 15.06.2009 року, відповідно до якого за спадкодавцем [PERSON] визнано право власності на ? частини зазначеної квартири. Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, їхня неявка відповідно до ст.220 ЦПК України не перешкоджає розгляду зазначеної заяви. Суд дослідив матеріали справи, за наслідками чого дійшов таких висновків. У цій справі рішенням цього суду від 30 січня 2013 року вирішено спір: позов судом задоволено, зокрема, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частини квартири під номером 16 по провулку Каретному, 18 в місті Одесі, що залишилось після смерті його брата [PERSON], померлого в м. Одесі 09 грудня 2010 року. Щодо заяви про виправлення помилки. Згідно з уточненою позовною заявою від 24.02.2013 року, позивач просив визнати за ним право власності на ? частини квартири під номером 16, по провулку Каретному в будинку під номером 18 в місті Одесі. (а.с. 159-160). За правилом ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте, якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає. З матеріалів справи вбачається, що рішення ухвалено судом на підставі поданої уточненої заяви, спір вирішено в межах заявлених позивачем уточнених вимог. Зміна судового рішення, на чому наполягає позивач в своїй заяві, шляхом виправлення арифметичної описки, виходитиме за визначені позивачем межі власних вимог в уточненій позовній заяві, при цьому, на стадії судового розгляду після постановлення судом першої інстанції процесуальним законодавством не передбачено право позивача збільшувати свої позовні вимоги. З огляду на наведене суд не вважає посилання й доводи позивача, які він наводить в обґрунтування цієї заяви, такими, що надають підстави для їх задоволення. Отже, за своєї правовою природою зазначений недолік судового рішення не свідчить про існуванні в ньому саме описки. Втім, наведений правовий недолік має бути кваліфікованим інакшим правовим чином, виходячи з наступного. Щодо встановлення правової необхідності ухвалення судом додаткового рішення. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом під час розгляду поданої заяви встановлено, що частина позовних вимог залишилася невирішеною судом. Так, як слідує з матеріалів справи, 20 лютого 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій, зокрема, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири спірної квартири, що залишилася після смерті його брата [PERSON], померлого в м. Одесі 09 грудня 2010 року. Такі вимоги позивачем заявлено письмово, протягом усього часу розгляду справи позивач не відмовився від таких вимог й не просив суд в частині цих вимог залишити власний позов без розгляду, з огляду на що наведена вимога підлягала розгляду судом та вирішенню в цьому судовому провадженні в повному обсязі. При цьому, відповідно до тексту рішення суду, постановленого за результатами розгляду справи, зазначене питання судом вирішено лише частково, зокрема, вирішено питання щодо права власності щодо ? частини прав на спірне житлове приміщення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність постановлення з власної ініціативи, з врахуванням вимоги позивача про усунення виявленого ним недоліку в рішенні, додаткового рішення суду в частині невирішених питань рішенням суду від 20 лютого 2012 року у цій справі. Щодо обставин справи та обґрунтованості прав позивача на ? частину зазначеного майна. У вказаному рішенні суду встановлено, що за життя [PERSON] належали 1/2 частини квартири під номером 16, по провулку Каретному в будинку під номером 18 , в місті Одесі. Вказане підтверджується наявним в матеріалах справи рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 15 червня 2009 року. Проте, померлим [PERSON] за життя назване рішення суду не було звернуто до виконання. Окрім цього, судом, відповідно до листа КП «ОМБТІ та РОН» за вих. № 14185-06/2844 від 29.12.2012 року, зясувалося невірне виконання рішення суду від 15.06.2009 року у справі № 2-4781/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, зокрема, зареєстровано за [PERSON], окрім належної йому на праві власності ? частини вказаної квартири, окремо й ? частину вказаного приміщення. Такий спосіб реєстрації права власності та виконання цього рішення суду протирічить його змісту, чим порушено права [PERSON] Правилами статей 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. З наданих суду документів та як вже встановлено судом під час постановлення рішення суду у цій справі від 31.01.2013 року вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем другої черги. З урахуванням існування обєктивних обставин, які не дозволяють отримати ним свідоцтво про право на спадщину за заповітом у загальному порядку від нотаріуса, суд вважає за можливе визнати за останнім право власності па спадкове майно, як єдиний спосіб захисту прав позивача. Враховуючи вказане, суд вважає, що за позивачем в порядку спадкування за законом, є усі правові підстави визнати право власності в цілому на другу частку з ? частини квартири, що належала за життя [PERSON] на праві власності, й визнавши за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири під номером 16, по провулку Каретному, 18 в місті Одесі, загальною площею 47,2 кв. м., житлова - 31,3 кв. м., підсобні приміщення - 15,9 кв., що залишилось після смерті його брата [PERSON], який помер 09 грудня 2010 року у м. Одесі. Окрім цього, суд має розяснити наступне. Відповідно до змісту рішення суду від 15 червня 2009 року позивачу [PERSON] належить ? частини квартири під номером 16, по провулку Каретному, 18 в місті Одесі. Згідно з рішенням суду від 30 січня 2013 року, постановленим у цій справі, за позивачем визнано право власності на ? частину квартири, що за життя належала його померлому братові [PERSON] Як вже зазначено у мотивувальній частині цього рішення, за позивачем в порядку спадкування за законом, судом належить в цілому (у сумі) визнати право власності й на другу частку від ? частини квартири, яка становить ? частину спірного приміщення, що належала за життя [PERSON] Таким чином, суд має констатувати, що позивач [PERSON] нині є єдиним власником квартири під номером 16, по провулку Каретному, 18 в місті Одесі, загальною площею 47,2 кв. м., житлова - 31,3 кв. м., підсобні приміщення - 15,9 кв.

Outcome: dismissed