Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулась [PERSON] з посиланням на те, що 18 лютого 2010 року [PERSON] (її батьку) передано у власність земельну ділянку площею 7,6818 га, яка розташована на території Ставищенської селищної ради та видано Державний акт серії ЯЛ №444683 на право власності на вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняла вона (позивач) - його дочка. До складу спадщини увійшла вищевказана земельна ділянка. В грудні 2016 року від керівника ПП «[PERSON]» [PERSON] вона дізналася, що вказана земельна ділянка знаходиться в оренді ПП «[PERSON]», за яку її батько [PERSON] отримав грошові кошти, не вказавши в якій сумі. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом 9 червня 2017 року вона (позивач) негайно звернулась до керівника ПП «[PERSON]» [PERSON] стосовно виплат грошових коштів за оренду землі, але отримала немотивовану без наявних документів відмову. Не отримавши документів, що підтверджують належне підписання Договору оренди землі та сплату за її користування, вона (позивач) заявила вимогу про витребування земельної ділянки з посиланням на те, що земельну ділянку буде обробляти самостійно. Маючи у власності вищевказану земельну ділянку, вона уклала строкову угоду про оренду землі строком на 7 років з ФГ «Гай ЛТД» та зареєструвала її в реєстрі речових прав на майно від 23 червня 2017 року, яке не має можливості до цього часу обробляти земельну ділянку та отримувати дохід, у зв`язку з незаконним перешкоджанням ПП «[PERSON]». У зв`язку з чим вона, як власник земельної ділянки, також позбавлена можливості отримувати доходи від її використання у ПП «[PERSON]», або ж у ФГ «Гай ЛТД», а також не може самостійно обробляти земельну ділянку. Хоч [PERSON] і заявив, що має належно оформлений її покійним батьком договір оренди землі на вищезазначену земельну ділянку строком на 10 років, який зареєстрований відповідно до законодавства у Управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області, проте, їй достовірно відомо від покійного батька, що він ніяких договорів, угод оренди стосовно вказаної земельної ділянки з жодним фермером та підприємцями не підписував і ніяких доручень, довіреностей повноважень з цих питань нікому не надавав. Вдома також оригіналів та копій угод щодо надання в оренду комусь землі не було. Відповідно до отриманої на адвокатський запит фотокопії договору оренди землі від 28.12.2012 № 30 площею 7,68 га за кадастровим № 32242551003:001:0033 з нормативною грошовою оцінкою у 244508 грн. та щорічною орендною платою у розмірі 7936 грн. строк укладення «договору» - десять років з дати його реєстрації в Управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області від 29 грудня 2012 року. Ухвалою Ставищенського районного суду від 8 квітня 2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Згідно висновку експертів за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 6 серпня 2019 року № 19806-19808/19-32 підписи від імені [PERSON] , які містяться в двох примірниках договору оренди землі б/н та № 30 від 28 грудня 2012 року у рядку «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» у двох примірниках акта приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 28 грудня 2012 року та у двох примірниках додатку до договору оренди землі від 28 грудня 2012 року в графі «Орендодавець» - виконані не [PERSON] , а іншою особою. Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд вилучити із чужого незаконного користування у ПП «[PERSON]» земельну ділянку площею, 7,6818 га, кадастровий № 3224255100:03:001:0033, яка належить їй на праві приватної власності та зобов`язати ПП «[PERSON]» не чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні вищевказаною земельною ділянкою; стягнути з ПП «[PERSON]» на її користь судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи (т. 2 а.с. 91-93). В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, на які позивач посилається в позовній заяві. Представник позивача направив до суду відповідь на відзив (т. 2 а.с. 15-17), де зазначив, що договір оренди № 30 від 28 грудня 2012 року між ПП «[PERSON]» та [PERSON] не був укладений відповідно до вимог чинного Законодавства України, тому використання ПП «[PERSON]» вищевказаної земельної ділянки є неправомірним. Відповідач перешкоджав власнику даної земельної ділянки використовувати її на власний розсуд, самостійно обробляти, здавати в оренду та отримувати прибуток, тобто остання була позбавлена права володіння та користування земельною ділянкою. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, подали відзив (т. 2 а.с. 136-138), в якому зазначили, що між позивачем [PERSON] та ФГ «Гай ЛТД» 10 червня 2017 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,6818 га, кадастровий номер 3224255100:03:001:0033, який 23 червня 2017 року зареєстрований в Державному земельному кадастрі. Дана земельна ділянка вважається переданою орендареві з моменту її державної реєстрації (п. 18 договору оренди). Отже позивач за вказаним договором оренди передала своє право володіння і користування земельною ділянкою ФГ «Гай ЛТД», тому право на звернення до суду з вказаним позовом перейшло від позивачки до ФГ «Гай ЛТД». Позивачем не надано жодних доказів того, що ПП «[PERSON]», яке користується спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди укладеного 28 грудня 2012 року між ПП «[PERSON]», в особі [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрованого в Управлінні Держкомзему, чинить їй перешкоди щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою. Сторони за вказаним договором оренди виконували свої зобов`язання. [PERSON] передав земельну ділянку ПП «[PERSON]», що підтверджується актом приймання-передачі, а ПП «[PERSON]» сплачувало орендну плату [PERSON] , а в подальшому [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, вважає, що договір оренди землі № 30 від 28 грудня 2012 року укладений між ПП «[PERSON]» та [PERSON] та зареєстрований відповідно до чинного законодавства, виконувався сторонами, та в подальшому був схвалений позивачем, яка отримувала від ПП «[PERSON]» орендну плату. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фермерське господарство «Гай ЛТД», в судовому засіданні не заперечив проти задоволення уточнених позовних вимог, подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що повністю підтримує позов [PERSON] (т. 1 а. с. 222). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , її представника [PERSON] , представників відповідача [PERSON] , [PERSON] , представника третьої особи ФГ «Гай ЛТД» [PERSON] та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ставищенського районного суду від 23 вересня 2020 року в задоволенні позову [PERSON] до ПП «[PERSON]», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ФГ «Гай ЛТД», треті особи, Відділ державної реєстрації Ставищенської РДА, ГУ Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсним договору оренди землі, стягнення неотриманого доходу у вигляді орендної плати та моральної шкоди - відмовлено (т. 1 а.с. 121-132). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ставищенського районного суду від 23 вересня 2020 року встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі Державного акта серії ЯЛ№444683 на право власності земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження Ставищенської РДА № 92 від 18 лютого 2010 року, належала земельна ділянка, кадастровий № 3224255100:03:001:0033 площею 7,6818 га, яка розташована на території Ставищенської селищної ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а. с. 26). [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняла позивач [PERSON] - дочка спадкодавця, отримавши 9 червня 2017 року свідоцтво про право на спадщину за законом (т. 1 а. с. 35). Після отримання позивачем 9 червня 2017 року свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, між [PERSON] та ФГ «Гай ЛТД» було укладено договір оренди, який зареєстрований Ставищенською РДА 23 червня 2017 року (т.1 а. с. 69-70, 134-138). Після укладення 23 червня 2017 року договору оренди з ФГ «Гай ЛТД» на вищевказану земельну ділянку [PERSON] звернулась до відповідача ПП «[PERSON]» з письмовими вимогами: від 17.04.2018, 12.05.2018, 29.05.2018, 27.06.2018 про розірвання договору оренди від 29.12.2012 з причин неналежного його виконання у зв`язку з невиплатою орендної плати за 2016, 2017 роки, та про заборону в подальшому використовувати її земельну ділянку (т. 1 а. с. 36, 37, 38, 39). Листом-повідомленням від 3 липня 2018 року ПП «[PERSON]» повідомило позивача про укладення з [PERSON] договору оренди за № 30 від 28.12.2012 р. щодо земельної ділянки з зазначенням, що орендна плата виплачена по вказаному договору [PERSON] згідно умов договору, в т. ч. наперед по 2018 рік, включно, в зв`язку з чим просило позивача надати документи про правонаступництво для укладення з нею договору оренди (т. 1 а.с. 40). Згідно з договором оренди земельної ділянки № 30 від 28.12.2012, сторонами в якому вказані [PERSON] та ПП «[PERSON]» в особі директора [PERSON] , земельна ділянка кадастровий № 3224255100:03:001:0033 площею 7,6818 га, що належить [PERSON] , передана в оренду ПП «[PERSON]» строком на 10 років. У пункті 6 Договору установлено розмір орендної плати - 7336 грн., та зазначено, що орендна плата за бажанням Орендодавця може здійснюватись у натуральній формі. Додатком до вказаного договору є акт приймання-передачі земельної ділянки від 28 грудня 2012 року, сторонами в якому вказані також [PERSON] та ПП «[PERSON]» в особі директора [PERSON] (т. 1 а.с. 58-61, 62, 63). Вказаний договір 29 грудня 2012 року був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 за № 3221120001005894. Згідно висновку експертів за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 06 серпня 2019 року № 19806-19808/19-32 підписи від імені [PERSON] , які містяться в двох примірниках договору оренди землі б/н та № 30 від 28 грудня 2012 року у рядку «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» у двох примірниках акта приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 28 грудня 2012 року та у двох примірниках додатку до договору оренди землі від 28 грудня 2012 року в графі «Орендодавець» - виконані не [PERSON] , а іншою особою (т. 1 а. с. 84-94). [PERSON] щороку з 2012-2015 роки та наперед за 2016-2018 роки отримував від ПП «[PERSON]» орендну плату в грошовій формі. Крім того, із податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи ( т. 2 а. с. 145-149, 154-156) та податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (т. 2 а. с. 150-153, 157-160) судом встановлено, що [PERSON] отримала від ПП [PERSON] » орендну плату за 2019 рік в сумі 19826 грн. та за 2020 рік в сумі 23000 грн. В судовому засіданні встановлено, що 22 лютого 2021 року між [PERSON] та ПП «Єдиний центр» було укладено договір № 007-03/22, відповідно до якого ПП «Єдиний центр» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачі на зберігання межових знаків за заявою [PERSON] (т. 2 а. с. 97, 98, 99-127, 128-129). Проте, позивачем та його представником суду не надано доказів того, що позивач до 22 лютого 2021 року взагалі визначила межі належної їй земельної ділянки в натурі та намагалася самостійно вчиняти дії по її обробітку, а працівники відповідача перешкоджали їй обробляти спірну земельну ділянку. В судовому засіданні позивач пояснила, що після того, як представник ФГ «Гай ЛТД» повідомляв їй проте, що працівники відповідача не давали йому обробляти спірну земельну ділянку, вона тільки тоді виїжджала особисто на дану ділянку, після чого викликала працівників поліції. Таким чином, позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч 1 ст. 4 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України). Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Позивачем у негаторному позові є власник майна або суб`єкти зобов`язальних прав, які пов`язані з володінням, а саме орендар, а власник може звернутися з таким позовом лише після припинення у володільця (орендаря ФГ «Гай ЛТД») права оренди. В силу ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що позивачем, після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, з ФГ «Гай ЛТД» укладено договір оренди землі, який Ставищенською РДА зареєстрований 23 червня 2017 року (т. 1 а. с. 69-73). Строк дії речового права 7 років. Відповідно до п. 18 Договору оренди землі від 10 червня 2017 року земельна ділянка вважається переданою орендареві з моменту державної реєстрації права оренди (т. 1 а.с. 134-138). Отже, земельна ділянка, що є предметом спору, перебуває у володінні на правах оренди у ФГ «Гай ЛТД». Саме вказане товариство в разі порушення його права на орендовану земельну ділянку має право реалізувати своє право на його захист відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі». Так, частиною 2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. Суд не бере до уваги пояснення позивача про те, що вона разом з головою ФГ «Гай ЛТД» спільно мали намір обробляти вищезазначену земельну ділянку, оскільки вони спростовуються копією договору оренди землі укладеного між позивачем та ФГ «Гай ЛТД», який зареєстрований 23 червня 2017 року, згідно якого орендодавець [PERSON] надає, а орендар ФГ «Гай ЛТД» приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 7,6818 га. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду позивач вказувала на те, що зайняття земельної ділянки, власником якої вона є, фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) - ПП «[PERSON]» порушує її право володіння на цю земельну ділянку. Однак, позивач та її представником, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язаний був довести обставини, на які посилався на підтвердження позову, не довели, що відповідач порушує її право як власника спірної земельної ділянки та перешкоджає [PERSON] користуватися та розпоряджатися нею. Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про вилучення земельної ділянки та зобов`язання не чинити перешкоди у її користуванні та розпорядженні - слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позивачем порушення її прав, як власника земельної ділянки. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати, понесені нею, на позивача.

Outcome: dismissed