Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] (а.с.4-6). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані, але не мешкають відповідач [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON], які з січня 2017 року не проживають в будинку та в добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що позбавляє позивача законної можливості розпоряджатися власним майном. У зв'язку з цим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, від її представника надійшла заява в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістила, відзив на позов не надала, та від неї не надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи надала заяву в якій підтримала позовні вимоги, розгляд справи просила провести без її участі. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 вересня 2012 року (а.с.26), позивач [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS]. Право власності за [PERSON] на вказаний будинок було зареєстроване 13.09.2012 року в КП «Бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер [NUMBER], номер запису: 485 в книзі: А-4 стр.55, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.28). Довідкою про склад зареєстрованих (сім'ї) №935 від 18.05.2018 року (а.с.35) підтверджується, що разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], як знайома, та її дочка [PERSON]. Факт не проживання відповідача та її неповнолітньої дочки у вказаному будинку, понад встановленого законом строку, підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 18 травня 2018 року (а.с.34). Таким чином, судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за адресою реєстрації, житлом не користується, обов'язків по утриманню житла не виконує. Представником позивача була надана довідка Олександрівської селищної адміністрації №355 від 18 лютого 2019 року з якої вбачається, що неповнолітня [PERSON] вже знята з реєстрації 18.01.2019 року за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з цим суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації понад встановленого законом строку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації підлягають задоволенню.

Outcome: partial