Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про спонукання до виконання умов мирової угоди та вселення. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2006р. Суворовським районним судом м. Одеси була затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], відповідно до якої було встановлено право довічного користування та проживання [PERSON] у кім. площею 17,9 кв.м. у будинку 26 по вул. 48 Лінія в м.Одесі. Згідно ст.. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання. За змістом пункту 2 частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 4 цього Закону. Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 вказаного Закону. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Однак, як було встановлено [PERSON] систематично перешкоджають проживати та користуватися кімнатою, що підтверджується зверненнями до правоохоронних органів. В судовому засіданні [PERSON] визнала факт перешкоджання позивачці у користуванні кімнатою, пояснивши свою поведінку тим, що позивачка, на її думку, повинна сплачувати відповідачці частину витрат за комунальні послуги. Крім того, позивачка зверталася до органів ДВС з ухвалою про затвердження мирової угоди, однак їй було відмовлено у відкритті виконавчого провадження оскільки дана ухвала не відповідає вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Суд розглядаючи справу вважає, що мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином, що згідно ст. 629 цього Кодексу підлягає обов'язковому виконанню. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved