Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

До суду надійшла заява завідуючої 8-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» Бережної В. І. про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] без його згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] поступив на лікування до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» 08.08.2016 року. У зв'язку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнта можливе лише за наявності рішення суду. Щомісяця [PERSON] оглядався комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування у зв'язку із наявністю в нього тяжкого психічного розладу у вигляді параноїдного синдрому, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечними для нього і оточуючих. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дає підстави для звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» Бережна В. І. заяву підтримала, просила її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку терміном на 6 місяців. Пояснила, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу з 1990 року. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 13.05.2016 року визнаний недієздатним. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/601 від 31.01.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає йому знаходитися в судовому засіданні (а.с.5). Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити. Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року» 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 травня 2016 року [PERSON] визнано недієздатним. Опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.4). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.08.2016 року до [PERSON] застосовано примусову госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку без його усвідомленої згоди (а.с.5). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 31.01.2017 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з галюцинаторно-параноїдним синдромом, з вираженим дефектом». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді галюцинаторно-параноїдного синдрому, який позбавляє його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Пацієнт потребує стаціонарного лікування, але є недієздатним і не може дати усвідомлену згоду. Пацієнт вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечними для нього і оточуючих (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без його згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих.

Outcome: approved