Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Заступник прокурора Донецької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, Комунального підприємства «Міське управління капітального будівництва» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 194697,58 грн., в обґрунтування зазначивши, що 20.04.2016 року вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за те що він, будучи службовою особою - начальником КП «Міське управління капітального будівництва», діючи умисно, із корисливих спонукань, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив майно, а саме: рейки «USC-60», спричинивши тим самим територіальній громаді м. Маріуполя в особі КП «Міське управління капітального будівництва» матеріальну шкоду у розмірі 194697,58 грн. [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя набрав законної сили. У зв'язку з чим прокурор просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану державі вищевказаним кримінальним правопорушенням, в розмірі 194697,58 грн. Прокурор Полторацька Т.Є. у судовому засіданні позов підтримала повністю з викладених у ньому підстав. Представник позивача - КП «Міське управління капітального будівництва», [PERSON] у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала повністю. Представник Маріупольської міської ради Карацюба В.Л. у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, закріплений у статті 10 ЦПК України принцип змагальності зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім того, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.04.2016 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за те що він, будучи службовою особою - начальником КП «Міське управління капітального будівництва», діючи умисно, із корисливих спонукань, зловживаючи своїм службовим становищем, перебуваючи на території складу КП «Міське управління капітального будівництва», привласнив майно керованого ним підприємства на загальну суму 194697,58 грн., тим самим спричинивши територіальній громаді м. Маріуполя в особі КП «Міське управління капітального будівництва» матеріальну шкоду у розмірі 194697,58 грн. Під час розгляду вищевказаного кримінального провадження [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся в скоєному. Враховуючи, що сторонами у справі не заперечуються фактичні обставини спричинення [PERSON] матеріальної шкоди територіальній громаді м. Маріуполя в особі КП «Міське управління капітального будівництва» та її розмір, відповідач позов визнав повністю,

Outcome: approved