Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

до суду звернулися[PERSON] та [PERSON] із позовною заявою дотериторіальної громади в особі Бобрицької сільської ради про визнання права власності на спадщину. У позовній заяві позивачі вказують, що [INFO] помер їх чоловік та батько [PERSON], який постійно проживав у власному домогосподарстві за адресою: [ADDRESS]. За життя він зробив заповіт, яким заповів все своє майно позивачу - [PERSON], яка протягом шести місяців після смерті батька подала заяву про прийняття спадщини. На її ім'я Гадяцькою державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину на ? частини належних [PERSON] земельного паю та майнового паю, інша ? частина вказаного спадкового майна була успадкована позивачем [PERSON], як обов'язкова частка. Позивачі вирішили оформити право власності на домоволодіння по [ADDRESS], але державний нотаріус відмовив їм, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, тому вони звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину, в якому просили визнати за ними по ? частині за кожним вказаного домоволодіння. Позивачі[PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, направили заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідачатериторіальної громади в особі Бобрицької сільської ради у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову позивачів не заперечує. Представник третьої особи Гадяцької державної нотаріальної контори у судове засідання також не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до територіальної громади в особі Бобрицької сільської ради про визнання права власності на спадщину підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER] станом на 01.07.1990 відносилося до колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 були: [PERSON] - голова двору, [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] був сином [PERSON]. Як свідчить свідоцтво про одруження, [PERSON] та позивач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1958 року. Частиною 1 ст. 120 ЦК Української РСР передбачалось, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. За правилами ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином[PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, наділені правом власності на майно колгоспного двору, оскільки вони станом на 01.07.1990 були його членами, томуїм фактично належить по 1/3 частині житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Як свідчить свідоцтво про смерть, видане Бобрицькою сільською радою, [PERSON] померла [INFO], актовий запис про смерть № 3. Відповідно до довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 19.05.2017 № 02-20/517, [PERSON] була зареєстрована та проживала станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS]. На день її смерті разом з нею були зареєстровані син [PERSON] та невістка [PERSON] Інших зареєстрованих осіб станом на [INFO] за вказаною адресою не значилось. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори № 243 від 02.08.2017, після померлої [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. За частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час смерті [PERSON], визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зі змісту довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 19.05.2017 № 02-20/517 слідує, що на час смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] Даний факт свідчить про те, що він прийняв спадщину після померлої матері, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, зокрема домоволодіння по [ADDRESS]. Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] став власником 2/3 частин домоволодіння по [ADDRESS], з яких 1/3 частина належить йому, як члену колгоспного двору, а іншу 1/3 частину домоволодіння він фактично отримав у спадок від матері [PERSON] 14 листопада 2006 року [PERSON] на випадок смерті зробив заповітне розпорядження: все належне йому майно заповів дочці [PERSON]. Вказаний заповіт нотаріально посвідчено секретарем виконавчого комітету Бобрицької сільської ради 14.11.2006 та зареєстрований в реєстрі за № 66. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 15. Як свідчить свідоцтво про народження, померлий [PERSON] був батьком позивача [PERSON], [INFO], дошлюбне прізвище якої [PERSON], що також слідує зі свідоцтва про укладення шлюбу. Відповідно до повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори від 02.08.2017 № 243, після смерті [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON]. 17 вересня 2008 року видавались свідоцтва про право на спадщину, на пайову земельну ділянку та майновий пай, на ім'я [PERSON] та [PERSON], яка прийняла спадщину фактично. Спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] заведена 02.03.2007 та зберігається у Гадяцькій державній нотаріальній конторі, про що також свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Постановою державного нотаріуса Гадяцької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2017, позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS]житловий будинок позначений літ. А-1 загальною площею - 54,7 кв.м, житловою площею - 26,7 кв.м, літня кухня - літ. Б,б, гараж - літ. В, сарай - літ. Г, вбиральня - літ. Д, огорожа № 1, колодязь питний № 2. Право власності на вказаний садибний житловий будинок з господарськими будівлями зареєстровано не було, про що свідчать відсутність запису у графі «Реєстраційний №» технічного паспорта від 19.05.2017. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 11 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, про що зазначає ст. 1218 ЦК України. Згідно ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Судом встановлено, що позивач [PERSON], будучи дружиною померлого [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину, що складається з будинковолодіння по[ADDRESS], оскільки на момент смерті чоловіка проживала разом з ним та була зареєстрована за однією адресою. Судом встановлено, що на момент смерті чоловіка [PERSON] позивач [PERSON], [INFO], досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною. Враховуючи те, що померлий [PERSON], згідно заповіту призначив своїм спадкоємцем позивача [PERSON], а позивач [PERSON] в силу ст. 1241 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадщині, що залишилась після смерті чоловіка, тому суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачами права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved