Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Заступник прокурора Київського району м. Одеси 27 травня 2015 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.01.2014 року за №155, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON] про передачу у власність ? частини кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.01.2014 року за №156, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON] про передачу у власність ? частини кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1. Прокурор в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21.11.2013 року по справі №520/15174/13-ц, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Одеська міська рада, задоволено, та визнано за [PERSON] право власності на кафе, загальною площею 60,4 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, 11 станція Великого Фонтану, Фонтанська дорога, 71/1. Виконання рішення в частині реєстрації у встановленому законодавством порядку права власності [PERSON] покладено на Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції в Одеській області. 27 грудня 2013 року державним реєстратором [PERSON] прийнято рішення №9610083 про державну реєстрацію права власності на 1/1 частку кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, за [PERSON], на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.11.2013 року. 22 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладені договори купівлі-продажу: за №155 про передачу у власність ? частини кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, та за №156 про передачу у власність ? частини кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], що стали підставами для прийняття 22.01.2014 року нотаріусом рішень про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на ? частку кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, відповідно до кожного договору. Надалі рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014 року задоволено апеляційну скаргу Одеської міської ради, заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.11.2013 року скасовано, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Враховуючи, що відпали підстави набуття [PERSON] права власності на вказане кафе, прокурор вважав, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити. Представник Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що підстав для визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними немає, оскільки на час їх укладення, рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.11.2013 року, на підставі якого [PERSON] набув право власності на кафе, було чинне, було не скасовано, набрало законної сили, тому [PERSON] розпоряджався своєю власністю на свій розсуд. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси, який звернувся в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволенню не підлягають. Правовідносини між сторонами по справі цивільно-правові та врегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 121 Конституції України, представництво інтересів Держави в суді покладається на органи прокуратури України. Прокурором у позовній заяві зазначено, що у звязку з тим, що спірне кафе, розташоване за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 71/1, розташоване на земельній ділянці, яка належить Одеській міській раді, та не була передана третім особам у власність або користування, чим зачіпляються інтереси держави. Згідно ст. 36-1 Закону України Про прокуратуру (у редакції яка діяла на час подання позовної заяви), підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльність) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або державою. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на кафе, яке розташоване за адресою: м. Одеса, 11-та станція Фонтанської дороги, яке складається з залу, площею 51,7 кв.м.; кухні, площею 6,6 кв.м.; санвузлу, площею 2,1 кв.м.; навісу над майданчиком, площею 105,0 кв.м. Виконання рішення в частині реєстрації у встановленому законодавством порядку права власності [PERSON] на кафе, яке розташоване за адресою: м. Одеса, 11-та станція Фонтанської дороги, покладено на Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції в Одеській області. 27 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області [PERSON] прийнято рішення №9610083 про державну реєстрацію права власності на 1/1 частку кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, за [PERSON], на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.11.2013 року. 22 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] купив, а [PERSON] продав ? частку кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №155. Вказаний договір купівлі-продажу став підставою для прийняття 22.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] рішення №10179646 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на ? частку на кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1. 22 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] також укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] купив, а [PERSON] продав ? частку кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №156. Вказаний договір купівлі-продажу став підставою для прийняття 22.01.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] рішення №10180363 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на ? частку на кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014 року, апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.11.2013 року скасовано, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, прокурор вважав, що оскільки рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року, яке стало підставою для визнання за [PERSON] права власності на кафе, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, скасоване, [PERSON] не був належним власником даного нерухомого майна, не мав право його відчужувати, а тому й договори купівлі-продажу, укладені між [PERSON] та [PERSON], повинні бути визнані недійсними. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 215 ЦК України, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Однак статтею 216 ЦК України, визначені особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановленні особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Законом прямо не встановлена недійсність правочину у разі скасування судового рішення, на підставі якого особа стала власником майна, тому правочин купівлі-продажу у розумінні положень ч. 3 ст. 215 ЦК України слід вважати оспорюваним, а отже недійсність такого правочину повязується із запереченням його дійсності однією із сторін. Відчуження спірного майна [PERSON] відбувалось на час, коли вказане майно належало особі, на підставі рішення, яке набрало законної сили. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захистові шляхом задоволення позову про визнання договору недійсним, а тому суд вважає позов прокурора про визнання договорів купівлі-продажу недійсним не підлягаючим задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідно зазначити, що не відповідає дійсності твердження прокурора в позовній заяві про те, що спірне кафе, розташоване за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 71/1, розташоване на земельній ділянці, яка належить Одеській міській раді, та не була передана третім особам у власність або користування, чим зачіпляються інтереси держави, оскільки рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року встановлено, що 05 червня 2013 року між [PERSON] та Департаментом екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради було укладено договір оренди комунального майна для розміщення тимчасових споруд торгівельних (літніх) майданчиків за № 50/13, за яким [PERSON] орендував окреме індивідуальне визначене майно, елемент благоустрою тверде покриття, площею 105,00 кв.м., за адресою: м. Одеса, 11-та станція Фонтанської дороги. Крім того цей факт, також встановлено рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також суд зазначає, що після постановлення Київським районним судом міста Одеси заочного рішення від 21 листопада 2013 року, перед тим, як за [PERSON] було зареєстровано право власності на кафе, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 71/1, на підставі вказаного рішення суду, начальником Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] було надіслано лист №12.7-8244рс до прокуратури Одеської області щодо перевірки заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року по справі №520/15174/13-ц. Листом прокуратури Одеської області від 26.12.13 року за №05/3-3403 вих.13, повідомлено начальника Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [PERSON], що прокуратурою Одеської області розглянуто лист №12.7-8244рс, та встановлено, що заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року по справі №520/15174/13-ц відповідно до ст.14 ЦПК України обовязкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, з чого вбачається, що прокуратура Одеської області, станом на 26.12.2013 року, була ознайомлена з заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2013 року, висловила свою правову позицію щодо відповідності встановленим обставинам у судовому рішенні чинному законодавству України, після чого [PERSON] зареєстрував право власності на спірне кафе. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київського району м. Одеси, який звернувся в інтересах держави в особі Одеської міської ради, слід відмовити.

Outcome: dismissed