Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] в інтересах [PERSON] з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування арешту ј частки квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності, зареєстрованого на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АА № 261789 від 08.02.2010 року, реєстраційний номер обтяження: 9496281; скасування арешту всього нерухомого майна, зареєстрованого на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № 24651264 від 22.02.2011 року, реєстраційний номер обтяження: 10864958. \~ \~ \~ \~ Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] є власником ј частки квартири [ADDRESS]. При зверненні до нотаріуса, у звязку з бажанням подарувати свою частку квартири доньці [PERSON], [PERSON] стало відомо, що на її частку було накладено арешт, на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АА № 261789 від 08.02.2010 року. Окрім того, на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № 24651264 від 22.02.2011 року було накладено арешт й на невизначене майно та все нерухоме майно, що належить [PERSON] 14.08.2018 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було надано відповідь на заяву позивача № 3409, відповідно до якої виконавчі провадження, за якими накладено арешти, знищені за закінченням строків їх зберігання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за відсутністю позивача та її представника, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу від 04.03.2019 про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 8-16567 від 07.12.2004 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АА № 261789 від 08.02.2010 року накладено арешт на ј частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 9496281. Також постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № 24651264 від 22.02.2011 року було накладено арешт на невизначене майно та все нерухоме майно, що належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 10864958. \~ \~ \~ \~ Згідно з листом № 3409 від 14.08.2018 року Другий Приморський відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області повідомив позивача, що станом на теперішній стан встановити при виконанні якого виконавчого документа та у межах якого виконавчого провадження накладено арешти на нерухоме майно не виявляється можливим через знищення архівних справ, у тому числі за 2010 та 2011 роки по закінченню строків їх зберігання. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої\~законом\~заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно з\~ст. 317 ЦК України\~власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Частиною 1\~статті 321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі\~закону\~чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною 2 цього\~Закону\~передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. На теперішній час виконавчі провадження, під час яких було накладено арешт на майно позивача, знищені. За змістом п. 9.10. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження. Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки завершення виконавчого провадження, серед яких, у разі завершення виконавчого провадження, обовязковим є вирішення питання про зняття арешту з майна, накладеного під час здійснення цього виконавчого провадження. Такий обовязок зняти арешт з майна в закінченому виконавчому провадженні відповідачем не виконано, що призвело до порушення прав позивача. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що позивач не може належним чином реалізувати своє право власності, оскільки відповідачем були винесені постанови про арешт майна боржника та вчасно в порушення норм законодавства не скасовано, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved