Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] вказує, що проживала разом з відповідачем до 25.02.2015 року. Мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. На даний час діти проживають разом з нею і знаходяться на її повному утриманні. За час проживання окремо відповідач припинив надавати їй матеріальну допомогу на виховання та утримання дітей, тому вона змушена звернутися до суду з заявою про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження, відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як зазначено у довідці виконавчого комітету Токарівської сільської ради Лохвицького району від 09 червня 2015 року № 853, [PERSON] проживає за адресою: [INFO], разом з сином [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину, судом не встановлено. Домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей\~\~ не досягнуто, тому він підлягає вирішенню в судовому порядку. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним її утриманням, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Пунктом 17 Постанови № 13 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК, що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV Про виконавче провадження, він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ч. 2 ст. 182 СК, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є працездатним, іншим особам аліментів не сплачує, а тому має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Підстави, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, та у розмірі визначеному позивачем, відсутні, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved