Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

До суду надійшла заява завідуючого 11-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] без його згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] поступив на лікування до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» 22.05.2016 року на прохання законного представника у звязку із погіршенням психічного стану. Згідно вимог ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу» щомісяця [PERSON] оглядався комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування. У звязку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнта можливе лише за наявності рішення суду. У звязку з цим з метою визначення психічного стану особи було проведено огляд пацієнта і комісією винесено рішення про необхідність продовження примусової госпіталізації, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни». У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити, продовжити примусову госпіталізацію на 6 місяців. Пояснив, що [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра з дитинства, з 1988 року неодноразово проходив стаціонарне лікування в психіатричній лікарні, має другу групу інвалідності безтерміново по психічному захворюванню. Емоційно не стійкий, агресивний, наносить собі ушкодження. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/1162 від 01.03.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає йому знаходитися в судовому засіданні (а.с.5). Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує (а.с. 17). Прокурор та захисник не заперечували проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року» 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/1162 від 01.03.2017 року [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1988 року, багаторазово і тривалий час знаходиться на лікуванні в І ОСЛ, являється інвалідом 2 групи безтерміново. Остання госпіталізація з 22.05.2016 року по теперішній час (а.с.11). Рішенням Народного суду Ямпільського району Сумської області від 14 травня 1993 року [PERSON] визнано обмежено дієздатним в частині отримання пенсії і розпорядження майном (а.с.6). Рішенням Ямпільського райсуду Сумської області від 24 червня 2009 року піклувальником над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.7). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 року [PERSON] продовжено госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу строком на 6 місяців (а.с.8). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 27.02.2017 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренія, інший тип, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом по змішаному типу» (F-20.80 за МКХ-10). По своєму психічному стану не може задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для себе і оточуючих. По своєму стану потребує продовження примусової госпіталізації, але через недієздатність не може дати усвідомлену згоду, потребує продовження примусової госпіталізації. Лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17\~Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без його згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для себе і оточуючих.

Outcome: approved