Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Заява обґрунтована тим, що [PERSON] вчиняє щодо матері\~ [PERSON] протиправні дії, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, погрожує заявнику, виявляє агресію по відношенню до неї. Заявник просить суд постановити рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на кривдника обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись ближче ніж за 100 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме: перукарні « [INFO] », яка розташована по [ADDRESS] . Вказані обмеження заявник просила встановити строком на 6 місяців. Заяву слід задовольнити. Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частинами 2, 3 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2019, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства по відношенню до матері [PERSON] . Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.01.2020, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства по відношенню до матері [PERSON] . Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.03.2020, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства по відношенню до матері [PERSON] . Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020, яка набрала законної сили, [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства по відношенню до матері [PERSON] . Положеннями ст.21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно кривдника, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків встановлених ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати суд відносить на рахунок держави у відповідності до ч.3 ст.350-5 ЦПК України.

Outcome: approved