Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Заступник голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Гриценко В.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить відібрати малолітніх [PERSON] , [PERSON] , від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав; відібрати малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; стягнути з [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої будуть знаходитися малолітні діти, аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову; стягнути зі [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої будуть знаходитися малолітні діти, аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позов обґрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] є одинокою матір`ю щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі є батьками малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання. Мати не має самостійного доходу, ніде не працює, схильна до зловживання спиртними напоями, періодично залишає дітей без батьківського догляду, йдучи без попередження на декілька діб. Вона не сприймає на серозному рівні власну відповідальність за стан здоров`я та життя дітей. Відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виховання дітей та виконання своїх батьківських обов`язків, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умови для отримання ними освіти. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2017 року у справі № 334/3032/16-ц відповідачі позбавлені батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Діти з 07.05.2018 перебувають на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як такі, що опинився в складних життєвих обставинах. Відповідачі відзиви на позов не надали. Третя особа пояснення щодо позову не надала. Ухвалою від 23.12.2020 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання. Ухвалою від 05.03.2021 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою від 27.05.2021 за клопотанням відповідача [PERSON] витребуваний у позивача акт обстеження його умов проживання. Витребувані докази надані суду 14.06.2021. Представник позивача Маньковська Л.Г. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що він бажає, щоб його діти [PERSON] та [PERSON] проживали з ним. З відповідачкою [PERSON] він не проживає однією сім`єю останні сім років. Його діти інколи проживали з ним - коли відповідачка дозволяла. В теперішній час він впорядкував своє життя - працює, орендує квартиру у свого рідного брата. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що в теперішній час вона упорядкувала своє життя, привела до ладу житло. Постійно відвідувала дітей в БД «Сонечко». Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Лічман І.І. позов не визнала. Пояснила, що відповідачка привела до ладу житло та постійно відвідувала дітей під час їх перебування в БД «Сонечко». Представник третьої особи - Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 170 Сімейного кодексу України (далі - СК) суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідачка [PERSON] є одинокою матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження дітей та довідками Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Крім цього, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щодо якого позбавлені батьківських прав, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2017 у справі № 334/3032/16-ц. Малолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» з різними діагнозами, що підтверджується листом закладу від 04.04.2018 01-12/111. Відповідно до листа КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 15.05.2018 № 1165/01-08 відповідач [PERSON] з родиною не проживає, мешкає за іншою адресою. Більший час перебуває за межами України на заробітках, в вихованні дітей участі не бере, на прийом до дитячої поліклініки з дітьми не звертався. Відповідно до інформації Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.05.2018 № 863/40/-/02/18 згідно з базою даних ІПС «Армор» [PERSON] 04.10.2016 незаконно заволоділа автотранспортом марки «Джилі», після чого врізавшись у стовп, намагалася втекти з місця пригоди, порушена кримінальна справа № 12016080050006058 від 05.10.2016 за ч. 3 ст. 289 КК України. Згідно з інформацією Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 66 [PERSON] свідомо відсторонилася від контролю за навчанням [PERSON] , не відвідує батьківські збори, не відповідає на телефонні дзвінки та письмові повідомлення й не з`являється до школи за особистим запрошенням класного керівника й адміністрації школи. Батько [PERSON] відвідав школу двічі, кожного разу це відбувалося з ініціативи бабусі хлопця, особистої ініціативи щодо участі у вихованні та утриманні дитини не проявляв. 07.09.2018 органом опіки та піклування зі [PERSON] проведена профілактична бесіда щодо подальшої долі малолітніх дітей. Вона попереджена про адміністративну відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. 13.11.2018 Запорізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 66 звернулась до органу опіки та піклування з поданням, відповідно до якого мати своєчасно не забрала Калініну Вероніку зі школи. Комісія у складі директора школи, соціального педагога та класного керівника відвели дитину додому та перевірили санітарний стан житла. На момент відвідування стан житла незадовільний, речі розкидані по коридору і кухні. Діти приходять до школи в брудному одязі, голодні. Вдома вранці перед школою мати дітей не годує, тому що спить, а бабуся відмовляється годувати, говорить, що нема що їсти та відправляє дітей до матері. Адміністрацією школи запропоновано написати заяву на безкоштовне харчування дітей в школі, але мати в школу не з`являється, заяву не написала. 04.12.2018 органом опіки та піклування направлені до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за 184 КУпАП відповідачку [PERSON] 27.03.2019 органом опіки та піклування з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо подальшої долі малолітніх дітей, батька попереджено про адміністративну відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. 02.04.2019 відповідач [PERSON] звернувся до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з заявою про вилучення його дітей - [PERSON] та [PERSON] з родини, в якій мати не виконує свої батьківські обов`язки. 23.01.2020 Запорізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 66 звернулась до органу опіки та піклування з поданням, згідно з яким до адміністрації школи звернулися батьки класу у зв`язку з проявами агресії [PERSON] , який застосовує фізичну силу до дітей та погрожує вбивством. Адміністрація школи проводила профілактичні бесіди з матір`ю дитини та попереджала про відповідальність батьків за виховання дитини. Зі слів матері, вона не має позитивного виховного впливу на сина [PERSON] . [INFO] малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були вилучені з родини [PERSON] і доставлені до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради та Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради на підставі актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. 21.02.2020 відділом служби спільно з фахівцями ЗМЦСССДМ здійснено вихід у родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з метою складання акту обстеження умов проживання родини та оцінки рівня безпеки дітей. 25.02.2020 з гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, громадянці роз`яснено чинне законодавство, відповідальність батьків за утримання, виховання та здоров`я дітей. Зроблено зауваження щодо антисанітарних умов проживання, на що жінка повідомила, що згодом наведе порядок. Матері роз`яснено порядок повернення дітей в родину та необхідні для цього документи. 02.03.2020 з гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, громадянину роз`яснено чинне законодавство, відповідальність батьків за утримання, виховання та здоров`я дітей. В поясненні батько зазначив, що наразі він з сином - [PERSON] , [INFO] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Батько виказав свої наміри забрати малолітню доньку [PERSON] в родину та готувати документи на позбавлення матері батьківських прав. 03.03.2020 гр. [PERSON] улаштував на повне державне забезпечення свого малолітнього сина [PERSON] до КЗ «ЗОЦСПРД» згідно з заявою строком на 2 місяці, оскільки батько працює, а доглядати дитину немає можливості. В подальшому планує повернути двох своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] в родину. Станом на 01.12.2020 батько не звертався з питанням повернення дітей в родину, громадянин не співпрацює зі спеціалістами з питання вирішення подальшої долі своїх дітей. Згідно з листом БД «Сонечко» від 02.04.2020 № 463 малолітній [PERSON] перебуває у закладі з 28.02.2020 та має наступні діагнози: ураження головного мозку не уточненої етіології, дефект міжпередсердної перегородки, залізодефіцитна анемія (не уточнена), гемангіома (будь-якої локалізації), хвороба серця (не уточнена), рахіт активний. За час перебування дитини у закладі мати відвідала сина 10.03.2020. 28.04.2020 направлено матеріали до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до листа Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, на обліку в установі перебуває [PERSON] , [INFO] , яка 07.11.2018 засуджена Заводським районним судом м. Запоріжжя за частиною другою статті 307, статтею 69 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з випробуванням згідно зі статтею 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до листа КЗ «ЗОЦСПРД» від 15.06.2020 [PERSON] відвідала дітей 28.02.2020, 06.03.2020, 08.03.2020. З питання повернення дітей на виховання в сім`ю до адміністрації центру батьки не зверталися. 22.06.2020 спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР з [PERSON] проведено профілактичну роботу з питання вирішення подальшої долі малолітніх дітей. Як встановлено судом, відповідачі не піклуються про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток своїх дітей, не цікавляться їх навчанням та підготовкою до самостійного життя, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в їх утриманні та вихованні не приймають, як цього вимагає стаття 150 СК, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК зазначено про необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками. За змістом статті 150 СК батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до постанови Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 12 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону № 2402-III держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. За змістом частини першої статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Суд вважає, що позивачем доведений той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] неналежним чином ставляться до життя та здоров`я малолітніх дітей, не створили належних умов для їх проживання та виховання, у найкращих інтересах дітей є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі поки батьки не виправляться. Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам малолітніх дітей. Що стосується твердження відповідачів та представника відповідачки [PERSON] про те, що відповідачі стали на шлях виправлення, то суд вважає, що дані дії є позитивними, але на даний час недостатніми. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині відібрання дітей від відповідачів без позбавлення їх батьківських прав. Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до вимог статті 170 СК, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. При задоволенні позову щодо відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою статті 12 Закону № 2402-III передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК. Згідно зі статтею 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вважає, що з відповідачів необхідно стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2020 до досягнення дітьми повноліття. Згідно зі статтею 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1 681,60 гривень, який позивачем при зверненні до суду сплачено не було, оскільки він звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 840,80 гривень з кожного.

Outcome: approved