Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області. Між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, було укладено договір оренди землі, предметом якого є вищезазначена земельна ділянка. Відповідач порушив своє зобов'язання за вказаним Договором по виплаті орендної плати, а саме не виплатив позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою. Оскільки відповідач систематично не виконує своє зобов'язання за Договором по виплаті орендної плати, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати, розірвати Договір оренди землі та повернути їй земельну ділянку, а також стягнути судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. ТОВ «Лотуре-Агро» свого представника у судове засідання не направило, про час та місце розгляду справи було повідомлене викликами до суду та через засоби масової інформації. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, було укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 10.8859 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЛГ №094588, виданим 04.06.2004 року на ім'я [PERSON] (а.с.10). Так, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачем обставини, якими він аргументує свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 1. Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 2 цього Закону передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Окрім цього, позивач вказує на те, що у зазначеному договорі відсутній обов'язковий реквізит - дата його підписання, та не регламентовано таку умову договору як строк виплати орендної плати, що повинно бути суттєвою умовою договору. Відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачу обумовлену Договором орендну плату за строкове платне користування зазначеною у Договорі земельною ділянкою. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). В порушення ст.509, ст.526, ст.626, ст.629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за Договорами в частині сплати позивачам орендної плати систематично не виконує, відповідачем частково не сплачена орендна плата. Відтак, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за цим Договором складає суму 4352,85 грн. В даному випадку способом захисту суб'єктивного майнового права є стягнення з відповідача в судовому порядку заборгованості по сплаті орендної плати за даним Договором. Не сплативши позивачу орендну плату, відповідач припустився істотного порушення Договору, а, отже, в такому випадку, можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Також, згідно ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Уклавши Договори та виконавши свої договірні зобов'язання, позивач мав законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді сум орендної плати. Істотно порушивши умови Договорів, припустившись невиплати в повному обсязі орендної плати, відповідач завдав позивачу матеріальної шкоди у розмірі заборгованості по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивач мав право розраховувати, укладаючи договори, і тим, що в дійсності він отримав. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і, як наслідок, кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України «Про оренду землі». При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Маючи заборгованість з виплати орендної плати, відповідач припустився саме систематичної несплати орендної плати. Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов вищевказаного Договору, а отже, згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання в судовому порядку цих Договорів. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст..88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачені останнім при подачі позовної заяви до суду судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 420 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11, 16, 210, 509, 526, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved