Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

До суду з позовом в інтересах [PERSON] 28.04.2014р. звернувся її представник [PERSON], який вказав, що позивача було поставлено перед фактом звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України та керівник відділу кадрів [PERSON] криками та погрозами повідомив про наказ про звільнення від 05.02.2014р., на доводи позивача реагував неадекватно, вимагав написання розписки про відсутність претензій до банку під загрозою звільнення за статтею, на що позивач як слабка жінка вимушена була піддатися, а внаслідок скандалу позивач знепритомніла, з 12.02.2014р. перебувала на лікарняному, 06.03.2014р. отримала копію наказу про звільнення, але будь-яких заяв про звільнення не писала. Вважаючи звільнення позивача незаконним (як такої, що пропрацювала в банку понад 9 років, мала кар'єрний зріст, сама є клієнтом цього банку та поручителем за договором кредиту є раніше звільнений з цього ж банку чоловік позивача, такого поводження не очікувала), перебуваючи на лікарняному змушена захищати свої права, протиправні дії відповідача завдали моральної шкоди (безпідставним звільненням по якимось надуманим мотивам не дивлячись на те, що позивач постійно сумлінно і старанно виконувала свою роботу та як такої, що має кредитні зобов'язання перед відповідачем, знущанням керівництвом банку, свідомо знаючи що позивач була єдиним членом родини що заробляла на життя, а також перешкоджанням своєчасному виконанню кредитних зобов'язань перед відповідачем - а звідси відчуття трудового безправ'я та несправедливості, що викликало глибові душевні страждання, значно підірвало здоров'я, у зв'язку з чим і по теперішній час перебуває на лікарняному, вимушена витрачати власні кошти на відновлення свого здоров'я та морального стану нормальної життєдіяльності), позивач просила: - поновити строк звернення до суду; - визнати протиправними дії керівника відділу кадрів ПАТ АБ «Порто-франко» [PERSON], що виразилися у здійсненні тиску і погроз застосованих до позивача, який ([PERSON]) протиправно примусив написати розписку про те, що жодних претензій до банку не має; - визнати протиправними дії в.о. голови правління ПАТ АБ «Порто-франко» [PERSON], що виразилися у видачі безпідставного наказу від 05.02.2014р. № 7-К про звільнення з роботи з 05.02.2014 року за статтею 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін, без згоди позивача та попередньої домовленості; - визнати незаконним та скасувати наказ від 05.02.2014р. № 7-К, за яким [PERSON] було звільнено з роботи з 05.02.2014р. за статтею 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін; - поновити [PERSON] на попередній роботі на посаді начальника відділу бюджетування та фінансового аналізу з часу звільнення - 05.02.2014р.; - стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з наступного дня після звільнення з роботи по день постановлення рішення суду; - стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн.; - допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення звільненого працівника та стягнення на його користь середньомісячного заробітку в межах суми за один місяць. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та вказуючи на те, що строк звернення позивача до суду пропущений був з поважних причин, так як навіть на час звернення до суду [PERSON] перебувала на лікарняному. Представник відповідача Кочман К.П. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивача було звільнено за спільною саме усною домовленістю сторін, на підтвердження чого є розписка позивача про відсутність претензій та наявність обхідного листа; зазначення в наказі як підстави відповідної заяви позивача є помилковим. Крім того представник відповідача вказував про пропуск місячного строку звернення до суду, яке на його думку відбулось без поважних причин. Треті особи до суду не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним та своєчасно представником відповідача, причини неявки суду повідомлені не були. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач одружена (а.с. 54), має неповнолітню дитини (а.с. 53), . Наказом в.о. голови правління Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» [PERSON] від 05.02.2014р. за № 7-К [PERSON] звільнено з посади начальника бюджетування та фінансового аналізу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» з формулюванням «за згодою сторін» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 39). В якості підстави зазначено - заява [PERSON], журнал обліку відпусток. Також 05.02.2014р. позивачем підписано розписку про отримання при звільненні повного розрахунку по заробітній платні, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, трудової книжки, копії наказу про звільнення, та про відсутність претензій до АБ «Порто-Франко» (а.с. 38), по підприємству було підписано обхідний лист (а.с. 34). Як вбачається з копій виписок № 81 та 126 з медичної карти позивача [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 12.02.2014р. та станом на час видачі виписки № 126 - по 15.04.2014р. (а.с. 14, 15). За положеннями п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є підставою припинення трудового договору. Усна домовленість про звільнення за згодою сторін заперечується позивачем, представник відповідача наявності такої не довів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином наявності законних підстав для видачі наказу від 05.02.2014р. за № 7-К про звільнення [PERSON] з посади начальника бюджетування та фінансового аналізу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» відповідачем не доведено. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки - ч.1 ст. 233 КЗпП України, та цей строк, як убачається з наданих позивачем копій виписок з медичної карти, був пропущений нею з поважних причин. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача про те, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні не може свідчити про неможливість звернення до суду протягом місячного строку, як неспроможні. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу - ч.2 ст. 235 КЗпП України. Враховуючи що з часу звільнення позивача пройшло 96 робочих днів (2014 рік лютий 17, березень - 20,квітень - 21, травень - 19, червень - 19), середньоденний заробіток склав 423,26 грн. (а.с. 69), то відповідно до положень Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення складає 40 632,96 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача по звільненню [PERSON] також зазнала втрати нематеріального характеру у зв'язку із необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважена особа повинен відшкодувати моральну шкоду у випадку, якщо з вини адміністрації були порушені законні права і інтереси працівника. З урахуванням характеру та об'єму, заподіяної позивачу моральної шкоди, суд вважає, що у порядку компенсації моральних страждань з відповідача необхідно стягнути 4 000 гривень. Крім того суд зазначає, що сторонами у справі є позивач та відповідач. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Згідно положень ст. 11 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову належить виключно позивачеві. Оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання дій незаконним осіб, залучених до участі судом в якості третіх - [PERSON], [PERSON], вони є належними відповідачем по вказаних вимогах, а заявлення вимог до не повного кола відповідачів є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позову та наявності підстав для задоволення його вимог в частині поновлення строку звернення до суду, скасування наказу в.о. голови правління Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» [PERSON] від 05.02.2014р. за № 7-К про звільнення [PERSON] з посади начальника бюджетування та фінансового аналізу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» й поновлення позивача на посаді начальника бюджетування та фінансового аналізу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко»; стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 40 632,96 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 4 000 грн. За ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 406,33 грн. з вимог матеріального характеру та 121,80 грн. - не матеріального, пропорційно частині задоволених позовних вимог, а всього відповідно 528,13 грн.

Outcome: partial