Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач в позові просить визнати спільним сумісним майном грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. витрачені на придбання квартири, визнати право власності на 1/2 частину коштів витрачених на придбання квартири, визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що житловий будинок подружжя дійсно придбало під час шлюбу, проти задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Новософіївка, вул. Першотравнева, буд. 24 не заперечував. В частині визнання спільним сумісним майном грошових коштів в розмірі 30000,00 грн. на придбання квартири, визнання права власності на 1/2 частину коштів на придбання квартири, заперечував посилаючись на те, що квартира за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, [ADDRESS], придбана не подружжям а їхньою донькою [PERSON]. Суд заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини: Між сторонами 03.08.1991 укладено шлюб, що зареєстрований 03.08.1991 Дружелюбівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис №09, та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ЖС №483316. 30.06.2004 подружжям за договором купівлі-продажу від придбано житловий будинок адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Новософіївка, вул. Першотравнева, буд. 24. Договір купівлі-продажу та реєстрація права власності здійснена на імя відповідача - [PERSON]. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За визначенням ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.25, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. 11.04.2013 за договором купівлі продажу [PERSON] придбано квартиру за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, [ADDRESS]. Пунктом 2.1. Договору визначено, «Купівля-продаж зазначеної вище квартири сторони здійснюють за 30 000 (тридцять тисяч) гривень, яку сторони вважають справедливою, її розмір не повязаний із збігом якихось важких для них обставин. Зазначену суму я, гр.[PERSON], одержав від гр.ТРИТЯК Ю.В. готівкою повністю до підписання цього договору. Своїм підписом на цьому договорі Продавець підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність до Покупця будь-яких матеріальних претензій.» За зазначеним договором здійснено державну реєстрацію права власності. Посилання позивача на розписки від 11.04.2013, 11.04.2013, 31.08.2013, 01.07.2014 про передачу позивачем - [PERSON] грошових коштів [PERSON] в розрахунок за придбання вищезазначеної квартири суд відкидає, оскільки позивач [PERSON] не є стороною договору купівлі продажу квартири, факт оплати за квартиру покупцем [PERSON] підтверджується договором від 11.04.2013. Показання свідка [PERSON] про те, що фактичний розрахунок за квартиру здійснювала позивач [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд вирішує питання розподілу судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial