Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] (жителька [ADDRESS] ) до [PERSON] (зареєстрованого [ADDRESS] ), з посиланням на те, що вона з 26 травня 2012 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 26. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння. З жовтня 2019 року вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Дитина проживає разом із нею (позивачкою). Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивачка не прибула, в позовній заяві зазначила, що справу просить розглядати без її участі (а.с. 3). Відповідач до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просить розглядати у його відсутність, зазначив що з позивачкою вони з жовтня 2019 року проживають окремо (а.с. 28). Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача про визнання позову, перевіривши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 26 травня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 26 (а.с. 6). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини, довідкою Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 26.03.2021 № 12-201 (а.с. 8). Відповідно до позовної заяви (а. с. 3) та заяви відповідача (а. с. 28) з жовтня 2019 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, з вказаного часу проживають окремо. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено. У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві та в заяві відповідача, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнав, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved