Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Заявник [PERSON], зацікавлена особа Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про визнання фізичної особи - [PERSON], [INFO], недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуном заявника. В обґрунтування заяви заявник зазначив, що [PERSON] з дитинства проживає разом зі своєю сімєю: батько [PERSON], мати [PERSON] та брат [PERSON]. [PERSON] з дитинства страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, вона неодноразово лікувалася у різних психіатричних закладах, однак стан її психічного здоровя з часом тільки погіршувався. Згідно з довідки Обласного центру медико - соціальної експертизи № 536541 від 28.11.2011 року її було визначено інвалідом І «Б» групи. Внаслідок хронічного психологічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і у звязку з цим може бути визнана недієздатною. 05 липня 2016 року, батько [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ № 209564. Таким чином опіка за [PERSON] лягла на плечі мами - [PERSON] та брата [PERSON]. Але через тяжкий емоційний та фізичний стан [PERSON] вже не в змозі повноцінно піклуватися за своєю донькою, так як сама потребує медичної допомоги. Отже, єдиним піклувальником [PERSON] на даний момент, являється її брат [PERSON]. Визнання [PERSON] недієздатною необхідне для призначення [PERSON] її опікуном. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] [INFO] жительку [ADDRESS] недієздатною, встановити над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначити [PERSON] її опікуном. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його адвокат заяву підтримали повністю та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви. Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є братом [PERSON] та зареєстрований за адресою: [INFO]. Тривалий час його сестра хворіє на тяжке хронічне захворювання та перебуває на лікуванні у різних психіатричних закладах, однак стан її психічного здоровя з часом тільки погіршувався, і 28.11.2011 року її було визнано інвалідом першої групи І «Б», про що свідчить видана їй довідка Обласного центру медико - соціальної експертизи № 536541 від 28.11.2011. Зазначене підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААА № 536541 від 28.11.2011 року, згідно якої у [PERSON] встановлено першу групу інвалідності групи «Б» безтерміново. Довідкою від 23.08.2016 року № 23 підтверджується, що [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO] спільно із: сестрою [PERSON], [INFO], мамою [PERSON]. [PERSON] дійсно надає постійну допомогу та забезпечує догляд за хворою сестрою, якої вона потребує. У відповідності до ст. 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За ухвалою від 09.06.2017 року судом було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу для вирішення питання про психічний стан [PERSON], [INFO], на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1) чи хворіє [PERSON], [INFO], на психічну хворобу; 2) чи розуміє [PERSON], [INFO], значення своїх дій та чи може керувати ними. Суду був наданий висновок № 100 від 31.08.2017 року Обласної психіатричної лікарні м. Берегово з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості (олігофренії в ступені різко вираженої імбецильності, що підтверджується анамнестичними відомостями про перебування на обліку у психіатра, постійними лікарськими спостереженнями, визнання її інвалідом 1 «Б» групи по даному захворюванню безтерміново, а також недорозвитком, відсутністю мови, емоційною лабільністю, неспроможністю до самообслуговування. По психічному стану не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Як зазначено у ч. 2 ст. 299 ЦПК України питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоровя. З огляду на вищезазначений висновок експертизи та стан здоровя [PERSON], [INFO], суд, з урахуванням думки всіх учасників розгляду зазначеної справ, визнав недоцільним її виклик у судове засідання. За положеннями ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням про це (ч. 1 ст. 40 ЦК України). Недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обовязки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обовязкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоровя, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, память та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Згідно\~ст. 55 ЦК України\~опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до\~ст. 58 цього Кодексу\~опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Частиною 1\~ст. 300 ЦПК України\~передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості (олігофренії в ступені різко вираженої імбецильності, що підтверджується анамнестичними відомостями про перебування на обліку у психіатра, постійними лікарськими спостереженнями, визнання її інвалідом 1 «Б» групи по даному захворюванню безтерміново, а також недорозвитком, відсутністю мови, емоційною лабільністю, неспроможністю до самообслуговування, по психічному стану не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто наявні всі ознаки для визнання її судом недієздатною, тому заява в цій частині підлягає задоволенню. З урахуванням подання органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 35.10-04/4059 від 01.12.2017 року, суд також вважає за необхідне встановити опіку над [PERSON], [INFO] і призначити опікуном заявника [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за пятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Судові витрати у справі відповідно до ч. 2\~ст. 299 ЦПК\~віднести на рахунок держави. З урахуванням викладеного та у відповідності до ст.ст. 78, 80, 241, 263, 294, 296, 299, 300, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 39, 40, 55, 58, 60, 66 ЦК України, суд,-

Outcome: approved