Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 23 758,87 грн, пені - 603,22 грн, 3% річних - 1 290,56 грн, інфляційні втрати - 2 766,02 грн, а всього 28 418,67 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01 липня 2015 року між Дочірнім підприємством «КиївГазЕнерджи» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з газопостачання, згідно з яким Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Цей договір є договором приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ та/або фактичне споживання природного газу споживачем. Відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2020 року послуг з газопостачання не виконував належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 23 758,87 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням оплати зазначених платежів, відповідач зобов`язана сплатити на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» пеню - 603,22 грн, 3% річних у сумі 1 290,56 грн та інфляційні втрати - 2 766,02 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 05 лютого 2021 року № 207 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/17788/20, провадження № 2/760/2239/21 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року вказану справу прийнято до провадження головуючого судді Ішуніної Л. М. та призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 квітня 2021 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій останній, посилаючись на те, що відповідач і надалі не виконує взяті на себе зобов`язання зі сплати послуг з газопостачання, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за період з 01 січня 2017 по 31 березня 2021 року за надання послуг з газопостачання в розмірі 28 508,76 грн, пеню - 603,22 грн, індекс інфляції - 4 508,13 грн та 3% річних - 1 877,40 грн, а всього 35 497,51 грн. Вказану заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. При цьому, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу». Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Частинами першою-другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Суд встановив, що [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 1988 року (а.с. 17-18). З 01 липня 2015 року постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , здійснює ДП «КиївГазЕнерджі» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за № 116. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02 березня 2015 року № 74. Всі побутові споживачі, які продовжують після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти зазначений договір та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Перше після 30 червня 2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є моментом укладення договору. У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання (а. с. 7-8). Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. 07 червня 2019 року в «Газеті по-українські» за № 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору (а. с. 9-13). Відповідно до пункту 2.1. цього договору Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Пунктом 4.3. вищевказаного договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до пункту 4.6. остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється до 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного за розрахунковим умови договору, в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними, у зв`язку з чим постачальник здійснює нарахування пені, згідно частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з пунктом 11.1. цей договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем умов цього договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи»). Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що відповідач фактично споживає природній газ, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору про надання послуг з газопостачання, укладеного 01 липня 2015 року. Згідно зі статтями 525, 526, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Крім того, статтею 629 встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, положеннями статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пунктом 4.9. Договору встановлено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі 0,01 відсоток від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, згідно частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У порушення вищенаведених вимог чинного законодавства, відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з газопостачання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2021 року у розмірі 28 508,76 грн, пеня - 603,22 грн, індекс інфляції - 4 508,13 грн та 3% річних - 1 877,40 грн, а всього 35 497,51 грн, що підтверджується розрахунком заборговності. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зокрема, в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року у справі № 352/2163/13-ц). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачу належить Ѕ частина житлового будинку, докази того, що між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з газопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2021 року у розмірі 28 508,76 грн, пені в розмірі 603,22 грн, 3% річних у розмірі 1 877,49 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 508, 13 є правомірною, однак в розмірі, що відповідає його Ѕ частці, а саме 17 748,76 грн (35 497,51 /2=17 748,76). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «КиївГазЕнеоджи» підлягають частковому задоволенню, а саме, в розмірі який відповідає Ѕ частці власності відповідача. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 051 грн.

Outcome: partial