Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси про зняття арешту з майна . Позивач мотивує вимоги тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Родинний зв`язок підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Ленінським РАГС м. Одеси, актовий запис №69, копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Малиновським Відділом РАГС м. Одеси, актовий запис № 5957, свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №340, свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №239. Після смерті матері позивачка звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі була заведена спадкова справа під № 479/2018. Однак, в отримані свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено, оскільки відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт на нерухоме майно померлої, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Прібилов А.В. № ВП 26094344 В12/807 від 01.12.2011 року, та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Прібилов А.В. № ВП 33518406 В12/848 від 20.07.2012 року, оскільки існувала заборгованість по сплаті комунальних послуг, але на теперішній час заборгованість погашена повністю. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1556 (а.с.16). Родинний зв`язок підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Ленінським РАГС м. Одеси, актовий запис №69, копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Малиновським Відділом РАГС м. Одеси, актовий запис № 5957, свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №340, свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №239 (а.с.12,13,14,15). Після смерті матері заявник звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі була заведена спадкова справа під № 479/2018. Однак, в отримані свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено, оскільки відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт на нерухоме майно померлої, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Прібилов А.В. № ВП 26094344 В12/807 від 01.12.2011 року, та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Прібилов А.В. № ВП 33518406 В12/848 від 20.07.2012 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 147753761 від 03.12.2018р. Позивачка звернулася до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про зняття арешту з майна, однак. згідно листа № 55089 від 28.11.2018р. їй було відмовлено, оскільки вона не є стороною виконавчого провадження в межах якого було накладено арешит та роз`яснено право на звернення до суду з позовом (а.с.23). оскільки існувала заборгованість по сплаті комунальних послуг, але на теперішній час заборгованість погашена повністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами ч. 2 ст. 50 даного Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто протиправно не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При таких обставини позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved