Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

До суду із позовом до [PERSON] звернувся ПАТ «ОТП Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилається на таке. 21.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №Crl-SME204/016/2008. За який в цей день позивач видав позичальнику кредитні кошти в сумі 80000 грн. шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника. Відповідно до кредитного договору (п.3 ч.1 кредитного договору) проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованої процентної ставки у розмірі 2,5% річних та FIDR. Відповідно до п. 1.5.1 ч.2 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок. Датою остаточного повернення кредиту є 20.01.2017 року. Але позичальник свої зобовязання не виконує, станом на 18.08.2015 р. виникла заборгованість в сумі 101656,54 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 85678,50 грн.; заборгованості за відсотками за період з 21.08.2014 р. по 17.08.2015 р. в сумі 15921,09 грн.; пені за неналежне виконання боргових зобовязань в сумі 56,95 грн. Звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків на підставі п. 1.9 кредитного договору банком було здійснено вимогу про дострокове виконання третьої особою та відповідачем зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Так, на адресу позичальника та відповідача направлено досудову вимогу №200-12-4-7/1488 від 21.08.2015 р. про погашення заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення банком відповідної вимог. Але заборгованість позичальником не погашена. В забезпечення виконання зобовязань зі [PERSON] укладено договір іпотеки №PM-SME204/016/2008 від 21.01.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстр №413. В іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS].. просить звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] для погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором Crl-SME204/016/2008 від 21.01.2008 р. в сумі 101656,54 грн. шляхом прилюдних торгів за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності. [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «ОТП банк», [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним. Посилається на те, що 21.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №PM-SME204/016/2008, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №Crl-SME204/016/2008 [PERSON], яка є матірю позивача [PERSON], передала в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» квартиру №54 в б. 11 по вул.. Малиновського в м. Запоріжжя. На час укладання зазначеного іпотечного договору [PERSON] був неповнолітнім, мешкав та мав право користуватися квартирою, яка є предметом іпотеки, що підтверджується довідкою № 929 від 01.08.2015 року. Під час укладання іпотечного договору згоди органа опіки та піклування на вказаний правочин не було, тому вважає, що зміст іпотечного договору суперечить його правам та інтересам, а тому іпотечний договір №PM-SME204/016/2008 просить визнати недійсним. Ухвалою суду від 22.12.2015 року вказані позови обєднанні в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ПАТ «ОТП Банк» за довіреністю [PERSON] позов ПАТ «ОТП Банк» підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним. Зустрічний позов [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним не визнав, пояснив, що на теперішній час [PERSON] є повнолітнім. Крім того, не має провини банку в тому, що його мати [PERSON] приховала інформацію від банку. [PERSON] в судове засідання не зявилась, її інтереси представляла за договором адвокат [PERSON], яка позов ПАТ «ОТП Банк» не визнала, оскільки вартість квартири, що є предметом іпотеки в декілька разів перевищує суму заборгованості. Банк вже звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості із боржника та майнових поручителів, рішення по цій справі виконується, тому вважає, що банк має можливість захистити своє право в іншій спосіб, не звертаючи стягнення на квартиру. Зустрічний позов підтримала. Позивач по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не зявився, його інтереси представляла за довіреністю [PERSON], яка проти позову ПАТ «ОТП Банк» заперечувала, зустрічний позов [PERSON] підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не зявилась, про час та місце сповіщалась належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] сповіщена належним чином, в судове засідання не зявилась, про час та місце була сповіщена належним чином. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позови не підлягають задоволенню виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 21.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №Crl-SME204/016/2008. За який в цей день позивач видав позичальнику кредитні кошти в сумі 80000 грн. шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника. Відповідно до п.3 ч.1 кредитного договору кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованої процентної ставки у розмірі 2,5% річних та FIDR. Відповідно до п. 1.5.1 ч.2 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок. Датою остаточного повернення кредиту є 20.01.2017 року. Але позичальник свої зобовязання не виконує, станом на 18.08.2015 р. виникла заборгованість в сумі 101656,54 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 85678,50 грн.; заборгованості за відсотками за період з 21.08.2014 р. по 17.08.2015 р. в сумі 15921,09 грн.; пені за неналежне виконання боргових зобовязань в сумі 56,95 грн. Звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків на підставі п. 1.9 кредитного договору банком було здійснено вимогу про дострокове виконання третьої особою та відповідачем зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Так, на адресу позичальника та відповідача направлено досудову вимогу №200-12-4-7/1488 від 21.08.2015 р. про погашення заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення банком відповідної вимог. Але заборгованість позичальником не погашена. В забезпечення виконання зобовязань зі [PERSON] укладено договір іпотеки №PM-SME204/016/2008 від 21.01.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] реєстр №413. В іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Відповідно зі ст. 575 ч.1 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, п редметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ст. 33 ч.1 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 39 ч.3 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як зазначено вище, на початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки прострочена заборгованість боржника [PERSON] за кредитом складала 101656,54 гривні.. Згідно висновку експерта №2232 від 13.12.2016 року за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири [ADDRESS] (Малиновського) в м. Запоріжжя може складати 447042 грн. Згідно роз'ясненням, що містяться в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити\~\~обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).\~\~ Суд враховує, що розмір заборгованості по кредиту складає всього 22,74% вартості предмета іпотеки. Суд вважає, що допущене боржником порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки тільки тому, що був порушений графік погашення кредиту, банк не міг не розуміти, що, формально маючи право на пред'явлення такої вимоги, він не дотримується балансу інтересів - власного і свого контрагента. Такими вимогами банк ставить останнього в край невигідні умови. Пред'явивши такий позов, банк допустився зловживань свого права. Позовні вимоги [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним задоволенню не підлягають виходячи з такого. Для укладання договору іпотеки [PERSON] була надана довідка №304 від 28.12.2007 року ЖБК «Радіоприлад-10» з якої вбачається, що за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Малиновського, б. 11 кв. 54 проживає та зареєстрована [PERSON], складу сімї не вказано (а.с.29 т. 2). В обґрунтування позову [PERSON] надана довідка №929 від 01.08.2015 року видана ЖБК «Радиоприлад-10» про те, що за адресою: [ADDRESS] проживають та прописані [PERSON] та [PERSON], [INFO], який зареєстрований з 1993 року по теперішній час (а.с.7 т.2). Позивач [PERSON] в своєму позову посилається на те, що при укладенні договору іпотеки мало місце порушення ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», якою передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Також, порушено ч.2 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», оскільки при посвідченні іпотечного договору щодо передачі в іпотеку вказаної квартири не було звернення до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на вчинення цього правочину. Суд звертає увагу, що на час звернення до суду [PERSON] є повнолітньою особою, не може вважатися дитиною. Тому питання щодо захисту його прав не регулюються вказаними законами України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», «Про охорону дитинства». Крім того, відповідно до\~статті 29 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. В судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], [PERSON] підтверджується, що в 2008 році [PERSON] проживала в квартирі 54 в б. 11 по вул.. Малиновського в м. Запоріжжя разом із неповнолітнім сином [PERSON]. Шлюб [PERSON] з батьком [PERSON] [PERSON] був розірваний 27.01.2000 року (а.с.71 т.1), син з батьком станом на день укладання договору іпотеки не проживав, що підтверджується листом №2312 Комунарського районного відділу у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (а.с.87 т.1). Відповідно до частини другої - четвертої\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Частиною першою\~статті 156 Житлового кодексу Української РСР\~\~\~\~(далі -\~ЖК УРСР) передбачено, що члени\~\~сім'ї власника\~\~ жилого\~\~ будинку\~\~ (квартири),\~\~ які проживають разом з ним у будинку (квартирі),\~\~що\~\~йому\~\~належить, користуються\~\~жилим\~\~приміщенням\~\~нарівні\~\~з\~\~ власником\~\~ будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди\~\~про\~\~порядок користування цим приміщенням. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Як вбачається з матеріалів справи саме, [PERSON] приховала, що її неповнолітній, на той час, син [PERSON] має право користування квартирою, що передана в іпотеку. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 30.09.2015 року по справі №6-384цс15.

Outcome: dismissed