Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2013 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2014 року, [PERSON] засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.191 КК України та призначено покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі. Кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 1 ст.115 КК України, вчинено відповідачем відносно доньки позивача [PERSON], внаслідок чого позивачу було завдано моральної шкоди. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином згідно положень ч. 6 ст.76 ЦПК України за місцем відбування покарання, письмових пояснень до суду не надіслав. Відповідно до ст..224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З врахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2013 року у кримінальному провадженні №333/4515/13-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.191 КК України, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2014 року, визнано доведеним, що [PERSON], раніше не судимий, 20 серпня 2010 року біля 08 год. 30 хв., прийшовши до квртири [ADDRESS], де раніше мешкав разом з дружиною [PERSON] В цей час в квартирі знаходилась сестра жінки [PERSON], з якою у [PERSON] через довготривалі неприязні відносини відбувся конфлікт, в ході якого у [PERSON] виник умисел на вбивство [PERSON] В подальшому [PERSON], маючи умисел на протиправне спричинення смерті іншій людині, перебуваючи в коридорі зазначеної квартири, усвідомлюючи, що [PERSON] не очікує від нього застосування насильства, накинув з заду на життєво важливий орган - шию, тканевий ремінець та обома руками, на протязі не менше трьох хвилин, стискав ремінцем шию [PERSON] не припиняючи свої дії до настання її смерті. Згідно висновку експерта №2799 від 21.08.2010 року смерть [PERSON] наступила від стискання органів шиї петлею, обумовленою розвитком механічної асфіксії. Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2013 року у кримінальному провадженні №333/4515/13-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.191 КК України, набрав законної сили 23.04.2014 року. Згідно ч. 7ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно із ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2013 року є належним та допустимим доказом факту спричинення смерті доньки позивача [PERSON] відповідачем. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] Відповідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] є донькою [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди та збитків, завданих внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України. Водночас, згідно ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких умов суд приймає рішення про відшкодування позивачу шкоди лише в межах заявлених позовних вимог. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. У пунктах 3, 5 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У судовому засіданні було встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] Як вбачається з висновку експерта №2799 від 21.08.2010 року смерть [PERSON] наступила від стискання органів шиї петлею, обумовленою розвитком механічної асфіксії. З пояснень позивача, а також зі змісту позову вбачається, що внаслідок смерті [PERSON], позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у втраті та погіршенні її соціальних зв'язків з оточуючими, вона важко переживає смерть своєї доньки, що безпосередньо впливає на її емоційну рівновагу, завдає фізичних та моральних страждань. Таким чином, суд визнає доведеним, що внаслідок неправомірних дій підсудного потерпіла зазнала моральних страждань, відбулось погіршення нормальних життєвих зв'язків, стосунків в сім'ї та з оточуючими, вважає необхідним задовольнити позов в частині завданої потерпілій [PERSON] моральної шкоди частково. Оцінюючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо відшкодування їй моральної шкоди, суд вважає завищеним розмір моральної шкоди у 750000,00 грн., який заявлений у позові. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла [PERSON], характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стан здоров'я потерпілої та тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та визначає її потерпілій [PERSON] у розмірі 250000,00 грн. Розподіляючи між сторонами судові витрати, суд виходить із такого. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. З огляду на те, що позов [PERSON] заявлено стосовно відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, відтак позивач був звільнений від сплати судового збору за цією вимогою та враховуючи, що позов в цій частині задоволено частково, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір, в сумі 2500,00 грн.

Outcome: partial