Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. В позові [PERSON] вказав, що 12 лютого 2015 року між ним та відповідачем укладено договір позики в простій письмовій формі на суму 60 000 грн., з визначеним строком повернення боргу на вимогу. Факт отримання грошей був зафіксований власноруч складеною розпискою позичальника. Починаючи з березня 2015 року позивач неодноразово звертався до [PERSON] про повернення боргу, однак остання вказані вимоги не виконала. 24 квітня 2015 року на адресу відповідача позивачем направлена письмова вимога про встановлення для відповідача кінцевого строку повернення боргу до 30 квітня 2015 року. проте, до теперішнього часу відповідач борг не повернув. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 66 366 грн. 65 коп., які складаються з: - 60 000 грн. - суми основного боргу; - 3 287 грн. 70 коп. - 3% річних; - 613 грн. 20 коп. - інфляційних втрат; - 2 465 грн. 75 коп. - процентів за користування грошима з урахуванням облікової ставки НБУ, а також сплачені позивачем витрати на оплату судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] визнає позов частково, а саме: суму боргу 60 тис. грн., а також 613,20 грн. індексації інфляції. Дійсно вона власноручно писала розписку [PERSON], згідно з якою позичала у нього гроші. На сьогодні вона не має можливості, у зв'язку з матеріальним станом, повернути [PERSON] всю суму боргу, тому буде згодна з рішенням суду. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З викладеного виходить, що підставою для пред'явлення вимоги позикодавцем до позичальника про повернення грошових коштів та сплати грошової суми відповідно до ст. 625 ЦК України є невиконання або несвоєчасне виконання позичальником свого зобов'язання. Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень статей 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядок, що встановлені договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Проте якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 12 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] в простій письмовій формі був укладений договір позики на суму 60 000 грн., з визначеним строком повернення боргу на вимогу позивача Факт отримання був зафіксований розпискою позичальника, яка була власноручно нею складена. 24 квітня 2015 року на адресу відповідача позивачем направлена письмова вимога про встановлення для відповідача кінцевого строку повернення боргу до 30 квітня 2015 року. Проте, до теперішнього часу відповідач борг не повернув. Вказані обставини підтверджені копією розписки [PERSON] про отримання коштів від 12.02.2015 (а.с. 5), листом-претензією позивача на адресу відповідача (а.с. 6,7) та оглянутим в судовому засіданні оригіналом вказаної розписки. Враховуючи, що до теперішнього часу відповідачем [PERSON] сума заборгованості за договором позики не повернута, належних та достовірних документів про погашення вказаних сум відповідачем суду не надано, тому суд вважає необхідним захистити права позивача шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики, виходячи з наступних розрахунків. - 60 000 грн. - сума основного боргу; - 3% річних становлять: 60 000 грн. (сума боргу) х 3 % : 365 х 50 (кількість днів прострочення) = 246 грн. 58 коп.; - відсотки за користування кредитом складають: 60 000 грн. (сума боргу) х 30 % (облікова ставка НБУ, яка діяла в період прострочення з 30 травня по 20 липня 2015 року) : 365 х 50 (кількість днів прострочення) = 2 465 грн. 75 коп.; - інфляційні втрати становлять: 60 000 грн. (сума боргу) х 101,6 % (індекс інфляції за травень-липень 2015 року) = 960 грн. Отже, загальний розмір заборгованості за договором позики, який підлягає стягненню з відповідача, становить 63 672 грн. 33 коп. Виходячи із часткового задоволення позовних вимог, суд відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступних розрахунків: 66 366 грн. 65 коп. - сума заявлених позовних вимог; 63 672 грн. 33 коп. - сума задоволених позовних вимог; 66 366 грн. 65 коп. х 100 = 95,9 % - розмір задоволених позовних вимог. 63 672 грн. 33 коп. Як наслідок, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 636 грн. 46 коп.

Outcome: partial