Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Заступник головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], який є інвалідом ІІ групи безстроково по психічному захворюванню. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2002 року [PERSON] визнано недієздатним. Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації від 21.08.2002 року опікуном призначена його мати [PERSON] Із амнезу відомо, що знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1992 року, у клінічній картині захворювання домінує галюцинаторно-маячна симптоматика з вираженим емоційно-вольовим дефектом. Остання виписка із стаціонару 04.05.2016 року. Зі слів опікуна, психічний стан змінився протягом місяця. 06.02.2018 року звернувся на прийом до дільничного лікаря-психіатра у супроводі опікуна у звязку з погіршенням стану, направлений на госпіталізацію. 06.02.2018 року о 10 год. 55 хв. оглянутий черговим лікарем-психіатром приймального відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу. 06.02.2018 року оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що хворий страждає на резідуальну шизофренію, з вираженим емоційно-вольовим дефектом, галюцинаторно-параноїдний синдром. Відповідно до п. 4 Рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 та ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація обґрунтована, так як внаслідок тяжкого психічного захворювання хворий не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Усудовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує та просить задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 06.02.2018 року [PERSON], [INFO], був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, теперішній стан хворого можна кваліфікувати ,як тяжкий психічний розлад у формі резідуальної шизофренії з вираженим емоційно-вольовим дефектом, галюцинаторно-параноїдний синдром. У відповідності п. 4 Рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 та ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація обґрунтована, так як внаслідок тяжкого психічного захворювання хворий не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 2). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved