Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання дій неправомірними. Під час слухання справи, як третю особу було залучено [PERSON]. В позовних вимогах позивач просить: визнати порушеними діями відповідача права і свободи позивача - право вільного вибору умов договору та норми матеріального права, а саме: ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України; визнати такими, що не відповідають дійсним обставинам розрахунки відповідача щодо сум, начеб - то несплачених позивачем кредитних коштів за умов Кредитного договору; визнати дії відповідача по вимогам дострокового повернення позивачем кредитних коштів такі, що порушують норми матеріального права, а саме: ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.10.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 85 000,00 грн. Як зазначає позивач, вона належним чином виконувала умови договору в частині повернення коштів, але в 2014 році на її адресу надійшов лист з вимогою дострокового повернення кредиту та сплатити заборгованість в розмірі 83 325,11 грн. Також позивач зазначає, що вона сплатила до банківської установи 35 123,00 грн., що підтверджується квитанціями, а дата остаточного повернення кредиту 22.10.2015 року, а тому на думку позивача працівники банку придумують суми заборгованості. Водночас у листі виїзної групи зазначено про суму заборгованості 19 427,33 грн. В листах помилково зазначено про наявність поруки за вказаним кредитним договором та застави майна. На думку позивача, безпідставними вимогами відповідача про дострокове повернення кредиту порушуються права позивача. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач представника в судове засіданні не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні пичини неявки в судове засідання суд не повідомив. Тому на підставі статті 169 ЦПК України суд продовжив розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача та третьої особи, третю особу, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 2 статті 1050 ЦК України визначає, що якщо договором встановлений обовязок почичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 19.10.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений кредитний договір №500313468. За умовами вказаного Договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 85 000,00 грн. зі сплатою 17% річних строком користування до 22.10.2015 року. Кошти надавались для власних потреб [PERSON] За умовами договору повернення кредиту повинно відбуватись щомісячно рівними частинами у сумах та терміни, визначеними Графіком платежів. З копії графіку платежів вбачається, щомісячно позивач мала вносити суму 4 220,00 грн., починаючи з 22.11.2012 року по 22.09.2015 року, останній платіж мав бути в сумі 4 252,39 грн. сплачений до 22.10.2015 року. З копій квитанцій вбачається, що за період дії договору позивач сплатила 8 платежів на загальну суму 35 123,00 грн. (два платежі в 2012 році та 6 платежів в 2013 році). Інші квитанції чи докази сплати заборгованості за кредитним договором суду надано не було. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що з моменту пред'явлення позову до суду (05.06.2014 року) позивач не сплачувала щомісячні платежі. З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» на адресу позивача направив вимогу про дострокове повернення кредиту в якому зазначив, що [PERSON] не виконує умови кредитного договору №500313468 від 19.10.2012 року та станом на 22.11.2013 року прострочення платежу складає 163 дні, загальна сума заборгованості становить 83 325,11 грн., у тому числі штрафні нарахування 3 100,00 грн. Банком було запропоновано в строк 30 днів з моменту отримання вимоги достроково повернути кредит, сплатити проценти та нараховані штаф/пеню. А також в листі пропонувались шляхи вирішення питання заборгованості у випадку відсутності можливості повернути суму кредиту. 03.10.2013 року на адресу позивача було направлено повідомлення про візит виїзної групи в якому зазначено, що станом на 03.10.2013 року прострочене до виконання зобов'язання перед банком складає 19 437,23 грн. у тому числі штрафні нарахування 2 400,00 грн. повідомлялось в листі, що візит заплановано з 10.10.2013 року по 13.10.2013 року та для скасування візиту позивачу необхідно сплатити заборгованість в розмірі 19 437,23 грн. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що Банк в листах зазначає не зрозуміло які суми заборгованості, оскільки в листах вони відрізняються. Проте, як вбачається з копій листів, в листі від 03.10.2013 року зазначено лише прострочену заборгованість, а в листі від 02.01.2014 року зазначено загальну суму заборгованості за кредитом на той час. Крім того, представник позивача в судовому засіданні не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані розрахунки не відповідають дійсності. А тому суд не має підстав вважати, що зазначені суми заборгованості визначені невірно. ПАТ «Альфа-Банк» надав суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що станом на 22.04.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №50031368 від 19.10.2012 року становить 97 832,45 грн. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач не виконувала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, відповідач в силу закону та договору має право вимагати повернення заборгованості, кредитний договір не визнано недійсним, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed