Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат з повернення боргу спадкодавця та витрат повязаних з похованням спадкодавця. Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.11.2014 померла [PERSON], [INFO], яка проживала, за адресою: вул. Червонофлотська, 124/62, м. Херсон. Позивач на підставі рішення Цюрупинського районного суду м. Херсона від 07.04.2015, набула правового статусу спадкоємця [PERSON] та задовольнила вимоги кредитора спадкодавця [PERSON] погасивши борг [PERSON] на суму 1800 доларів США, а також здійснила витрати на поховання останньої у розмірі 7932,99 грн. В подальшому ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10.06.2015, зазначене рішення скасовано. В той час, як іншим рішенням Суворовського районного суду м. Херсона визначено відповідачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], а також визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину видані позивачеві. Оскільки, відповідач є спадкоємцем [PERSON], прийняла спадщину та реалізувала свої спадкові права на квартиру, за адресою: вул. Червонофлотська, 124/62, м. Херсон, позивач звернулася до суду з вказаним позовом і просить стягнути з неї грошові кошти у сумі 55119,99 грн., які складаються з витрат на поховання [PERSON] 7932,99 грн., та суми боргу сплаченої [PERSON] у розмірі 47314 грн., що є еквівалентом 1800 доларів США за курсом 26,28 грн. за 1 долар. Згодом позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 56084,79 грн. Позивач у судове засідання не зявилася і відомостей про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала і просила позов задовольнити посилаючись на те, що позивач здійснила витрати на поховання спадкодавця, а також погасила наявний у останньої борг у звязку з чим, згідно ст. 1232 ЦК України, набула прав її кредитора. Відповідач у судове засідання не зявилася і відомостей про причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача частково визнала позовні вимоги на суму 5748,75 грн., вказавши, що відсутня розписка згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти та сторона позивача у повному обсязі не довела суму витрат здійснених [PERSON] на поховання [PERSON] Аналогічну позицію представник відповідача висловила у додаткових письмових поясненнях від 08.11.2017. Третя особа [PERSON], допитаний у якості свідка, пояснив суду, що надав [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 1800 доларів США, які йому після смерті [PERSON] повернула [PERSON], про що він надав їй розписку, тоді як боргову розписку [PERSON] розірвали, більше ніяких підтверджень немає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що 04.11.2014 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КГ № 190953 від 05.11.2014, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області (а.с. 5). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона у справі № 668/11926/15-ц від 15.03.2016, визначено [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину видані [PERSON] на спадкове майно [PERSON] та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане спадкове майно (а.с. 11 12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 75360203 від 09.12.2016, 28.11.2016 [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, за адресою: вул. Червонофлотська, 124/62, м. Херсон, яка належала [PERSON] (а.с. 13). Статтею 1218 ЦК України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідач у справі є спадкоємцем померлої [PERSON], що підтверджується матеріалами справи та не оспорювалося сторонами в ході розгляду справи. Частиною 1 ст. 1232 ЦК України, встановлено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. У статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992, визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. У відповідності до акту виконаних робіт № 17 від 20.04.2015, виданого ФОП [PERSON], [PERSON] здійснила замовлення на виготовлення памятника на імя [PERSON], померлої 04.11.2014 (а.с. 97). Відповідно до договору-замовлення від 06.11.2014, укладеного між Комунальним підприємством «Міськтеплокомуненерго» і [PERSON], остання сплатила грошові кошти у сумі 557,74 грн. за поховання [PERSON] (а.с. 93), що також підтверджується квитанцією за № 100 від 05.11.2014 (а.с. 94). Згідно квитанції № 10197680 від 06.11.2014, [PERSON] сплатила грошові кошти у сумі 59,24 грн. за зберігання тіла (а.с. 92). Крім того, у матеріалах справи наявна квитанція за № 003164 від 05.11.2014, виданої ФОП [PERSON] про придбання гробу та хреста, вартістю 2125 грн. (а.с. 95). За таких обставин, враховуючи, що позивач надала суду документальні підтвердження здійснення нею витрат на поховання [PERSON], померлої 04.11.2014, а також обґрунтувала їх розмір, суд прийшов до висновку про задоволення позову у цій частині. Згідно ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012, визначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У відповідності до розписки [PERSON] від 20.04.2015, [PERSON], як спадкоємець [PERSON], сплатила останньому борг у розмірі 43200 грн., що є еквівалентом 1800 доларів США (а.с. 98). Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. На підставі ч. 1 і 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Нормами п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, встановлено, що розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян становить 17 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] у своїх позовних вимогах посилається на погашення нею заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у сумі 43200 грн. та на підтвердження зазначених обставин позивач надала суду розписку останнього від 20.04.2015, про отримання коштів в рахунок погашення боргу [PERSON] Разом з тим, в ході розгляду справи сторона позивача не надала суду для дослідження боргової розписки [PERSON], а також будь-яких інших документів, що могли б служити підтвердженням існування між [PERSON] і [PERSON] боргових зобовязань. За таких, обставин суд позбавлений можливості встановити факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у борг, а також інші істотні обставини, які властиві договору позики в частині щодо умов надання коштів, їх суми, сплати відсотків та строку повернення, також суд не взмозі встановити правову природу можливих відносин, що існували між [PERSON] і [PERSON], а тому, прийшов до висновку про відмову у задоволенні зазначеної частини позовних вимог, у звязку з їх недоведеністю. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, враховуючи суму задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору 81,21 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial