Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулись позивачі, які в обґрунтування вимог зазначили, що [INFO] року помер їх батько [PERSON]. За життя їх батькові було виділено земельну частку (пай) розміром 12,40 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях колишнього КСП «Вугільник» с. Покровське Троїцького району Луганської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Із вказаної земельної частки (паю) згідно розпорядження Троїцької РДА Луганської області було виділено на ім'я їх батька земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку, який батько не встиг отримати в зв'язку зі смертю. Таким чином, на даний час, єдиними спадкоємцями майна померлого, які фактично прийняли спадщину, є позивачі, як діти померлого. З огляду на вищезазначене, за вказаних вище обставин, у них відсутні належні підстави для оформлення спадщини в нотаріальному порядку, так як відповідні правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні, в зв'язку з чим вони змушені звернутися до суду за захистом свого порушеного права. На підставі викладеного, просять визнати за ними право власності на вказане спадкове майно по ? частині кожній. В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреностей від 21 лютого 2017 року, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вислухавши представника позивачів, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №33 від 02.09.2002 року (а.с. 11). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та її померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.01.1989 року (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.10.2012, позивач [PERSON] уклала шлюб 16.10.2012 з [PERSON], в зв'язку з чим її дошлюбне прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]» (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.09.2014, шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 18.07.2015, позивач уклала шлюб з [PERSON], в зв'язку з чим її прізвище змінено на «[PERSON]» (а.с. 13). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та її померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.12.1986 року (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.2006, позивач [PERSON] уклала шлюб 08.12.2006 з [PERSON], в зв'язку з чим її дошлюбне прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]» (а.с. 10). Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 17.12.1996 року, [PERSON] є власником земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Вугільник», розміром 12,40 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.11). Згідно повідомлення Відділу Держгеокадастру № 0040 від 07.02.2017, громадянин [PERSON], на території Троїцького району Луганської області отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 9,3678 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по Покровській сільській раді, який зареєстровано 01.02.2003 за № 237, та сертифікат на право на земельну частку пай серії [NUMBER] площею 12,4 в умовних кадастрових га, виданого по колишньому КСП «Вугільник» Покровської сільської ради, який зареєстровано 20.12.1996 за № 114 (а.с. 25). Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №46667030 від 07.02.2017, наданою Троїцькою державною нотаріальною конторою Луганської області (а.с. 27, 28). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР, норми якої діяли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом ч. 1 ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі успадкували майно після свого батька, оскільки на момент відкриття спадщини були неповнолітніми, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не має, а також, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.524, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР,

Outcome: approved