Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 73955,82 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору від 02.02.2012 [PERSON] надано кредит у сумі 7600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав свою згоду на те, що ліміт встановлюється за рішенням банку і надає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов'язань, за вимогою банку виконати їх, з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 30 днів, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У зв'язку з тим, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 73955,82 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Представник позивача у судове засідання не з'явився, вказавши у позовній заяві, що у випадку неявки відповідача у судове засідання, просить розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом посилаючись на наявність кредитного договору з відповідачем, який укладено 02.02.2012 на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - анкета-заява) (а.с. 6). Згідно розрахунку за договором б/н від 02.02.2012, станом на 30.04.2017, у [PERSON] наявна заборгованість перед відповідачем у розмірі - 73955,82 грн., до якої входять: 7446,81 грн. - заборгованість за кредитом; 59324 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3186,61 грн. - заборгованість за пенею і комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3497,90 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4 - 5). Перевіривши обставини справи та аналізуючи відповідні їм докази суд дійшов наступних висновків. Виходячи з положень ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов'язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; за ч. 2 цієї статті, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що копія анкети-заяви є нечіткою суд позбавлений можливості дослідити її у якості доказу і встановити відомості щодо розміру кредитного ліміту волевиявлення відповідача щодо його отримання,відсоткової ставки, виду, номеру, строку дії платіжної картки, а також даних про її отримання та ПІН-коду до неї відповідачем. Вобґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», також надало витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких містяться умови кредитування за кредитними картками «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» (а.с. 7), однак у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про різновид платіжної картки наданої відповідачу, у зв'язку з чим, суд позбавлений можливості встановити істотні умови згідно яких здійснювалося кредитування [PERSON], а відтак перевірити правильність розрахунків і розміру боргу нарахованого ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, у матеріалах справи наявний витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8 - 31), однак суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 11 від 18.12.2009, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed