Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивачкою було передано відповідачці домовлену суму за відчуження належного їй зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 70 000 гривень, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 17 серпня 2016 року. На даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідачка фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. Позивачка просить суд визнати відповідний договір купівлі-продажу дійсним та право власності на вказане домоволодіння. Позивачка до суду не з'явилася, просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, про що надала заяву. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], який складається: А-1ж;а;а1;ґ - житловий будинок; В,в - літня кухня; Б - сарай; Г - сарай; ПГ - погріб; Д - убиральня; 1-2 - огорожа; 3 - водопровід. Між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивачкою було передано відповідачці домовлену суму за відчуження належного їй зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 70 000 гривень, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 17 серпня 2016 року. Згідно п. 10 Договору відповідачка була зобов'язана з'явитися до приватного нотаріуса Троїцького районного нотаріального округу Луганської області Гапочки Е.Г. для посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу 02 вересня 2016 року о 10 годині 00 хвилин. Однак, з невідомих причин, до нотаріуса відповідачка зазначеної дати та в зазначений час не з'явилася, у наслідок чого їй було направлено повідомлення, в якому відповідачці було запропоновано з'явитися до нотаріуса 30 вересня 2016 року. Вказане повідомлення відповідачка отримала 15 вересня 2016 року, однак з невідомих причин до нотаріуса знову не з'явилась. Відповідачці повторно було направлено повідомлення, в якому їй було запропоновано повторно з'явитися до нотаріуса 28 жовтня 2016 року. Зазначене повідомлення відповідачка отримала 19 жовтня 2016 року, однак з невідомих причин повторно до нотаріуса не з'явилась. Таким чином, на даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідачка фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. З огляду на вищезазначене, позивачка домовилася з відповідачкою щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу належного останній вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачці у власність перейшов вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивачки зазначених вище обставин. Даний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачки може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у неї відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 220, 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved