Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі територіального підрозділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, яка обґрунтована тим, що 27.09.2017 року слідчим Слов`янського ВП ГУ НП в Донецькій області Медведенко О.С. неповнолітньому [PERSON] було повідомлено про підозру в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. При цьому повідомлення про підозру слідчим було узгоджено з прокурором Слов`янської місцевої прокуратури Міроненко С.П. 16.11.2017 року обвинувальний акт відносно позивача було направлено до суду. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України та було призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік. В порядку ст. 75, 104 КК України позивача було звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду від 01.07.2019 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2018 року було скасовано та кримінальне провадження відносно позивача було закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості позивача у вчинені кримінального правопорушення. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 26.12.2019 року рішення Донецького апеляційного суду від 01.07.2019 року у кримінальному проваджені залишено без змін. Таким чином позивач протягом тривалого часу, в період з вересня 2017 року по 01.07.2019 року включно, безпідставно перебував під слідством та судом. Позивач на протязі 22 місяців перебував під слідством та судом. Крім цього, слідчий та прокурор, в зв`язку із тим, що провину позивач у інкримінованому йому злочині не визнавав, здійснюючи на нього психологічний тиск та намагаючись змусити його зізнатися у вчинені злочину, який він не вчиняв, в жовтні 2019 обрали відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, чим додатково обмежили права позивача, гарантовані йому Конституцією України. Позивач вважає, що під час незаконного перебування під слідством та судом, йому було завдано значних моральних страждань, що призвели до погіршення та позбавлення можливостей реалізації звичок та бажань, припинення стосунків з оточуючими людьми внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, та інших негативних наслідків морального характеру, що обумовлюються конкретними обставинами справи. [PERSON] на момент незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, був неповнолітнім, мав багато друзів та товаришів. Після того, як його звинуватили в скоєні злочину і це стало відомо за місцем його мешкання та навчання, багато хто повірив в те, що він злочинець та змінили своє ставлення до нього. Із позивачем перестали спілкуватися більшість знайомих та друзів, в зв`язку із тим, що злочин в якому його звинуватили відноситься до незаконних операцій з наркотичними речовинами, та багато хто став вважати його наркоманом, а враховуючи, що більшість його знайомих та друзів були неповнолітніми, то саме батьки цих осіб забороняли спілкуватися із ним. Все це гнітюче діяло на моральний та психологічний стан позивача. На протязі часу досудового розслідування та судового розгляду справи, більше 30 разів [PERSON] викликався до слідчого, прокурора та суду. В зв`язку із тим, що з 2017 року він перебував спочатку під слідством, а потім справу розглядав суд, його ніде не брали на роботу, як особу, яка причетна до незаконного обігу наркотиків. Позивач зазначає, що він ніколи не вживав наркотичні засоби, а звинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України, який згідно ст. 12 КК України віднесений до злочинів середньої тяжкості, таким чином дані обставини сприяли посиленню морального тиску на нього та в результаті посиленню моральних страждань. При вирішені питання про розмір моральної шкоди позивач просить прийняти до уваги те, що на момент притягнення його до кримінальної відповідальності він був неповнолітньою особою, та незаконне притягнення до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на його несформовану психіку, він втратив довіру до правоохоронних органів України, а після того, як суд першої інстанції розуміючи, що кримінальне провадження відносно нього сфабриковано, визнав його винним у вчинені злочину, та призначив йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, це взагалі зломило його, він втратив сенс життя. Від позивача відвернулися більшість знайомих та друзів, він не міг знайти роботу, та змушений був заробляти на життя тимчасовими заробітками, що дуже негативно вплинуло на його матеріальне становище, він періодично відчував матеріальні труднощі, тому що змушений був існувати на гроші матері та бабусі. Так, позивач вказує про те, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. В 2020 році мінімальний розмір заробітної плати в Україні складає 4\~723,22 гривень, отже з урахуванням моральних страждань, позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі 400 000 гривень. Крім цього, позивачем були витрачені кошти на оплату послуг на юридичну допомогу адвоката під час досудового розслідування та в суді в загальній сумі 10 000 гривень. Позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 400 000 гривень та 10 000 гривень сплачені на здійснення юридичної допомоги. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, від представника надійшла заява, в якій позивач свої позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи провести без його участі (а.с.98). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Представник Прокуратури Донецької області Сельська О.З. у судовому засіданні позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнала частково та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Щодо стягнення витрат на правову допомогу заперечень не надала. Згідно відзиву представником відповідача визнаються обставини, що викладені у позові, проте заперечується розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] , оскільки представник вважає, що позивачем значно завищено розмір відшкодування моральної шкоди та майже не зазначено в чому саме полягали моральні страждання і чим це підтверджується. Також не наведено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та якими доказами це підтверджується. Представником визнається, що [PERSON] знаходився під слідством та судом 21 місяць та 3 дні: з 27.09.2017 по 01.07.2019. Враховуючи Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у 2020 році у місячному розмірі з 01.01.2020 року в сумі 4\~723 гривень, у [PERSON] виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 99\~655,30 гривень (21,1 місяців х 4 723 гривень). Щодо відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні представник вважає, що позивачем не підтверджено факт несення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, оскільки не доведено факт сплати гонорару у зазначеному розмірі, зокрема, не надано квитанцій або інших платіжних документів, які підтверджують факт сплати коштів у зазначеній сумі. Розрахунок за надану правову допомогу не є платіжним документом (а.с.44-47). Представник Державної казначейської служби України Смирнов О.В. у судовому засіданні заперечень щодо моральної шкоди та витрат на правову допомогу не надав. Надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Згідно відзиву представник зазначає, що наведені позивачем обставини та правові підстави суперечать положенням Бюджетного кодексу України та нормам діючого законодавства України, а позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Казначейство не є розпорядником коштів державного бюджету, визначених бюджетною програмою на виконання судових рішень, які знаходяться на єдиному казначейському рахунку. Кошторисом Казначейства не передбачено бюджетні асигнування (які б перераховувалися на рахунки ДКСУ) на виконання судових рішень. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання з рахунків Державної казначейської служби України є неможливим (а.с.104-105). Представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі територіального підрозділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області до судового засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, посилаючи на те, що частиною 11 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР (далі Закон № 266) право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 13 Закону № 266 відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України і незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2020 року - 2102 гривні. Позивач перебував під слідством чи судом з 27.09.2017 року по 01.07.2019 тобто 1 рік, 9 місяців, 3 дні -21,1 місяців. Таким чином розмір моральної шкоди позивачу має становити 2102 х 21,1 = 44352,2 гривень. Більш того, розмір грошового відшкодування моральної шкоди згідно із судовою практикою та висновками Верховного Суду визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, суд може керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до ст. 12, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» позивач мав би надати договір про надання адвокатських послуг у конкретному кримінальному провадженні (підтверджує факт адвокатських відносин та обумовлену їх вартість), платіжні доручення, квитанції або інші документи щодо оплати послуг за цим договором. Усупереч зазначеному переліку, позивачем не надано достатніх доказів для задоволення судом позовної вимоги щодо стягнення коштів сплачених на здійснення юридичної допомоги (а.с.35). Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 10-16). Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01.07.2019 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2018 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР №12017050510002328 від 12.09.2017 року щодо [PERSON] , за ч.1 ст.309 КК України скасовано та кримінальне провадження закрито, в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливостей їх отримання. Ухвала набула законної сили 01.07.2019 року (а.с.17-20). Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора Мироненка С.П., який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Донецького апеляційного суду від 01.07.2019 року щодо [PERSON] (а.с.109-110). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши наведені ними доводи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Як передбачено п. 2 ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. В п. 5 ст. 3 цього Закону йдеться про те, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, і моральна шкода. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону). У положеннях ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв`язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів. Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, як роз`яснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Також у п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, який відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин має враховуватися щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно п. 9 прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Згідно п.п. 5 п. 4 «Положення про Державну казначейську службу України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року, передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Отже, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. Згідно пункту 38 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Відповідно до п.п.1 п.41 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. На підставі п.44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Таким чином, за наявності відповідного судового рішення про стягнення матеріальної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, Державна казначейська служба України в особі відповідного територіального органу, здійснює списання коштів з рахунку, відкритого на вказані потреби, що фінансується за рахунок державного бюджету. Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з роз`яснень щодо застосування цього законодавства, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що [PERSON] притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі 27.09.2017 року, розгляд кримінальної справи тривав аж до 10.05.2018 року, та лише 01.07.2019 року ухвала суду апеляційної інстанції, якою вирок від 10.05.2018 року скасовано та кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито, набрала законної сили, суд приходить до переконання що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Зокрема, він перебував під слідством та судом протягом 21 місяця 4 днів, у результаті незаконних дій органів слідства, прокуратури і суду переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він був неповнолітнім, мав багато друзів, які припинили спілкування із ним внаслідок зазначених дій, не міг влаштуватися на роботу через що змушений був заробляти на життя тимчасовими заробітками, його необґрунтовано звинуватили у незаконних операціях із наркотичними речовинами, у зв`язку із чим спричинену йому моральну шкоду оцінює у 400\~000 гривень, не надаючи при цьому розрахунку, з якого позивач виходив при визначенні даного розміру моральної шкоди. Проте із таким розміром моральної шкоди позивача погодитися не можна з огляду на наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 3 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою незаконного засудження, має право на відшкодування шкоди відповідно до закону. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи № № 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 02 грудня 2015 року в справі №6-22-3цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, законодавством визначений порядок відшкодування моральної шкоди виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, законодавством визначено мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, максимальний розмір моральної шкоди не визначено, відтак, суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої особі за час перебування під слідством чи судом, має виходити з конкретних обставин справи. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом та не повинен призводити до її збагачення. Ст. 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушенням її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,які мають істотне значення. Згідно із пунктом 2 частини 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Суд не\~приймає до\~уваги доводи\~представника Головного\~управління Національної\~поліції в\~Донецькій області\~в особі\~територіального підрозділу\~Слов`янського відділу\~поліції Головного\~управління Національної\~поліції в\~Донецькій області про те, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен розраховуватися з урахування положень «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, а саме у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року у сумі 2102,00 гривень та вважає їх безпідставними з огляду на таке. Дійсно, у п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Проте дія цього Закону не розповсюджується на випадки відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Розмір мінімальної заробітної плати на 2020 рік було встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX у місячному розмірі: з 01 січня - 4723 гривні. Тож, розмір відшкодування моральної шкоди має визначитись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 14.11.2019 року № 294-IX. Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 22.11.2017 року по справі № 607/9617/16-ц. Отже, суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного кримінального переслідування у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та судової практики з розгляду справ про відшкодування такої моральної шкоди, приходить до висновку, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потрібно виходити з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи судом. З урахуванням конкретних обставин даної справи, тривалості кримінального переслідування - з 27.09.2017 року по 01.07.2019 року, а саме 21 місяць 4 дні, вимушення позивача докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, та враховуючи глибину моральних страждань суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві має бути 21,1 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається співмірним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент винесення рішення судом, тобто: 99 655 гривень (21,1 місяці х 4723,00 гривень), які підлягають стягненню на користь позивача. Суд вважає, що така сума жодним чином не призводить до збагачення позивача, а є лише частковим відновленням попереднього стану, пов`язаним з тривалим кримінальним провадженням та компенсацією моральних страждань. У зв`язку з цим, визначений розмір компенсації моральної шкоди у повній мірі відповідає засадам розумності, поміркованості та справедливості, є співмірним та достатнім для відновлення попереднього стану [PERSON] . Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення цієї суми коштів за рахунок державного бюджету відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Щодо стягнення на користь позивача 10\~000 гривень сплачені за здійснення юридичної допомоги суд зазначає наступне. За змістом п.4 ст.3 Закону України Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням відповідних документів. Відповідно до ст. 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат при досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України надано Договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 02.05.2018 року, укладений із адвокатом Овчаренко О.О. (а.с.9), вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2018 року з якого вбачається, що адвокат Овчаренко О.О. приймав участь у розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] (а.с.10-16), ухвала Донецького апеляційного суду від 01.07.2019 року, з якої вбачається, що адвокат Овчаренко О.О. приймав участь у розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] (а.с.17-20), розрахунок за надану правову допомогу від 17.11.2017 року, згідно якого адвокатом Овчаренко О.О. надано правову допомогу [PERSON] під час проведення досудового розслідування СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області у кримінальному провадженні № 12017050510002328 від 12.09.2017 року за ч. 1 ст. 309 КК України, за що отримав винагороду у сумі 5000 гривень та розрахунок за надану правову допомогу від 10.05.2018 року, згідно якого адвокатом Овчаренко О.О. надано правову допомогу [PERSON] під час судового розгляду кримінального провадження № 12017050510002328 від 12.09.2017 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 309 КК України Слов`янським міськрайонним судом, за що отримав винагороду у сумі 5000 гривень (а.с.6). Отже, позивачем не надано до суду належних доказів щодо обґрунтування витрат на юридичну допомогу, а саме акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів, квитанцій тощо. Тобто відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких можливо визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги та фактично понесені витрати. За вищевказаних обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині витрат на здійснення юридичної допомоги при розгляді кримінального провадження. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом, отже, судовий збір в сумі 204 гривень 37 копійок необхідно віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням у розмірі 99\~655,30 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial