Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою Дніпропетровської області був встановлений факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м.Дніпра об'єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств та фізичних осіб, зокрема на користь відповідачки [PERSON], а саме: нежитлового приміщення №13 по вул.М.Малиновського,18 у м.Дніпрі, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. Зазначене нежитлове приміщення перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська, яке було зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 13.09.1991 року. Факт належності об'єктів, зазначених у переліках, що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 року, територіальній громаді м.Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №200/5829/13-ц від 14.05.2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення. Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 року «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради №26/23 від 26.09.2001 року, затверджений перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м.Дніпра. На підставі рішень Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 року та рішення Дніпропетровської міської ради №26/23 від 26.09.2001 року відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 02.07.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - [NUMBER]). З метою реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 року, об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖЕП АНД району, передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Позивач зазначив, що 06.08.2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району, однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство, рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 року ВРЖЕП АНД району у повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі №38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об'єктами комунальної власності, нежитлове приміщення [ADDRESS] з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а у подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нерухомого майна, площею 30,4 кв.м., оформлених протоколом №23 від 27.12.2012 року, та переможцем яких визначено товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛЯРИС». На підставі протоколу проведення біржових торгів 27.07.2013 року між ВРЖЕП АНД району та TOB «СОЛЯРИС» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрованого в державному реєстрі за №2147. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року, задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі. Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення [ADDRESS] та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа», оформлених протоколом №23, та визнано недійсним договір купівлі-продажу №2147 від 27.07.2013 року, укладений між ліквідатором - арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та TOB «СОЛЯРИС», зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є.. Пізніше вказане нерухоме майно TOB «СОЛЯРИС» було відчужено на користь TOB «ТУЛС» за договором купівлі-продажу, реєстровий №4949 від 18.10.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.. У подальшому спірне нерухоме майно за договором купівлі-продажу, реєстровий №2543 від 08.07.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., відчужено TOB «ТУЛС» на користь відповідачки [PERSON]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на час звернення прокурора до суду, власником спірного нерухомого майна є [PERSON], яка здійснила реконструкцію приміщення №13 під житлову квартиру у будинку №18 по вул.Маршала Малиновського у м.Дніпрі, загальною площею 30,4 кв.м., при цьому площа та загальні технічні характеристики нерухомого майна не змінились. Документальне затверження даних про реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру не свідчить про створення нового об'єкту нерухомого майна, оскільки відповідно до положень ст.181 ЦК України об'єкт є нерухомою річчю, основною ознакою якої є розміщення на певній земельній ділянці без можливості переміщення та розташований за певною адресою. Позивач також зазначає, що нежитлове приміщення [ADDRESS] з 1973 року по теперішній час використовується як кімната медико-соціальної допомоги Амур-Нижньодніпровської районної організації Товариства Червоного Хреста України, що підтверджується рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради №1466 від 01.08.1973 року «Про відкриття медичного пункту для обслуговування інвалідів Великої Вітчизняної війни на житловому масиві «Сонячний», рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №372 від 16.08.1990 року «Про подальше вдосконалення заходів роботи з покращення медико-соціальної допомоги ветеранам війни та праці, воїнам-інтернаціоналістам, пенсіонерам, одиноким громадянам похилого віку», рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №163 від 20.01.2000 року «Про передачу в оренду нежитлових приміщень виконавчим комітетам районних рад під кімнати та центри медико-соціальної допомоги. Незважаючи на складені [PERSON] документи з реконструкції приміщення [ADDRESS], використання вказаного приміщення як кімнати медико-соціальної допомоги свідчить про те, що його функціональне призначення залишилось незмінним. Позивач вважає, що оскільки внаслідок реконструкції основні технічні характеристики майна залишились незмінними, тому достатньо законних підстав для витребування спірного нерухомого майна на користь законного власника, із володіння якого воно вибуло поза його волею, тому просить витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ЄДРПОУ 26510514, місцезнаходження: м.Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75, нерухоме майно - приміщення №13 по вулиці М.Малиновського, 18 у місті Дніпрі. Прокурор відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Дніпропетровської області Ягольник Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши про відсутність законних підстав для витребування спірного майна на підставі вибуття його з володіння власника поза волею останнього. Також [PERSON] вказав на законність набуття відповідачкою [PERSON] права власності на спірне нежитлове приміщення у ТОВ «ТУЛС» на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 08.07.2016 року №2543, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., а також зазначив, що у подальшому, на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт (зареєстрованого у Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 28 липня 2016 року № ДП 082162103113) було проведено реконструкцію нежитлового приміщення №13 під квартиру у житловому будинку №18 по вул.Маршала Малиновського у м.Дніпропетровську. На дату закінчення реконструкції - 09.08.2016 року був виготовлений технічний паспорт на квартиру №13 у житловому будинку №18 по вул.Маршала Малиновського у м.Дніпропетровську та з урахуванням результатів технічної інвентаризації, квартиру було введено в експлуатацію згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованої у Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 18.08.2016 року № ДП 142162310878, на підставі якої за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру (об'єкт житлової нерухомості) №13 у житловому будинку №18 по вул. Маршала Малиновського у м. Дніпропетровськ у Державному реєстрі речових прав. Представник відповідачки вважає, що оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом спірне майно відсутнє у відповідача внаслідок його реконструкції, в результаті якої виникло нове нерухоме майно, що відчужено третій особі, а також Дніпровській міській раді було достовірно відомо про переведення даного приміщення у житловий фонд, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Представник третьої особи ТОВ «Тулс» у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, раніше наданим відзивом від 29.01.2018 року на позовну заяву проти позову заперечував та зазначив про добросовісність набуття [PERSON] права власності на спірне майно, оскільки 02.03.2011 року Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення №16/9, відповідно до якого об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлових експлуатаційних підприємств, зокрема ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська, мали бути передані на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР, однак дане рішення виконано не було і вказані об'єкти з балансу та володіння ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська вилучені не були, а відтак передачі майна в порядку передбаченому Наказом Мінфіну від 24.05.1995 року №88 та наказом Головного управління державного казначейства України, Державного комітету статистики України № 125/70 від 02.12.1997 року, від ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська не відбулось, майно залишилось закріпленим за ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська на праві господарського відання. Згідно з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2012 року у справі №38/5005/6637/2012 про скасування заходів по забезпеченню грошових вимог кредиторів і припинення обтяжень майна, ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис №1379903 від 14.10.2004 року, відповідно до якого активи банкрута згідно з першою податковою вимогою N91/681 від 07.05.2003 року знаходяться у податковій заставі. Також, ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було внесено запис №3648754 від 25.08.2006 року, відповідно до якого все майно банкрута згідно з повідомленням №3729/7/26-03 від 30.11.2001 р. знаходилось під арештом. Оскільки спірне майно на час включення до ліквідаційної маси було таким, що правомірно продовжувало перебувати на балансі ВРЖЕП АНД району м.Дніпропетровська та залишилось закріпленим за ним на праві господарського відання, а також було арештовано та знаходилось у податковій заставі, а ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська, як боржник у справі про банкрутство, що було ініційовано за ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі №38/5005/6637/2012, також несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном, тому ТОВ «Тулс» вважає [PERSON] добросовісним набувачем, оскільки спірне нерухоме майно придбано за відплатним договором та вибуло з володіння Дніпропетровської міської ради та ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська за їх волею. Представником третьої особи ТОВ «Тулс» також у відзиві зауважив, що факт визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.06.2013 року спірного приміщення, укладеного між КЖЕП «Лівобережжя» ДМР та TOB «ТУЛС», згідно із ухвалою господарського суду від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6636/2012, не може бути підставою для визнання вибуття спірного майна із володіння особи, що передала це майно, без її волі, тому просив у позові відмовити повністю. Також клопотав залишення позову без розгляду на підставі ч.4 ст.185 ЦПК України, через відсутність правових підстави для подачі прокурором позову в інтересах Дніпропетровської міської ради, просив застосувати строки позовної давності, оскільки укладений між ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району та ТОВ «Солярис» договір купівлі-продажу від 27.07.2013 року визнаний недійним з моменту укладення, відтак строк звернення до суду із позовом про витребування із чужого незаконного володіння майна нежитлового приміщення №13, що розташоване за адресою: вул.М.Малиновського, б.18 у місті Дніпрі, сплинув 28.07.2016 рок. Представник третьої особи ТОВ «Солярис» у судове засіданні не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради у судове засіданні не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Амур-Нижньодніпровської районної організації товариства Червоного хреста України у судове засіданні не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення прокурора Ягольник Г.В., представника Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. та представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою Дніпропетровської області був встановлений факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м.Дніпра об'єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств та фізичних осіб, зокрема на користь відповідачки [PERSON], а саме: [ADDRESS] реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. Зазначене приміщення перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська, яке було зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 13.09.1991 року. Факт належності об'єктів, зазначених у переліках, що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 року, територіальній громаді м.Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №200/5829/13-ц від 14.05.2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 22-23). Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 року «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради №26/23 від 26.09.2001 року, затверджений перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпра (а.с.21). На підставі рішень Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 року та рішення Дніпропетровської міської ради №26/23 від 26.09.2001 року відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 02.07.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 13, що розташоване за адресою: вул. Маршала Малиновського, 18 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - [NUMBER]). Із метою реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року, об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖЕП АНД району передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» (а.с. 24-25). 06.08.2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району. На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 року ВРЖЕП АНД району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі №38/5005/6637/2012 ВРЖЕП АНД району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На підставі вказаної постанови ліквідатором ВРЖЕП АНД району призначено арбітражного керуючого Барановського О.В., яким всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об'єктами комунальної власності, нежитлове приміщення №13, що розташоване за адресою: вул.Маршала Малиновського, 18 у м.Дніпропетровську з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нерухомого майна, площею 30,4 кв.м, оформлених протоколом №23 від 27.12.2012 року, та переможцем яких визначено товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛЯРИС» (а.с 29-31). На підставі протоколу проведення біржових торгів 27.07.2013 року між ВРЖЕП АНД району та TOB «СОЛЯРИС» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №13 по вул.Маршала Малиновського, 18 у м.Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрований в державному реєстрі за № 2147 (а.с. 32-33). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року, задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі (а.с.76-94). Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення №13, що розташоване за адресою: вул.Маршала Малиновського, 18 у м.Дніпропетровську та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа», оформлених протоколом №23, та визнано недійсним договір купівлі-продажу №2147 від 27.07.2013 року, укладений між ліквідатором - арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та TOB «СОЛЯРИС», зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є.. Вказане нерухоме майно TOB «СОЛЯРИС» було відчужено на користь TOB «ТУЛС» за договором купівлі-продажу, реєстровий №4949 від 18.10.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. (а.с.34-38). У подальшому спірне нерухоме майно за договором купівлі-продажу, реєстровий №2543 від 08.07.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., відчужено TOB «ТУЛС» на користь громадянки [PERSON] (а.с. 39-42). Відповідно до Інформаційної довідки №85737745 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на час розгляду справи, власником спірного нерухомого майна є [PERSON] (а.с.26-28). Відповідачка [PERSON] на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт (зареєстрованого у Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 28 липня 2016 року № ДП 082162103113) здійснила реконструкцію нежитлового приміщення №13 під квартиру у житловому будинку №18 по вул.Маршала Малиновського у м.Дніпрі, загальною площею 30,4 кв.м.. Разом з тим, площа та загальні технічні характеристики нерухомого майна не змінились, тому, на думку суду, документальне засвідчення даних про реконструкцію нежитлового приміщення під квартиру не свідчить про створення нового об'єкту нерухомого майна, оскільки відповідно до положень ст.181 ЦК України, об'єкт є нерухомою річчю, основною ознакою якої є розміщення на певній земельній ділянці без можливості переміщення та розташований за певною адресою. Нежитлове приміщення [ADDRESS] починаючи із 1973 року по теперішній час використовується як кімната медико-соціальної допомоги Амур-Нижньодніпровської районної організації Товариства Червоного Хреста України, що підтверджується, рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради №1466 від 01.08.1973 року «Про відкриття медичного пункту для обслуговування інвалідів Великої Вітчизняної війни на житловому масиві «Сонячний» (а.с. 69), рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №372 від 16.08.1990 року «Про подальше вдосконалення заходів роботи з покращення медико-соціальної допомоги ветеранам війни та праці, воїнам-інтернаціоналістам, пенсіонерам, одиноким громадянам похилого віку» (а.с.70-72), рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 163 від 20.01.2000 року «Про передачу в оренду нежитлових приміщень виконавчим комітетам районних рад під кімнати та центри медико-соціальної допомоги» (а.с.74-75). Незважаючи на складені [PERSON] документи з реконструкції приміщення [ADDRESS], використання вказаного приміщення як кімнати медико-соціальної допомоги свідчить про те, що його функціональне призначення залишилось незмінним. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлена належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Виходячи з наведених приписів та норм ст.ст. 19, 143 Конституції України, ст. 327 ЦК України, ч.5 ст.16, п.30 ч.1 ст.26, ч. 1, ч. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - стосовно повноважень територіальних громад, уповноважених представницьких органів таких громад, у тому числі стосовно майна, що є у власності цієї громади та є комунальним майном (об'єктів комунальної власності), права таких представницьких органів на володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності відповідної територіальної громади, у тому числі права на вилучення на користь інших суб'єктів права власності, порядку здійснення такого вилучення (відчуження), що лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Міськради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Так, за нормами ст.388 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст.330 ЦК України). Частиною 1 ст.388 ЦК України визначені випадки витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України). П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. За нормою частини 1 статті 216 ЦК України, не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації ст.19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 05.10.2016 року у справі №916/2129/15 та від 25.01.2017 року у справі №916/2131/15 про те, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК добросовісність набувача презумується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи та оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза її волею, суд вважає про наявність правових підстав для задоволення позову про витребування майна на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає витребувати від [PERSON], на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ЄДРПОУ 26510514, місцезнаходження: м.Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75, нерухоме майно - приміщення №13 по вулиці М.Малиновського, 18 у місті Дніпрі. Що стосується заяви третьої особи ТОВ «Тулс» про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд вважає зазначити наступне. Згідно зі ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); у зв'язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу). Згідно з ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу №2147 від 27.07.2013 року, укладений між ліквідатором - арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та TOB «СОЛЯРИС», зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за яким ТОВ «СОЛЯРИС» набуло право власності на спірне приміщення №13 по вул.Маршала Малиновського, 18 умісті Дніпрі, було визнано недійсним ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року №38/5005/6637/2012, якою також і було враховано строк позовної давності щодо позовних вимог про недійсність правочину, тому суд вважає невірним визначенням представником третьої особи ТОВ «ТУЛС» моменту виникнення початку перебігу позовної давності для пред'явлення Дніпропетровською міською радою позовних вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, моментом вибуття цього майна з володіння, тобто з 27.07.2013 року (дня укладання), визнаного недійсним договору купівлі-продажу, що укладений між ліквідатором - арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та TOB «СОЛЯРИС», зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., оскільки в даному випадку перебіг позовної давності для Дніпропетровської міської ради із позовними вимогами про витребування майна розпочинається саме з дня набрання чинності ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року № 38/5005/6637/2012, що залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року та спливає 12.01.2020 року. Також суд звертає увагу на вимоги п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України щодо змісту мотивувальної частини рішення, та вважає зазначити про залишення поза увагою заяви третьої особи ТОВ «Тулс» про залишення позову без розгляду з підстав ст.185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви, а також про застосування строку позовної давності до позовних вимог, оскільки третя особа не наділена процесуальними правами щодо надання таких клопотань та заяв, а також вказані заяви є очевидно неприйнятними з огляду на вимоги процесуального законодавства, усталену судову практику щодо порядку та підстав залишення позову без розгляду і умов застосування строку позовної давності. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню по 1 600,00 грн. судового збору на користь прокуратури Дніпропетровської області.

Outcome: approved