Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Заявник 08.08.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області\~ з заявою про встановлення факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 075921, виданого 07.10.2004 року Кілійською районною державною адміністрацією\~ Одеської області. В обґрунтування заявлених вимог\~ [PERSON] зазначив, що 07.10.2004 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 075921, виданий на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 07.10.2004 року № 583. Однак в зазначеному акті була допущена помилка, а саме прізвище власника замість «Зелінський» було зазначено «Зелинський». Заявник звернувся до Відділу Держгеокадастру у Кілійському районі із заявою про виправлення помилки в державному акті, однак йому було відмовлено й повідомлено, о на даний час немає можливості виправити помилку. Наявність розбіжностей в написанні прізвища в державному акті та анкетними даними перешкоджає [PERSON] в повній мірі користуватися та розпоряджатися належною йому земельною ділянкою. Заявник, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак надав заяву, відповідно до якої просить справу розглянути за його відсутності. Представник Кілійської районної державної адміністрації, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглянути справу за його відсутності. На підставі письмових заяв суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~ Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані\~ письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: З державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 075921, виданого 09.12.2004 року на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Кілійського району Одеської області № 583 від 07.10.2004 року, вбачається, що «Зелинському Дмитру Захаровичу» передано на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,32 гектарів, розташовану на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно паспорту серії ОК № 027191, виданого Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області 08.11.2016 року, прізвище, імя, по батькові, дата народження заявника [PERSON], [INFO]. З довідки № 5133/1129 від 08.11.2016 року, виданої Кілійським районним сектором ГУ ДМС України в Одеській області, вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], був документований паспортом громадянина України серії ОК № 027191 від 08.11.2016 року Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області у звязку з уточненням персональних даних. 13.01.1999 року громадянин [PERSON], [INFO], був документований паспортом серії КК 196484 Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області у звязку з обміном паспорта зразка 1974 року. Заява про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року заповнена російською мовою, в якому прізвище громадянина вказане як (рос.) «Зелинский Дмитрий Захарович». При обміні паспорта зразка 1974 року прізвище було перекладено як (укр.) «Зелинський Дмитро Захарович». [PERSON] Захарович та [PERSON], 01.08.1945 оку народження, одна і та сама особа. У відповідності до п. 6 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. З інформаційного листа Відділу у Кілійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16.12.2016 року № З-1144/0-1136/6-16 вбачається, що [PERSON] звертався до Відділу Держгеокадастру у Кілійському районі з питанням про виправлення помилки в державному акті на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 075921, однак йому було відмовлено в внесенні виправлень в зазначений акт. У звязку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме органом державної реєстрації прав. Тому, з 01.01.2013 року органи Держземагентства позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності та користування\~\~ земельною ділянкою.\~ Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Оскільки заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку\~ виправити допущену помилку, суд вважає, що право власника землі підлягає судовому захисту, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, за правилами окремого провадження. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення \~суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, а також зважаючи не те, що заявник дійсно позбавлений змоги в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном через неправильність запису у правовстановлюючому документі,\~ а також на відсутність можливості в позасудовому порядку внести виправлення до правовстановлюючого документу, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved