Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Заявник [PERSON] 20.07.2018 року звернулася у суд із заявою, в якій просить визнати її сина [PERSON], [INFO], уродженця та жителя с. Лавочне Сколівського району Львівської області недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном останнього. У ході судового розгляду для встановлення психічного стану [PERSON] просить призначити судово-психіатричну експертизу. Свою заяву обґрунтовує тим, що її син - [PERSON] - є інвалідом І групи з дитинства у зв'язку з психічним захворюванням та проживає разом із заявником за адресою: [ADDRESS] Львівської області. Син повністю перебуває на утриманні заявниці, яка здійснює за ним догляд. У зв'язку з особливістю наявного у нього захворювання, останній обмежений у здатності до спілкування та контролю своєї поведінки, а тому потребує постійного стороннього догляду. Заявник [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити, визнати [PERSON] недієздатним та призначити її опікуном останнього. Заінтересована особа - Орган опіки та піклування Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, заяви про розгляд справи у відсутності такого не подала. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, пояснення заявника, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Главою 2 Розділу ІV ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. [PERSON], [INFO], згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.11.2017 року, визнаний інвалідом І групи «А» з дитинства безтерміново, потребує постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги. Заявник [PERSON] є його мамою, мешкає разом з ним однією сім'єю та здійснює догляд за ним, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 486, виданою Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області від 13.06.2018 року та копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області від 02.03.2000 року. Через стан свого здоров'я [PERSON] не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може самостійно себе обслуговувати. Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров'я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних зі станом її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону). Під час розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною суд, встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про психічний розлад, призначив судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи (ч. 1 ст. 239 ЦПК України). Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 429 від 07.09.2018 року КЗ ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня - [PERSON], [INFO], страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі важкої розумової відсталості у ступені ідіотії. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. У судовому засіданні була присутня особа, відносно якої розглядається питання про визнання особи недієздатною, та призначення опікуна. Суд переконався, що [PERSON], [INFO], дійсно є важко хворою особою, був стривожений та наляканий навколишньою обстановкою. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], [INFO], недієздатним, оскільки належними доказами по справі підтверджено, що в силу свого захворювання він нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Стаття 63 ч. 4 ЦК України визначає, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов'язком суду, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов'язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов'язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов'язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров'я, родинні зв'язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов'язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п'ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов'язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії у порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. За таких обставин, в інтересах [PERSON], [INFO], суд вважає необхідним визнати його недієздатним, встановити над ним опіку та вважає доцільним призначити заявника [PERSON] його опікуном.

Outcome: approved