Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 09 лютого 2012 року її прийнято на роботу до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на посаду заступника директора департаменту страхування з окладом відповідно до штатного розкладу. 02 лютого 2015 року позивача звільнено з займаної посади, однак, належні до сплати суми не виплачені в передбачений законом строк, тому утворилася заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 28 516,13 грн. (довідка від 16.02.2015 № 297). На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2015 № 47244925 відповідач оплатив позивачу заборгованість по заробітній платі лише 18.06.2015 року. У звязку із викладеним, позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38 669,54 грн.; інфляційні втрати в розмірі 14 146,59 грн.; 3% річних в розмірі 471,21 грн., а всього стягнути 63 287,34 грн. Також позивач посилається на те, що через невиплату заробітної плати у день звільнення, зазнала значних моральних страждань, так як позбавлена була нормального існування, харчування, можливості вести звичний спосіб життя, тому просила стягнути із відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. Позивач у судовому засіданні доводи позову підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з 09 лютого 2012 року працювала в ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на посаді заступника директора департаменту страхування та 02 лютого 2015 року її звільнено із займаної посади. Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2015 року стягнуто із ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 516,13 грн. Із постанови відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у місті Києві від 24.06.2015 року № 47244925 про закінчення виконавчого провадження вбачається, що борг у розмірі 28 516,13 грн. стягнутий у повному обсязі та перерахований на користь стягувача [PERSON] 18.06.2015 року. Позивач, просить стягнути із відповідача середній заробіток за весь час затримки при звільненні та завдану моральну шкоду, однак такі вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Нормами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст.117). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.1 ст.237-1). Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати працівнику належних сум при звільненні та стягнення моральної шкоди, завданої такою невиплатою є також трудовим спором. Зокрема, у Рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Згідно із ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Матеріалами справи встановлено, що позивачу виплачено в повному обсязі заборгованість по заробітній платі 18 червня 2015 року, а із вказаним позовом до суду звернулась 16 грудня 2016 року, тобто більш як через 3 місяці з дня, коли вона дізналась або повинна була дізнатись про виплату заборгованості. Жодних поважних причин пропуску тримісячного строку звернення до суду позивачем не наведено та відповідних доказів у судовому засіданні не надано. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні та моральної шкоди необхідно відмовити у звязку із пропуском строку звернення до суду. Посилаючи на ст. 625 ЦК України позивач також просить стягнути із відповідача інфляційні втрати та три проценти за весь час затримки виплати належних сум. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 509\~\~ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Пункт ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Так, судом встановлено, що судовим наказом Броварського міськрайонного суду київської області від 25 лютого 2015 року стягнуто із відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 516,13 грн., а борг за даним судовим рішенням відповідач сплатив 18.06.2015 року. Врахувавши вищевказані норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що інфляційні втрати та 3 % річних за період із 25.02.2015 р. по 18.06.2015 р. становлять відповідно 10\~246, 56 грн. та 265 грн., які підлягають стягненню із відповідача. Таким чином,\~ заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial