Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Заступник прокурора Обухівського району Київської області звернувся до Обухівського районного суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати незаконними та скасувати рішення 3 сесії Козинської селищної ради Обухівського району Київської області 6 скликання №№ 17/66, 17/67, 17/68, 17/69, 17/70, 17/71, 17/72, 17/73, 17/74, 17/75, 17/76, 17/77, 17/78, 17/79, 17/80, 17/81, 17/82, 17/83, 17/84, 17/85, 17/86, 17/87 від 21.12.2010 року, визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], серії [NUMBER] серії [NUMBER] скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER], скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER], скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER], скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER], та витребувати із незаконного володіння земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] загальною площею 1,8698 га, вартістю 2467949,02 грн. та повернути їх у комунальну власність територіальної громади смт. Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням 32 сесії 5 скликання Козинської селищної ради. Обухівського району № 21 від 01.04.2010 року, розглянувши заяву ДП Клінічний санаторій «Жовтень» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 29.03.2010 року, внесено зміни до договору оренди від 15.01.2002 року за взаємною згодою з ДП Клінічний санаторій «Жовтень» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» і вилучено з користування земельну ділянку загальною площею 4,4 га, зараховано її до земель Козинської селищної ради. Рішенням 33 сесії 5 скликання Козинської селищної ради Обухівського району № 21 від 14.05.2010 року затверджено технічну документацію по земельно-кадастровій інвентаризації та узгодженню зовнішніх меж земельної ділянки, що перебуває в користуванні ДП Клінічний санаторій «Жовтень» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». На підставі цього, в договір оренди земельної ділянки від 15.01.2002 року, який зареєстрований в Обухівському районному відділі земельних ресурсів за № 317 від 13.04.2004 року договором від 05.08.2010 року внесено відповідні зміни. В подальшому, рішенням 33 сесії 5 скликання Козинської селищної ради Обухівського району № 22 від 14.05.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Київській Митрополії Української Православної Церкви для будівництва заміської резиденції Предстоятеля Української православної церкви площею 1,5928 га. Крім того, рішеннями 32 сесії 5 скликання Козинської селищної ради Обухівського району від 01.04.2010 року надано дозволи на розробку проекту відведення земельної ділянки площею по 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд: № 33/112 [PERSON], № 33/113 [PERSON], № 33/114 [PERSON], № 33/115 [PERSON], № 33/116 [PERSON], № 33/117 [PERSON], № 33/119 [PERSON], № 33/120 [PERSON], № 33/121 [PERSON], № 33/122 [PERSON], № 33/123 [PERSON], № 33/124 [PERSON], № 33/125 [PERSON], № 33/126 [PERSON], № 33/127 [PERSON], № 33/136 [PERSON], № 33/137 [PERSON], № 33/138 [PERSON], № 33/139 [PERSON], № 33/140 [PERSON], № 33/141 [PERSON], № 33/142 [PERSON] В подальшому, 21.12.2010 року, рішеннями 3 сесії 6 скликання Козинської селищної ради Обухівського району №№ 17/66 - 17/87 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність: [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1262 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1198 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1139 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,126 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1217 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1382 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,137 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1285 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1128 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1133 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1235 га); [PERSON]. ([NUMBER], площа 0,1082 га); [PERSON] ([NUMBER] площа 0,1145 га). В подальшому, [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 706, 710, 714 від 19.04.2011 року придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,3386 га, об'єднала їх на підставі розробленої технічної документації. Земельній ділянці присвоєний кадастровий номер [NUMBER]. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 852, 847 від 19.03.2011 року придбала у [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,2228 га. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 5650, 5642 від 30.12.2011 року придбав у [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,2522 га. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відміток про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1115 від 29.05.2012 року придбав у [PERSON], земельну ділянку площею 0,1083 га. Право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. В подальшому [PERSON] на підставі договору дарування № 7-321 від 06.05.2014 року подарував земельну ділянку [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1121 від 29.05.2012 року придбали у [PERSON]В, земельну ділянку площею 0,1128 га. Право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] та [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок № 1122, 1118 від 27.05.2011 року, № 1066 від 29.04.2011 року, № 1522 від 09.06.2011 року придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,4554 га. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відміток про перехід права власності на земельні ділянки на державних актах серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 11215646 від 30.12.2011 року придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1217 га. Право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. В подальшому [PERSON] на підставі договору дарування № 7-256 від 04.04.2014 року подарувала земельну ділянку [PERSON] [PERSON] на підставі договору дарування № 894 від 10.05.2011 року подарувала [PERSON] земельну ділянку. В подальшому [PERSON] відчужив земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу № 884 від 26.12.2013 року на користь [PERSON] (розмір частки 70/100) та [PERSON] (розмір частки 30/100). [PERSON] на підставі договору дарування № 712 від 26.02.2014 року подарувала свою частину земельної ділянки на користь [PERSON] Встановлено, що під час розроблення проекту землеустрою з відведення земельних ділянок громадянам у власність затверджена прибережно-захисна смуга відповідно до містобудівної пропозиції розміром у 25 метрів. Виділення земельних ділянок у власність громадян відбулось з порушенням норм земельного та водного законодавства. Позивач в позовній заяві посилається на те, що Дніпро - це велика річка, яка відноситься до об'єктів загальнодержавного значення, а отже ширина прибережно-захисної смуги повинна встановлюватись 100 метрів, тому передача у власність громадян земель водного фонду які знаходяться у прибережній захисній смузі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд прямо суперечить приписам ст. 84 Земельного кодексу України, ст. 85 Водного кодексу України, оскільки земельні ділянки розташовані в 100-метровій зоні. Враховуючи, що землі водного фонду не підлягають передачі у власність, селищна рада, приймаючи оспорювані рішення про передачу у власність громадян спірних земельних ділянок водного фонду, вийшла за межі наданих їх повноважень. Прокурор в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві, та просив задовольнити. Представник відповідача Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на необгрунтованість позовних вимог, та вказував на те, що Канівське водосхвище є штучно створеним об'єктом, а правий берег водоскидного каналу від насосної станції масиву «Конча-Заспа», який з'єднаний з Канівським водосховищем, не є руслом річки Дніпро, а тому до неї не встановлена 100-метрова прибережна захисна смуга. Представник відповідача [PERSON], в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на необгрунтованість та недоведеність позовних вимог, та просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Інші відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Допитаний в судовому засіданні в якості експерта [PERSON] висновок за результатами проведення експертизи з питань землеутрою № 6461/16-41 від 01.06.2016 року та обставини викладені в ньому підтримав. Інші відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням 32 сесії 5 скликання Козинської селищної ради Обухівського району № 21 від 01.04.2010 року, розглянувши заяву ДП Клінічний санаторій «Жовтень» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 29.03.2010 року, внесено зміни до договору оренди від 15.01.2002 року за взаємною згодою з ДП Клінічний санаторій «Жовтень» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» і вилучено з користування земельну ділянку загальною площею 4,4 га, зараховано її до земель Козинської селищної ради. Рішенням 33 сесії 5 скликання Козинської селищної ради Обухівського району № 21 від 14.05.2010 року затверджено технічну документацію по земельно-кадастровій інвентаризації та узгодженню зовнішніх меж земельної ділянки, що перебуває в користуванні ДП Клінічний санаторій «Жовтень» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та внесено зміни в договір оренди земельної ділянки від 15.01.2002 року, який зареєстрований в Обухівському районному відділі земельних ресурсів за № 317 від 13.04.2004 року договором від 05.08.2010 року. В подальшому, рішенням 33 сесії 5 скликання Козинської селищної ради Обухівського району № 22 від 14.05.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Київській Митрополії Української Православної Церкви для будівництва заміської резиденції Предстоятеля Української православної церкви площею 1,5928 га. Крім того, рішеннями 32 сесії 5 скликання Козинської селищної ради Обухівського району від 01.04.2010 року надано дозволи на розробку проекту відведення земельної ділянки площею по 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд: № 33/112 [PERSON], № 33/113 [PERSON], № 33/114 [PERSON], № 33/115 [PERSON], № 33/116 [PERSON], № 33/117 [PERSON], № 33/119 [PERSON], № 33/120 [PERSON], № 33/121 [PERSON], № 33/122 [PERSON], № 33/123 [PERSON], № 33/124 [PERSON], № 33/125 [PERSON], № 33/126 [PERSON], № 33/127 [PERSON], № 33/136 [PERSON], № 33/137 [PERSON], № 33/138 [PERSON], № 33/139 [PERSON], № 33/140 [PERSON], № 33/141 [PERSON], № 33/142 [PERSON]. На підставі рішення Козинської селищної ради від 01.04.2010 року ТОВ «Укрземпроект» був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 22 громадянам, зареєстрований в Управлінні Держкомзему в Обухівському районі 22.12.2010 року. Відповідно до довідки форми 6-зем Управління Держкомзему в Обухівському районі № 05-02/1289 від 06.04.2010 року, земельна ділянка загальною площею 3,300 га, яка знаходиться в межах смт. Козин, Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, намічена до передачі у власність 22-ом громадянам (відповідно до списку), рахується як землі не надані у власність або користування в межах населеного пункту, піски. Категорія земель: землі запасу населеного пункту (землі житлової та громадської забудови). Відповідно до висновку Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 09.11.2010 року №АД/8-1553, проект землеустрою погоджено та вказано, що земельні ділянки розташовані на території смт. Козин знаходяться в водоохоронній зоні. Відповідно до довідки Управлінні Держкомзему в Обухівському районі №05-03/3165 від 22.12.2010 року, сформовано наступні кадастрові номери:- [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1262 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1198 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1139 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,126 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1217 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1382 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,137 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1285 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1128 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1131 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1235 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1235 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1082 га); - [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1145 га). Відповідно до висновку державної експертизи землевпорядної документації від 17.12.2010 року №1439-16е, затвердженої Начальником Головного управління Держкомзему у Київській області від 20.12.2010 року, вказано, що поданий на державну експертизу Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 22 громадянам ([PERSON], та інші) та території смт. Козин Обухівського району Київської області в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам оцінюється позитивно. Відповідно до робочого проекту встановлення та облаштування прибережної захисної смуги каналу, берегоукріплення вздовж земельних ділянок, що перебувають у користуванні Української православної церкви та двадцяти двох громадян України в смт. Козин Обухівського району Київської області, виготовленого ТОВ «ВО «Габіони України» в 2010 році, встановлено, що ширину прибережної захисної смуги (смуги відведення) у 25 метрів, та визначено, що земельні ділянки розміщені на території, яка відноситься до прибережної заплави річки Дніпро на березі каналу, який з'єднаний з Канівським водосховищем, виходячи з цього прибережна захисна смуга каналу вздовж земельних ділянок встановлюється у вигляді смуги відведення для експлуатації березахисної споруди та зону залуженні і заліснення для захисту каналу від забруднення і засмічення. Ширина прибережної захисної смуги каналу, прийняття в проекті, становить 25 метрів. 30.10.2010 року, відповідно до рішення №3 Козинської селищної ради Обухівського району, даний робочий проект визначення водоохоронної зони був затверджений. В подальшому, 21.12.2010 року, рішеннями 3 сесії 6 скликання Козинської селищної ради Обухівського району №№ 17/66 - 17/87 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельних ділянок: [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1262 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1198 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1139 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,126 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1217 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1382 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,137 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1285 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1128 га); [PERSON] ([NUMBER] площа 0,1131 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1133 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1235 га); [PERSON] ([NUMBER], площа 0,1082 га); [PERSON] ([NUMBER] площа 0,1145 га). В подальшому, [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 706, 710, 714 від 19.04.2011 року придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,3386 га, об'єднала їх на підставі розробленої технічної документації. Земельній ділянці присвоєний кадастровий номер [NUMBER]. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 852, 847 від 19.03.2011 року придбала у [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,2228 га. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 5650, 5642 від 30.12.2011 року придбав у [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,2522 га. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відміток про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1115 від 29.05.2012 року придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1083 га. Право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. В подальшому [PERSON] на підставі договору дарування № 7-321 від 06.05.2014 року подарував земельну ділянку [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1121 від 29.05.2012 року придбали у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1128 га. Право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] та [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок № 1122, 1118 від 27.05.2011 року, № 1066 від 29.04.2011 року, № 1522 від 09.06.2011 року придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,4554 га. Право власності на земельні ділянки перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відміток про перехід права власності на земельні ділянки на державних актах серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 11215646 від 30.12.2011 року придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1217 га. Право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] шляхом поставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на державних актах серії [NUMBER] від 28.12.2010 року. В подальшому [PERSON] на підставі договору дарування № 7-256 від 04.04.2014 року подарувала земельну ділянку [PERSON]. [PERSON] на підставі договору дарування № 894 від 10.05.2011 року подарувала [PERSON] земельну ділянку. В подальшому [PERSON] відчужив земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу № 884 від 26.12.2013 року на користь [PERSON] (розмір частки 70/100) та [PERSON] (розмір частки 30/100). [PERSON] на підставі договору дарування № 712 від 26.02.2014 року подарувала свою частину земельної ділянки на користь [PERSON] Відповідно до висновку експертів за результатами проведення експертизи з питань землеутрою № 6461/16-41 від 01.06.2016 року, робочий проект «Встановлення та облаштування прибережної захисної смуги каналу, берегоукріплення вздовж земельних ділянок, що перебувають у користуванні Української православної церкви та двадцяти двох громадян України в смт. Козин Обухівського району Київської області», затверджений рішенням 37 сесії Козинської селищної ради Обухівського району Київської області V скликання від 30.10.2010 року № 3, не є документацією на підставі якої мала бути встановлена прибережна захисна смуга вздовж правого берега водоскидного каналу від насосної станції масиву «Конча-Заспа», який з'єднаний з Канівським водосховищем, оскільки даний проект є проектом будівництва, а не проектом землеустрою, а згідно ст. 63 Земельного кодексу України та ст. 91 Водного кодексу України вздовж каналів, які є одночасно і водними об'єктами і гідротехнічними спорудами, встановлюються смуги відведення, а не прибережні захисні смуги, і розміри та режим використання смуг відведення уздовж каналів визначаються за проектом землеустрою. Відповідно до положень ст.13,14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля,її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2,19 Закону України «Про охорону земель», визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. Частина друга статті 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до ст. 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60 - 62 ЗК України та статтями 1, 88 - 90 ВК України. Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Згідност.59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Згідно п.п.1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.05.1996 №486, визначення меж передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприродт, Держводагенством і територіальними органами Держземагенства. Статтею 59 ЗК України встановлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Так, ч.2 вказаної статті передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об»єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд законом не передбачено, а тому в даному випадку відбулася незаконна передача спірних земельних ділянок водного фонду, безоплатна приватизація її громадянами, що призвело до одержання спірної земельної ділянки у власність. На думку суду відповідачі в силу зовнішніх об`єктивних видимих характерних для земель водного фонду природних ознак (наявності річки Дніпро, її берегових ліній, прибережно-захисних смуг) знали або могли знати про те, що земля водного фонду вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під сумнів. А тому позовні вимоги прокурора про визнання незаконними рішень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, скасування державної реєстрації та витребування спірних земельних ділянок з володіння відповідачів на користь держави є законними, обґрунтованими, та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, та такими, що відповідають в тому числі і нормам ст. 153 ЗК України, ст.388 ЦК України в зв`язку з порушенням органами місцевого самоврядування вимог ВК України та ЗК України. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що при зверненні прокурора до суду з позовом, останнім було пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Відповідно до вищезазначеної норми, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник відповідача просив застосувати строк позовної давності по справ. Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст.ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За положеннями ч. 2 ст. 3 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним з таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень у порядку глави 3 розділу V ЦПК України від 27 квітня 2016 року у справі №6-216цс16 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-2469цс16. При цьому відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 25 березня 2015 року та 23 грудня 2014 року. Частина 4 ст.268 ЦК України в редакції до 20.12.2011 року встановлювала правило, згідно з яким позовна давність не поширювалася на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Проте, законом від 20.12.2011 року №4176-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» вказане положення зі статті 268 ЦК України було виключене. Також правову позицію з цього приводу неодноразово висловлював Верховний Суд України. Так, у постанові від 08.06.2016 року по справі №6-3089цс15 зазначено, що «з огляду на статус держави та її органів як суб»єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред»являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб»єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.». Відносно моменту початку перебігу позовної давності, то як вбачається з правової позиції ВСУ у справі №6-2469цс16: «пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен мас право на розгляд його справи судом. Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.». На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що строк почався з часу прийняття рішення Козинською селищною радою у 2010 році. При тому, як вбачається з матеріалів справи, позивач як суб»єкт владних повноважень в силу своїх повноважень знав про зазначене рішення Козинської селищної ради, або міг довідатися ще у 2010 році про порушення прав і законних інтересів, а саме, про передачу земельних ділянок у власність громадянам. Посилання прокурора під час судового розгляду на те, що про порушення норм, що викладені в позовній заяві прокуратурі стало відомо лише після опрацювання кримінального провадження в 2012 році, та в зв»язку з цим ним було подано клопотання про поновлення строків звернення до суду, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи та не підтверджується жодними доказами, а тому підстав для поновлення строку позовної давності суд не вбачає. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через пропуск трьохрічного строку позовної давності, в межах якого прокурор, міг звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

Outcome: dismissed