Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , що є спільним сумісним майном подружжя. Позов обґрунтовується тим, що 20 грудня 2001 року за спільні кошти подружжя придбаний житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 8 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В добровільному порядку з відповідачем не вдалося дійти згоди щодо визнання за відповідачем Ѕ частки вказаного житлового будинку. Оскільки майно набуте сторонами за час шлюбу за спільні кошти та є спільною власністю подружжя, тому позивач вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 1996 року і у 2001 році за спільні кошти вони придбали будинок [ADDRESS] . В тепершній час сторони шлюб розірвали, тому вона має право на Ѕ частку спірного будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Місцеперебування відповідача суду невідоме і надійшли відомості щодо виклику [PERSON] в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК), за зареєстрованим місцем проживання (ч. 10 ст. 130 ЦПК). Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з такого. З копії рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 8 грудня 2016 року вбачається, що шлюб укладений 25 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1, розірваний. Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку серії АЕІ № 488787 від 20 грудня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Рожищенської державної нотаріальної контори Матвійчук С.П., [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами на [ADDRESS] . Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст. 60 СК свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Слід зазначити, що від відповідача до суду заперечень проти позову не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Нормою ст. 69 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Частинами 1-3 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК). Згідно вимог ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши представлені\~позивачем докази,\~суд дійшов\~висновку щожитловий будинок [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] , тому наявні підстави для визнання за останньою права власності на Ѕ частку вказаного будинку. Під час розгляду справи судом не встановлено спору з приводу часток у майні та обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя. Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved