Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року у цивільній справі 761/12131/18 провадження №2/761/5072/2018 вирішено позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - задовольнити. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» заборгованість у розмірі 396308,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» судовий збір в розмірі 2972,50 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» судовий збір в розмірі 2972,50 грн. У грудні 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив скасувати вказане заочне рішення. Ухвалою суду від 09.04.2019 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сузір`я» та [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики № 11/ФЛ-074, відповідно до умов якого позивач видав відповідачу грошові кошти на загальну суму 345000,00 грн., зазначивши, що п. 3.2. договору позики встановлено кінцевий термін погашення позики до 01.05.2020 року включно. 10.11.2011 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач 2 зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту. В забезпечення виконання договору позики, між позивачем та відповідачем 2 було укладено іпотечний договір від 30.01.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Циганенко Л.В., відповідно до п.1.1. якого відповідач 2 виступає майновим поручителем та іпотечний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Станом на 20.03.2018 року відповідач 1 здійснив часткове погашення позики на загальну суму 121192,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунка, прибутковими касовими ордерами, але в порушення зазначених договірних зобов`язань, залишок суми позики в розмірі 80764,00 грн. відповідачі не повернули, в результаті чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 396308,00 грн., яка складається із суми позики, що залишилася у розмірі 223808,00 грн. та штрафу в розмірі 172500,00 грн. Неодноразові нагадування про необхідність повернення грошей результату не дали, а тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Тому, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 396308,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. В судовому засіданні 22.10.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що жодного підтвердження домовленості перерахування коштів відповідачем на картку генерального директора [PERSON] для погашення боргу позивач не має, доказів такої домовленості не існує. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні 22.10.2019 року заперечували проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні. Відповідач суду пояснив, що борг частково погашався шляхом перерахування на банківську картку [PERSON] , генерального директора відповідача, для погашення боргу відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання 22.10.2019 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У судовому засіданні було встановлено, що 10.11.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сузір`я» та відповідачем 1 було укладено договір безвідсоткової позики № 11/ФЛ-074 (а.с. 7-10). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору позивач надає відповідачу безвідсоткову поворотну позику у розмірі 345000,00 грн. на умовах, передбачених цим Договором, для господарських потреб. Відповідно до п. 3.1.1. даного договору позивач зобов`язався надати грошові кошти у межах, що встановлена у п. 1.1 цього договору, у безготівковому/готівковому порядку шляхом перерахування/надання грошових коштів за письмовими заявками відповідача. Позивач, в межах заявлених сум, зазначених в договорі, видав відповідачу 1 з каси кошти в сумі 345000,00 грн., що підтверджується копією акту-звіряння взаємних розрахунків за період з 10.11.2011 року до 06.09.2017 року (а.с. 17). Згідно пункту 1.2. договору безвідсоткової позики кінцевий термін погашення позики встановлено до 01 травня 2020 року включно (а.с. 7). Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором безвідсоткової позики виконав, надавши відповідачу на умовах, визначених договором грошові кошти у сумі 345000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав зобов`язання частково. Відповідач у період з 01.03.2012 року до 01.03.2018 року зобов`язаний був погасити заборгованість на загальну суму 201956,00 грн., згідно прибуткових касових ордерів, досліджених судом, відповідач 1 станом на 20.03.2018 року погасив заборгованість на суму 121192,00 грн., решту коштів в сумі 80764,00 грн., не повернувши, чим порушив виконання зобов`язань за договором безвідсоткової позики. 10.11.2011 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач 2 зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту (а.с. 11-12). Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В забезпечення виконання договору позики, між позивачем та відповідачем 2 було укладено іпотечний договір від 30.01.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Циганенко Л.В., відповідно до п.1.1. якого відповідач 2 виступає майновим поручителем та іпотечний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (а.с. 13-16). Станом на 21.03.2018 року відповідачем 1 сплачено 121192,00 грн., а тому частина позики, що залишилася становить 2238008,00 грн., отже, для відповідачів, у зв`язку із невиконанням зобов`язань за договором безвідсоткової позики, настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до п. 4.2. договору позики за несвоєчасну сплату передбачено відповідальність, а саме: пеня за кожен день прострочення, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, а у разі прострочення понад 30 днів позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від суми безвідсоткової позики. Отже, внаслідок неналежного виконання зобов`язання за договором позики та не повернення згідно умов договору безвідсоткової позики грошових коштів, відповідач має сплатити позивачу штраф у розмірі 50% від суми безвідсоткової позики, який становить 172500,00 грн. Судом встановлено, що на день подання позовної заяви борг відповідачів перед позивачем становить в загальному розмірі 396308,00 грн., яка складається із суми позики, що залишилася у розмірі 223808,00 грн. та штрафу в розмірі 172500,00 грн. Позивач звертався до відповідачів з вимогою повернути йому позичені ними гроші, але відповідачі згідно умов, обумовлених в договорі, гроші йому не повернули (а.с. 37-50). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦКУ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечуються, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. В розумінні цивільного законодавства України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов`язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Даючи юридичну оцінку доказам , що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що в судовому засіданні підтвердився той факт, що відповідачі своїх зобов`язань за договором безвідсоткової позики № 11/ФЛ-074 від 10.11.2011 року належним чином не виконали, а отже зобов`язані повернути позивачу борг за договором у розмірі 396308,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 5945,00 грн.

Outcome: approved