Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернулося ПАТ АБ «Укргазбанк» із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовано тим, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі начальника відділення № 271/20 Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» [PERSON] та [PERSON] Віктоірвною 28.05.2013 р. був укладений договір № 08/13/0271. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк надав грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 400000 грн. 00 коп. на строк з 28.05.2013 р. по 27.09.2019 р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,2 % річних. Банком зобовязання по кредитному договору виконані, позичальнику відкрито позичковий розрахунок та надано 400000 грн. 00 коп. шляхом отримання готівки з каси банку, що підтверджено заявою на видачу готівки № 8251-56 від 28.05.2013 р., випискою з рахунку та розрахунком заборгованості до цього позову. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком встановленим у Додатку 2 до цього договору та сплату процентів за користування кредитними коштами (надалі кредитна заборгованість) шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 6407 грн. 00 коп. (надалі періодичний платіж), крім першого та останнього платежів, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця , шляхом внесення коштів на відповідний рахунок кредиту через касу банку або шляхом безготівкового перерахунку. Згідно п. 1.4.2 кредитного договору за користування кредитними коштами що не повернуті у терміни, що передбачені цим договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється у розмірі 23,2 % річних. Згідно ст. 546 ч. 1 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.05.2013 р. мід банком і позичальником укладено договір іпотеки № 08/13/0271-3, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.05.2013 р. за реєстровим № 2132, згідно якому банку в іпотеку передано нерухоме майно житловий будинок житловою площею 68,30 кв. м. загальною площею 124,90 кв.м., який знаходиться за адресою: Харківська область Харківський район с. Першотравневе, вул. Сімферопольска, 9 та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.05.2013 р., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 68842863251 та земельна ділянка кадастровий номер 6325151001:00:002:0001 площею 0,1112 га. що знаходиться за адресою: Харківська область Харківський район с. Першотравневе, вул. Сімферопольска, 9 та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.05.2013 р. за реєстровим № 2127 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.05.2013 р., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 68944763251. Відомості про обтяження житлового будинку, а саме заборону на житловий будинок, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження внесено до Дрежавного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 1086897, що підтверджено витягом від 28.05.2013 р., індексний номер 4040843. Відомості про обтяження земельної ділянки внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 1088787, що підтверджено витягом від 28.05.2013 р. індексний № 4048122. Відомості про реєстрацію іпотеки житлового будинку внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису 1087905, що підтверджено витягом від 28.05.2013 р. індексний номер 4044843. Відомості про реєстрацію іпотеки земельної ділянки внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису 1089437, що підтверджено витягом від 28.05.2013 р. індексний номер 4050477. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 08/13/0271-1 від 28.05.2013 р. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання. Позичальник не виконав умови кредитного договору, не дотримується щомісячного графіку погашення кредиту, не у повному обсязі проводить погашення процентів за користування кредитними коштами, в результаті чого станом на 01.06.2014 р. утворилась прострочена заборгованість по кредиту у сумі 1894 грн. 61 коп., прострочена заборгованість по процентах у сумі 30195 грн. 46 коп., поточна заборгованість по процентах 6243 грн. 09 коп., тому банк отримав право достроково стягнути суми заборгованості по кредиту у відповідності до вимог п. 2 ст. 1050 ЦК України у сумі 395976 грн. 79 коп. Відтак заборгованість позивальника по кредиту становить суму 434309 грн. 95 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 01.06.2014 р. Пунктами 1.2, 1.4 договору поруки передбачено що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісіє, неустойки (пені) можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобовязань передбачених у кредитному договорі. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом до позичальника про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення його заборгованості по кредитному договору та до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Представника позивача - [PERSON], в судовому засіданні підтримав позов із наведених у ньому підстав, а представника відповідача - [PERSON], заперечував проти задоволення позову вважаючи що банк не мав права видавати кредит, а тому, відповідач повинен повернути банку лише основну заборгованість без сплати процентів і штрафних санкцій. Окрім цього, представник відповідача у судовому засіданні погодився з тим що Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частин першої і третьої статті 33\~Закону України «Про іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, а в частині третій порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки,\~ інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 21 грудня 2016 р. у справі № 6-1731 цс 16: «За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР)». Суд встановив, що в іпотеку було передано житловий будинок, придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, у звязку із чим наявні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла. Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 21 грудня 2016 р. у справі № 6-2839 цс 16: «Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Так само частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні». Заперечення представника відповідача про те що банк не мав давати кредит позичальнику протирічать діючому законодавству і укладеним між сторонами договорам, а тому суд вважає їх необґрунтованими. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved