Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу та процентів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір'ю відповідача, [PERSON]. 10.01.2006 року вона позичила своєму сину 20000 доларів США для оплати першого внеску за Договором про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків, який він уклав 29.12.2005 року з ДП «Жилбуд». Відповідно до розписки від 10.01.2006 року її син мав повернути борг у строк до січня 2010 року. На момент укладення вказаного договору син позивачки перебував у шлюбі з відповідачкою, [PERSON]. Відповідачі мають двох спільних дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], тому на думку позивачки, кошти він позичав користь своєї сім'ї для придбання квартири. Відповідно до договору про співробітництво з інвестування № 14-27 від 29.12.2005 року [PERSON] мав внести ДП «Жилбуд» грошові кошти у розмірі 61109 доларів США. Для розрахунку з ДП «Жилбуд» [PERSON] 19.04.2006 року уклав Кредитний договір з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» про надання йому у кредит 49999 доларів США. 23.10.2007 року [PERSON] продала належну їй частину квартири, що знаходилася у м. Баку та 25.10.2007 року надала частину отриманих коштів у сумі 40000 доларів США у борг своєму сину для погашення кредиту, зазначені кошти, на думку позивачки, син також позичав та використав на потреби сім`ї. Відповідно до розписки від 25.10.2007 року син позивачки мав повернути борг у строк до січня 2010 року. У строк до 4.05.2011 року борг відповідачі не повернули, оскільки як стверджує позивачка, вона знаходилась за межами України, тому коли у травні 2011 року вона прибула до Одеси, то вони домовилися, що борг буде повернений їй до травня 2012 року, про що свідчить розписка від 4.05.2011 року, де зазначається, що в разі неповернення грошових коштів [PERSON] зобов'язується передати їй у власність квартиру [ADDRESS]. Крім того, 4.05.2011 року позивачка передала сину у борг ще 40000 доларів США для здійснення ремонту у квартирі, яка була придбана ним за договором інвестування, що підтверджується розпискою від 4.05.2011 року, де зазначається, що борг має бути повернений до вересня 2011 року. 19.03.2012 року шлюб між відповідачами було розірвано. На сьогоднішній день борг відповідачі не повернули, що і стало приводом для звернення до суду з вимогами про: стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]: ? частини боргу за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 399650,00 грн., ? частини процентів від сум позики за вказаними договорами у розмірі 175665,23 грн., ? частини процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 22868,73 грн.; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]: ? частини боргу за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 399650,00 грн., ? частини процентів від сум позики за вказаними договорами у розмірі 175665,23 грн., ? частини процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 22868,73 грн.; та стягнення з відповідачів на користь позивачки суми сплаченого судового збору. 19.03.2015 року в судовому засіданні представник позивачки подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просиві суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину боргу за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 1112343,30 грн., ? частину процентів від сум позики за вказаними договорами у розмірі 651237,72 грн., ? частину процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 105066,15 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]: ? частину боргу за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року, у розмірі 1112343,30 грн., ? частину процентів від сум позики за вказаними договорами у розмірі 651237,72 грн., ? частину процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3% річних у сумі 105066,15 грн., та стягнути з відповідачів на користь позивачки суми сплаченого судового збору. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що жодних доказів того, що кошти, які брав у борг [PERSON], були використані в інтересах сім`ї позивачка до суду не надала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне. [PERSON] є матір'ю відповідача, [PERSON], відповідно до Свідоцтва про народження від 21.02.1967 року [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до розписки від 10.01.2006 року (а.с. 10) [PERSON] позичив у своєї матері [PERSON] на строк до січня 2010 року грошові кошти у сумі 20000,00 доларів США по курсу 505 грн. за 100 долларів США, що складає 101000 грн. При цьому, у розписці [PERSON] зазначив, що кошти він позичає на оплату 1 внеску по договору інвестування №14-27 з ДП «Жилбуд» (на квартиру, розташовану в [ADDRESS] від 29.12.2005 року). Відповідно до розписки від 25.10.2007 року (а.с. 37) [PERSON] позичив у своєї матері [PERSON] на строк до січня 2010 року грошові кошти у сумі 40000,00 доларів США по курсу 505 грн. за 100 долларів США, що складає 202000 грн. При цьому, у розписці [PERSON] зазначив, що кошти він позичає для погашення основної частини кредиту за договором №014/0028/74/51058 від 19.04.2006 року. Відповідно до розписки від 04.05.2011 року (а.с. 43) [PERSON] позичив у своєї матері [PERSON] на строк до вересня 2011 року грошові кошти у сумі 40000,00 доларів США по курсу 796,53 грн. за 100 долларів США, що складає 318612 грн. При цьому, у розписці [PERSON] зазначив, що кошти він позичає на капітальний ремонт квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до розписки від 04.05.2011 року (а.с. 42) [PERSON] зобов`язався повернути борг своїй матері [PERSON] за розписками від 10.01.2006 року та 25.10.2007 року в строк до травня 2012 року. При цьому, у розписці [PERSON] зазначив, що у разі непогашення боргу він зобов`язується передати своїй матері квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.06.2005 року до 30.03.2012 року (а.с. 44). Від шлюбу відповідачі мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час перебування відповідачів у шлюбі, а саме: 29.12.2005 року, [PERSON] уклав з ДП «Жилбуд» договір по інвестуванню будівництва квартири [ADDRESS] на суму 61109,00 доларів США. В подальшому на зазначену квартиру [PERSON] оформив право власності, що підтверджується свідоцтвом від 07 квітня 2011 року (а.с. 61) та витягом з державного реєстру (а.с. 62). Суд критично відноситься до доводів позивачки та її сина - відповідача [PERSON], що кошти, які позичив її син за розпискою від 10.01.2006 року були використані на оплату 1 внеску по договору інвестування №14-27 з ДП «Жилбуд» (на квартиру, розташовану в [ADDRESS] від 29.12.2005 року), оскільки за вказаним договором інвестування будівництва (п. 2.1.1.) оплата за договором проводиться у строк, не пізніше здачі житлового будинку в експлуатацію за умови передоплати у розмірі 20% від вартості квартири відповідно до Графіку оплати вартості квартири, який є додатком №1 до зазначеного договору. Додаток №1 (графік оплати вартості квартири до суду сторонами не надавався, а в свою чергу судом встановлено, що 19 квітня 2006 року [PERSON] уклав з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» кредитний договір №014/0028/74/51058 (а.с. 19-22), відповідно до якого отримав кредит у сумі 49000,00 доларів США, що дорівнює майже 85% від вартості всієї квартири, що ним інвестувалась, а не тільки першому внеску за неї. Також суд критично відноситься до доводів позивачки та її сина - відповідача [PERSON], що кошти, які позичив син за іншими розписками використовувались на погашення кредиту та ремонту квартири, оскільки 23.10.2007 року [PERSON], діючи від свого імені та від імені свого сина [PERSON] продала квартиру у [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу [NUMBER] (а.с. 32-36). Як зазначили в судовому засіданні 19.03.2015 року представник позивачки та [PERSON], вказана квартира була продана за 100000,00 Євро, з яких [PERSON] та [PERSON] отримали по 50000 Євро. При цьому, [PERSON] стверджує, що ці кошти він позичив своїй сестрі. На запитання суду, чому він позичав кошти у матері, коли у нього самого була потрібна йому сума, а він її використав не на потреби сім`ї, а нібито передав у борг сестрі, відповідач суду надати пояснення не зміг. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд вважає, що оскільки [PERSON] брав у борг великі суми грошей, то згода на укладення таких договорів позики повинна була надаватись його дружиною письмово. В свою чергу, судом встановлено, що [PERSON]. у письмовій формі згоду на укладення [PERSON] договорів позики, що є предметом розгляду по даній справі, не надавала. Аналогічна правова позиція щодо необхідності отримання письмової згоди другого з подружжя при отриманні у борг великих сум грошових коштів викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року № 6-163цс12, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За таких обставин суд вважає, що позивачка не довела, що отримані її сином - [PERSON] грошові кошти за договорами позики від 10.01.2006 року, 25.10.2007 року, 04.05.2011 року були витрачені в інтересах сім'ї, а також судом встановлено, що дружина [PERSON] у письмовій формі згоду на укладення вказаних договорів позики не надавала, а тому позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог до [PERSON] суд зазначає наступне. [PERSON] не оспорює, що позичав у позивачки гроші та зобов`язався їх повернути, тому суд вважає, що на підставі ст.ст. 625, 1046, 1050 ЦК України з нього слід стягнути всю суму боргу з належними процентами за несвоєчасне повернення боргу. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах позовних вимог, а позивачка просила суд задовольнити її вимоги про стягнення з [PERSON] лише половини суми боргу та процентів, тому суд задовольняє позов саме в цій частині. Також оскільки [PERSON] визнав позов лише в межах заявлених до нього позивачкою вимог, а суд вважає, що він повинен сплатити позивачці всю суму боргу з належними процентами, суд не може прийняти і таке визнання позову. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial