Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

До суду з даним позовом звернувся [PERSON] посилаючись на те, що ТОВ «Фоззі -Фуд», в якому він працював, не зарахувало до трудового стажу період випробування, не внесли ці дані до трудової книжки, своєчасно її не повернули, а тому в наслідок затримки видачі трудової утворилась заборгованість з виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До того ж, такими діями відповідача, завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 56 300 гривень. В судовому засіданні представник позивача та позивач неодноразово доповнювали та уточнювали позовні вимоги і в кінцевй редакції уточненого позову просили суд зобов»язати ТОВ «Фоззі-Фуд» видати наказ про звільнення позивача в день видачі трудової книжки -08.10.2014 року та внести відповідні зміни в трудову книжку, стягнути з ТОВ «Фоззі-Фуд» на його користь несплачені суми по листкам непрацездатності в сумі 218,37 гривень, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв»язку з затримкою видачі трудової книжки за період часу з 26.05.2014 року по 08.10.2014 року в сумі 9 252,21 гривень, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні за період з 09.10.2014 року по 15.01.2015 року в сумі 6 326,61 гривень та моральну шкоду в сумі 56 300 гривень. Представник відповідача категорично заперечувала проти задоволення позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просила суд в його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до наказу №11/М2К від 15.01.2014 року був прийнятий на посаду - продавець продовольчих товарів відділу стелажної торгівлі магазину №2 «Сільпо» у ТОВ «Фоззі-Фуд» на умовах безстрокового трудового договору з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно штатного розпису станом на 01.01.2014 року - 01.05.2014 року посадовий оклад [PERSON] складав - 1986 гривень. Відповідно до довідки МСЕК серія КИО-1 № 221341 [PERSON] 13.04.2005 року встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання. Позивач стверджує, що він у грудні 2013 року проходив випробування стажування протягом 5 робочих днів, але цей факт не було враховано при обрахуванні трудового стажу і ці дані не внесено до трудової книжки. Як вбачається з наданих представником відповідача матеріалів, в грудні 2013 року [PERSON] не міг проходити стажування, оскільки в цей період він навіть не пройшов співбесіду у ТОВ «Фоззі-Фуд». Свою анкету для роботодавця (резюме) він власноручно та з особистим підписом направив відповідачу лише 03 січня 2014 року (а.с.70). Зазначена анкета опускається в скриньку або її заповнюють на сайті, що означає, що неможливо проходити стажування без будь-якого розгляду вказаної анкети та дата погодження випробування не може бути раніше дати розгляду резюме та проходження співбесіди з кандидатом на відповідну посаду. До того ж, твердження позивача про факт проходження випробування-стажування, не підтверджено жодним доказом. Позивач стверджує, що при прийнятті його на роботу відповідач відмовився приймати довідку МСЕК. З огляду на матеріали справи, згідно Реєстру документів особистої справи працівника [PERSON] (а.с.71), в якому стоїть підпис [PERSON], є відмітка про наявність в особовій справі посвідчення про інвалідність та довідки МСЕК у 2-х примірниках. Також, у заяві про прийняття на роботу (а.с.72), від 15.01.2014 року зазначено, що заяву та інші документи отримала [PERSON] 15.01.2014 року, другий примірник копії посвідчення інваліда та довідки МСЕК було передано в бухгалтерію по акту №17 від 16 січня 2014 року (а.с.73). Відповідно до наказу № 113/м2к від 23.05.2014 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням. Позивач стверджує, що ТОВ «Фоззі-Фуд», порушуючи норми трудового законодавства, своєчасно не видало йому трудову книжку, що позбавило його можливості працевлаштуватися, а тому вважає, що днем звільнення є день отримання ним трудової книжки -08.10.2014 року, тому має місце час вимушеного прогулу і відповідно до законодавства стягненню з відповідача , на думку позивача, підлягає сума -9 252, 21 гривень. Щодо таких тверджень позивача, судом встановлено наступне. Як пояснила свідок [PERSON], вона працює у магазині №2 в м.Києві, спеціалістом по персоналу, особисто займалась прийомом на роботу позивача та оформленням документів при його звільненні. Так, згідно пояснень [PERSON] вона 20 травня 2014р. подзвонила позивачу для уточнення інформації чи не передумав він звільнятися та повідомила, щоб він з'явився у день звільнення для отримання трудової книжки. Також, [PERSON] повідомив, що не зможе приїхати в день звільнення за трудовою книжкою, так як буде проходити курс лікування. [PERSON] попросив віддати її його родичу, який також працює в мережі «Сільпо». [PERSON] погодилася провести звільнення за раніше написаною заявою, але попередила, що трудову книжку зможе віддати або особисто в руки власникові, або за його письмовою заявою відправити поштою. На це позивач відповів, що коли закінчиться курс лікування, то обов'язково особисто прийде за трудовою книжкою. Проте, жодних дій щодо отримання трудової книжки ним не було здійснено. В підтвердження того, що фахівець по персоналу магазину №2 (м. Київ. вул. Ганата Юри. 20) здійснювала неодноразові телефонні дзвінки на телефон [PERSON], до заперечень представником відповідача був наданий лист Приватного акціонерного товариства «Київстар» де вказано, що номер [NUMBER] зареєстрований за ТОВ «Фоззі-Фуд» згідно замовлення №114 до договору №1-314/09 від 01.06.2009 р. та надано деталізацію дзвінків з вказаного на номер [NUMBER] за період з 01.05.2014р. по 31.10.2014р. Додаток №1 та листі Приватного Акціонерного Товариства «ДАГАГРУП» від §5 11 2014р. вих. №23259. Проте, що номер тел. [NUMBER] належить позивачу підтверджується Анкетою- Особовою карткою працівника, де [PERSON] власноручно записав свій контактний номер телефону. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки слід зазначити, що згідно н.4.1. Наказу Мінюсту, Міністерства праці України, Мінсоцзахисіту від 29.07.1993, № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї запису про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Тобто, тільки при наявності вини роботодавця у затриманні видачі трудової книжки може вилачуватися середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно зазначеного Наказу «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до ст.8 та ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа єневинуватою, якщо вона доведе, шо вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Отже, на думку суду, відповідач - ТОВ «Фоззі-Фуд» не вчинювало жодних дій, які б свідчили про затримку видачі трудової книжки працівнику [PERSON], а навпаки здійснювали всі передбачені законодавством дії, щоб її вручити. Як вбачається з наданих суду доказів, на підтвердження неодноразових телефонних дзвінків працівника відділу персоналу до позивача з проханням віднайти можливість і отримати трудову книжку, спеціаліст з персоналу неодноразово телефонувала позивачу, що підтверджується листами від Приватного акціонерного товариства «Київстар», Приватного акціонерного товариства «ДАТА ГРУП». Як пояснила свідок [PERSON], їй, як представнику відділу персоналу позивач неодноразово обіцяв, що приїде по трудову книжку, проте до 08.10.2014р. жодних дій для її отримання не здійснював. Також, у день звільнення [PERSON] не з'явився для отримання трудової книжки; в телефонному режимі не повідомив [PERSON] куди і коли можна під'їхати, щоб передати йому трудову книжку; не надав (не надіслав) у відділ кадрів письмового листа про надсилання по пошті трудової книжки, у листі від 18.09.2014р. не падав згоду (прохання) про надсилання трудової книжки йому по пошті, а також не здійснював жодних інших дій, які б свідчили про бажання отримані трудову книжку. Тому, позовна вимога про зобов»язання ТОВ «Фоззі-Фуд» видати наказ про звільнення позивача в день видачі трудової книжки, а саме -08.10.2014 року та внести відповідні зміни в трудову книжку задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про вину відповідача в несвоєчасному отриманні позивачем трудової книжки. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача несплачених сум по листкам непрацездатності, то суд вважає, що дана вимога теж не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, згідно наданої позивачем Індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України, сформованої 30.12.2014р., у червні, липні та серпні 2001р., у травні 2002р. та у серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2003р. не сплачувалися страхові внески, що відповідно означає, що [PERSON] не весь період з 11.12.2001р.- 25.09.2003р. працював на СТОВ ім.Буйка, а за 2002р. загальна кількість днів не 365, а 334 дня (так як у травні 2002р. не сплачувався страховий внесок). У трудовій книжці позивача зазначено дату наказу про прийом на роботу від 11.12.2001р., а про звільнення від 25.09.2003р., хоча страхові внески СТОВ ім.Буйка почата сплачуватися з січня 2001р. а останній страховий внесок сплачений за позивача роботодавцем був у липні 2003р. Згідно ст. 7 Законі № 2240-111 від 18.01.2001р. страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. У п.З. Постанові КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993р. №637 зазначається, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи проперіодироботи для підтвердження трудового стажу приймаються довідки,виписки із наказів, особові рахункиі відомості неї видачу заробітної плати, посвідчення.характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періодироботи. Проте, [PERSON] на момент розрахунку з відповідачем лікарняного листа не надав жодного документа, в тому числі Індивідуальної відомості з Пенсійного фонду України про застраховану особу, який підтверджував би належним чином період роботи на СТОВ ім. Буйка та відповідно страховий стаж. Згідно з п. п. 4 п.1 ст. 14-1 Закону №2464-VI від 08.07.2010 р. Пенсійний фонд України та його територіальні органи зобов'язані надавати безоплатно саме на вимогу застрахованих осіб) інформацію, що міститься на їх персональних облікових картках у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру. Тому, страховий стаж [PERSON] згідно даних з Пенсійного фонду становить: 2006 р. - 3 місяці 3 дні: 2007 р. - 11 місяців 0 днів: 2011 р. - 6 місяців 27 днів: 2012 р. - 11 місяців 3 дні; 2013 р. - 2 місяці До березня 2014 р. (початок першого листка непрацездатності) - 1 місяць 29 днів, до квітня 2014 р. (початок другого ЛН) - ще + 1 місяць Загалом страховий стаж становить: на 01 березня - 35 місяців 29 днів - 3 роки: На 01.04.2014 р. - 36 місяців 29 днів = 3 роки 1 місяць Такий стаж дає право па оплату листка непрацездатності у розмірі 60% середньої заробітної плані, але не на 80%. Як стверджує представник відповідача, навіть, якщо врахувати, шо з 01.01.2011 р. пенсія по інвалідності враховується в страховий стаж як по мінімально сплаченому страховому внеску, то у [PERSON] теж буде тільки 4 роки 5 місяців 2 дні, менше 5 років, тому залишається тільки 60% і відповідно позивач не може претендувати па оплату лікарняного листка у розмірі 80% середньої заробітної плати. Враховуючи вищевикладене, трудовий стаж па час проведення розрахунку лікарняного за період 11.12.2001р. - 25.09.2003р. належними та допустимими доказами позивачем не підтверджувався та не підтверджується на даний час, що відповідно означає, що вказаний період не міг враховуватися ТОВ «Фоззі-Фуд» при розрахунку листків непрацездатності. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні за період з 09.10.2014 року по 15.01.2015 року в сумі 6 326,61 гривень, то суд вважає, що зазначена вимога теж не підлягає до задоволення враховуючи наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, заборгованість по оплаті [PERSON] на день звільнення була відсутня, що підтверджується наступним. Згідно заяви [PERSON] від 15.01.2014р. заробітна плата перераховувалася на його зарплату картку. Заява про звільнення за власним бажанням 23.05.2014р. написана позивачем 12.05.2014р. А відповідно до зведеної відомості від 23.05.2014 р. на перерахування заробітної плати та інших виплат ТОВ «Фоззі-Фуд», виписки Публічного акціонерного товариства «БАНК ВОСТОК» по особовому рахунку за період з 23.05.2014 р. по 23.05.2014 р. та відповідно розрахункового листа за травень 2014р. сума у розмірі 790 грн. була перерахована на зарплатну карту позивача. Вищевказане, також, підтверджується у інформації щодо наявності заборгованості по заробітній платі (а.с.85-86). Враховуючи вищевикладене, є підстави вважати, що позивач навмисно затягував час з метою в майбутньому звернутися до суду та отримати користь в фінансовому еквіваленті, оскільки позивач не ставить перед судом питання про поновлення його на роботі і має намір стягнути з відповідача моральну шкоду, яка на його думку полягає в отриманні ним страждань, які склалися внаслідок переживання обставин звільнення та несвоєчасного отримання трудової книжки та у зв»язку з неможливістю працевлаштуватися через нанесену шкоду його здоров»ю за період роботи у ТОВ «Фоззі-Фуд». Тому, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, які позивач оцінює в 56 300 гривень, то суд вважає, що дана позовна вимога теж не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Позивач стверджує, що фізичні та душевні страждання виникли через непосильні та надмірні навантаження, які він змушений був виконувати на посаді продавця продовольчих товарів у ТОВ «Фоззі-Фуд», шо відповідно призвело до зламання протезу правого тазостегнового суглобу. У зв'язку з цим та через те, що своєчасно не видали трудову книжку попередній уклад його сімейного життя порушився. Проте, на думку суду, вказане не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки згідно штатних розписів у магазині №2 (м. Київ, вул. Гната Юри, 20), де працював позивач, наявні посади вантажника та фахівця з приймання та обліку товару, які в залежності від своїх посадових обов'язків виконують вантажник - вантажно- розвантажувальні роботи, фахівець з приймання та обліку товару - розміщує прийнятий товар з врахуванням умов зберігання, товарного сусідства, санітарно- гігієнічних норм, термінів реалізації та ін., тобто перенесення важкого товару не входило до повноважень [PERSON] Згідно посадової інструкції продавця продовольчих товарів-посада яку обіймав позивач, передбачає виконання таких основних технологічних процесів у відділі як: · здійснює передпродажну підготовку товарів: перевіряє цілісність упаковки; розпаковує із зовнішньої гари: перевіряє наявність маркувальних даних якість після зберігання; при потребі перебирає, протирає, зачищає, нарізає, фасує, мне; · вивозить в торговий зал і здійснює викладку потрібного асортименту товарів, використовуючи при цьому лише службовий інвентар: · дотримується затверджених планограм розміщення обладнання та викладки товарів, раціонально використовує торгові площі; · встановлює і перевіряє справність ваговимірювальних приладів, пакувального обладнання, виробничого інвентаря, інструментів; · щоденно проводить ротацію товарів/сировини за строками зберігання, не допу скає наявності в торговому залі та підсобних приміщеннях товарів, термін реалізації яких закінчився; · здійснює безпосереднє обслуговування покупців: зважування, маркування, упакування товарів тощо, слідкує за правильністю маркування; · при потребі надає консультації покупцям щодо асортименту товарів, термінів їх реалізації, споживчої цінності та ін., пропонує взаємозамінні, нові, а також супутні товари покупцям; · вживає необхідні заходи для дотримання строків реалізації та умов зберігання товарів, які продаються у відділі, а також для збереження товарно-матеріальних цінностей, інвентаря, обладнання, розхідних матеріалів відділу тощо; · забезпечує наявність правильно оформлених цінників па товари в торговому залі, вчасно їх оновлює та ін. Тобто, посада «продавець продовольчих товарів» не є важкою фізичною працею і до обов'язків [PERSON] не входило виконання вантажно-розвантажувальних робіт у магазині. Щодо того, що [PERSON] неодноразово звертався до завідуючої магазину №2 [PERSON], з проханням переведення на легшу роботу пе відповідає дійсності, так як цей факт нічим не підтверджується, жодних письмових заяв з цього питання до роботодавця не подавалося. Вказане підтвердиться також показаннями свідка [PERSON] Відповідно до ст. 100 КЗпП України, на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки Кабінет Міністрів України не затвердив одного єдиного нормативно- правового акту, де було б чітко наведений перелік всіх робіт, зазначених у ст. 100 КЗпП та для всіх категорій населення (неповнолітні, жінки тощо), підвищена оплата праці, встановлюється спеціальними законами, підзаконними актами щодо окремих видів робіт такого роду. Так, згідно Постанови КМУ «Про затвердження С писків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» №1290 від 17.11.1997р. посада «продавець продовольчих товарів» відсутня, а отже не відноситься до важких робіт. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Також пунктом 5 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Також, ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до 11.9.Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються етап здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, на думку суду, ТОВ «Фоззі-Фуд» не є особою, яка порушила права позивача при прийнятті на посаду продавця продовольчих товарів позивача, не є особою, яка завдала шкоду позивачу [PERSON] та відповідно вина у погіршенні стану здоров'я відповідача відсутня. Враховуючи вище викладене, факт заподіяння ТОВ «Фоззі-Фуд» позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не доведено, відповідач не вчинив жодних дій (чи бездіяльності), які б спричинили страждання фізичної особи. Позивачем також не підтверджено розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути. Згідно наданих до матеріалів справи лікарняних листків (які були надані в період роботи [PERSON]) причина непрацездатності вказана: «загальне захворювання», а не виробнича травма чи професійне захворювання. [PERSON] надав тільки рахунок на оплату протезу (а.с. 18), але не надав жодних висновків МСЕК чи результатів судово-медичної експертизи, якими б підтверджувався зв'язок з діями відповідача та шкодою завданою позивачу у сфері трудових відносин, а відповідно встановлювавсяб ступінь втрати його працездатності на підприємстві у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до завдання шкоди здоров'ю. До того ж, суд звертаємо увагу, що рахунок-фактура №7 видано датою 29.10.2014р. тобто майже через 5 місяців після звільнення [PERSON], а тому суд критично відноситься до такого доказу розміру моральної шкоди і вважає, що надання рахунку на оплату протезу не є належним та допустимим доказом завдання моральної шкоди. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, до юридичних фактів, які мав би довести позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди, розміру шкоди, вини та причинно-наслідкового зв'язку. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачем жодним чином не доведено тих обставин, на які він посилався в позові, а тому є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed