Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 30 травня 2006 року між АКБ «Райффайзен банк Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № HCL-001/004/2006 за яким остання отримала кредит з фіксованою процентною ставкою 12% та з моменту введення в експлуатацію нерухомого майна з фіксованою процентною ставкою 11%. 30.05.2006 року з метою забезпечення вказаного кредитного договору між АКБ «Райффайзен банк Україна» та ним був укладений договір поруки № SR-001/004/2006. 07.06.2011 року на його адресу була направлена досудова вимога №10249 за якою банк вимагав від нього протягом 30 днів з дня отримання вимоги погасити борг у розмірі 94\~800,42 доларів США основної суми кредиту та 15\~074,84 доларів США нарахованих відсотків. Вказану вимогу було направлено банком 23.06.2011 року яку він отримав через два дні з дати направлення. За таких обставин він вважав, що з того часу почав перебіг строку протягом якого банк мав можливість предявити до нього позов, як до поручителя, про стягнення заборгованості за кредитом на нарахованих відсотків. Також зазначив, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до нього та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом № HCL-001/004/2006 від 30.05.2006 року. Під час розгляду даної справи йому стало відомо, що між банком та позичальником були укладені додаткові договори: а саме Додатковий договір №1 від 30.05.2006 року до Договору іпотеки PCL-001/004/2006 від 30.05.2006 року; додатковий договір № 1 від 21.04.2009 року до кредитного договору №HCL-001/004/2006 від 30.05.2006 року; додатковий договір № 1 від 27.04.2009 року до кредитного договору №HCL-001/004/2006 від 30.05.2006 року; додатковий договір № 2 від 26.10.2009 року до кредитного договору №HCL-001/004/2006 від 30.05.2006 року та додатковий договір №1 від 22.04.2010 року до договору іпотеки № PCL-001/004/2006 від 30.05.2006 року. Вказаними додатковими договорами було фактично змінено основне зобовязання внаслідок чого збільшилася його відповідальність: так сторонами було збільшено процентну ставку за користування кредитом на 4%. Свою згоду на таке збільшення відповідальності він не давав. За таких обставин, посилаючись на положення ст.554 ЦК України, вважав що дія наданої ним поруки припинилися. Просив суд визнати зобовязання, що виникло з договору поруки № SR-001/004/2006 від 30.05..2006 року, укладеного між ним та ПАТ «ОТП Банк» такими, що припинили свою дію з 21.04.2009 року. В судове засідання позивач та його представник не зявилися. Від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просив справу розглянути за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягав. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та постановити у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувала цивільна справа за позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Під час розгляду вказаної справи судам першої та апеляційної інстанції встановлено, що 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № HCL-001/004/2006. Відповідно до його умов останній було надано кредит у розмірі 100 000 доларів США під 12 % річних на строк до 25 травня 2026 року, шляхом перерахування на транзитний рахунок коштів трьома траншами у строки, визначені договором (а.с. 7-12). Цільове використання кредиту - на будівництво нерухомого майна. Для забезпечення виконання умов кредитного договору 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-001/004/2006. Поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по кредитному договору, в тому числі повернення сум кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості. Відповідно до п. 7.2 договору поруки зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін (кредитором та поручителем). 27 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений додатковий договір № 1, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до його умов на період з 27 квітня 2009 року до 25 вересня 2009 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 7,22 % річних, а на період з 25 вересня 2009 року до повного виконання зобов'язань - фіксована процентна ставка в розмірі 12,10 % річних. 26 жовтня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 2, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до його умов на період з 26 жовтня 2009 року до 24 березня 2010 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 9,66 % річних, а на період з 25 березня 2010 року до повного виконання зобов'язань - 12, 28 % річних. 5 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до п. 1.9.1 Кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (а.с. 7-12). 12 березня 2009 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслав [PERSON] іпотечне повідомлення за № М00-04-04/102, в якому використовуючи своє право, передбачене п. 1.9 Кредитного договору, вимагав погасити заборгованість у повному обсязі протягом 30 днів з моменту його направлення. Зокрема, зазначав, що станом на 12 березня 2009 року заборгованість за договором становить: сума неповернутого кредиту - 91 711,18 доларів США, сума відсотків за користування кредитом - 3 146,38 доларів США, сума пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів - 25 824,88 гривень. Повідомив, що у разі непогашення зазначених сум банк змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, площею 0,10 га, в с. Лісові Гринівці Хмельницького району по вул. радгоспній, 43, та будь-яке нерухоме майно, що знаходиться чи буде збудоване на даній земельній ділянці і яке стане власністю іпотекодавця. 30 вересня 2009 року [PERSON] було останній раз внесено черговий платіж по кредиту в розмірі 124,83 доларів США, що підтверджується даними розрахунку заборгованості, наданими позивачем (а.с. 6). 7 червня 2011 року за №№ 10248, 10249 відповідно [PERSON] та [PERSON] ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінним листом досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. У досудовій вимозі за № 10248 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомило [PERSON] про те, що на підставі статей 512-516, 656, 1077 та 1080 Цивільного кодексу України, 5 листопада 2010 року товариство (надалі - фактор) придбало право вимоги за Кредитним договором згідно Договору купівлі-продажу кредитного портфелю. Окрім цього, на підставі Договору відступлення права вимоги, банком було відступлено факторові право вимоги за Договором іпотеки/застави (майнової поруки) № PCL-001/004/2006. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», є кредитором за Кредитним договором та іпотекодержателем/заставодержателем за Договором іпотеки/застави. Окрім того, зазначив, що в порушення умов Кредитного договору [PERSON] не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки. Враховуючи наведене, на підставі п. 1.9. Кредитного договору (Дострокове виконання боргових зобов'язань), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропонувало достроково виконати боргові зобов'язання Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на рахунок № 29092001591978 в гривнях МФО 300528, ідентифікаційний код [NUMBER], наступних сум: залишок заборгованості за кредитом - 94800,42 доларів США; суму відсотків за користування кредитом - 15074,84 доларів США. При цьому, попередив, що внаслідок невиконання нею умов Кредитного договору, фактор має право задовольнити свої вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки/застави, з відшкодуванням витрат по отриманню виконавчого напису за рахунок сум, отриманих від реалізації предмета іпотеки/застави. У випадку примусового стягнення з останньої заборгованості за Кредитним договором, відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, їй буде заборонено виїзд за межі України, та на неї, додатково до суми заборгованості за Кредитним договором, буде покладено витрати пов'язані з веденням претензійно позовної роботи. В досудовій вимозі, адресованій поручителю, позивач також вимагав дострокового повернення всієї суми кредиту. Вказані вимоги, які направлені цінним листом, [PERSON] та [PERSON], проживаючі за однією і тією ж адресою ([ADDRESS]), отримали 10 червня 2011 року. 19 серпня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повторно надіслав відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, з посиланням на п. 1.9. Кредитного договору, тобто на право вимагання дострокового виконання боргових зобов'язань та розірвання договору. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, додаткові угоди, укладені між [PERSON] та позивачем про зміну відсоткової ставки з 12 % річних на 12,10 % річних з 25.09.2009 року та на 12,28 % річних з 25.03.2010 року без будь-якої згоди поручителя [PERSON] фактично призвели до збільшення обсягу його відповідальності, у звязку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припинилась. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом норм ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін порука використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Як встановлено з матеріалів справи факт зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності за спірними договорами кредиту (як основного зобовязання) та укладеного позивачем договору поруки, був встановлений вищевказаними судовими рішеннями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.10.2015 року та ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24.11.2015 року, а отже доведенню у даній справі не підлягає. У випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України). Вказана правова позиція висловлена ВСУ у постанові №6-20цс11 від 21.05.2012 року. Таким чином, зважаючи на предявлення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг України» про стягнення кредитної заборгованості до [PERSON], як до поручителя, що свідчить про невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту, а отже позов є обґрунтованим та його слід задовольнити. Щодо позовних вимог позивача до [PERSON] такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки остання не є стороною спірного договору поруки та відповідно не є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ПАТ «ОТП Банк» на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати у розмірі 121,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial