Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 03 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали короткостроковий договір оренди житлового приміщення з 03 липня 2017 року по 03 січня 2018 року. Щомісячна плата згідно договору становила 650 грн. Додатково до орендної плати орендар зобовязаний сплачувати за використаний газ, електроенергію та воду. На момент розірвання договору оренди житлового приміщення орендарем не було сплачено плату у повному обсязі за спожитий природний газ та використану воду, а саме за спожитий природний газ 1215 грн 92 коп та за спожиту воду 370 грн 44 коп, на загальну суму 1586 грн. 36 коп. Вказано, що діями відповідача позивачу було спричинено нервове перенапруження, аби уникнути яких ,позивач повинна була приймати седативні препарати, у наслідок чого позивачу було завдано моральну шкоду, яка оцінюється у 1000 грн. Представник позивача просить суд стягнути на користь позивача суму боргу за договором оренди у розмірі 1586 грн 36 коп та суму моральної шкоди у розмірі 1000 грн, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 640 грн. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, від представника позивача надійшла до суду заява, згідно якої останній просить розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, просила справу розглянути без її участі. Надала відзив на позовні вимоги, згідно яких 07 липня 2017 року до відповідача звернулася з пропозицією укласти договір оренди приміщення саме [PERSON], яка не була власником приміщення, в результаті чого було підписано таку саме редакцію договору з урахуванням здійснених платежів. На думку відповідача, даний договір не підписувався [PERSON], а був підписаний іншою невідомою особою, у звязку з чим він не може вважатися таким, що укладений належним чином. Також сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, позивач та її представник не мали права отримувати плату за комунальні послуги та на момент звільнення приміщення не було встановлено та зафіксовано належним чином показників лічильників з газопостачання та води. Крім того, позивачем чи її представником не доведено спричинення моральної шкоди діями відповідача. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до копії договору оренди жилого приміщення від 03 липня 2017 року, орендодавець [PERSON] з однієї сторони та орендар [PERSON] з іншої сторони, уклали договір оренди житла, відповідно до якого домовилися, що орендодавець надає орендарю, а вона приймає у тимчасове користування будинок (квартиру), яка розташована за адресою: смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Зарічна, б. № 132, строком до 03 січня 2018 року. Сплата комунальних послуг повністю покладається на орендаря, тобто відповідача згідно з рахунків відповідних установ. Даний договір підписаний сторонами (а.с. 3). Суд не приймає до уваги посилання відповідача на інший договір, укладений між [PERSON] і [PERSON], так як саме зазначений договір, укладений між [PERSON]М, та [PERSON], виконувався сторонами і є предметом вирішення позовних вимог. Відповідачем не доведено, що даний договір підписувався іншою особою, а не [PERSON], клопотань про проведення почеркознавчої експертизи відповідачем також не заявлялося. Також, суд не вирішує питання про право відповідача на субсидію, адже вказане є предметом вирішення зовсім інших правовідносин. Також, позивач не заперечує повну сплату суми за надання приміщення в оренду. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 грудня 2017 року № 108124545 [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Зарічна, б. № 132 (а.с.35). Також, судом було досліджено копію довідки про користування електричною енергією від 19 грудня 2017 року (а.с.31), копію довідки від 19 грудня 2017 року про споживання природного газу (а.с.32), копію довідки від 12 грудня 2017 року по спожитій воді (а.с.30), квитанції про сплату комунальних послуг (а.с. 12-14, 33-34). Письмові докази, додані до матеріалів справи, свідчать про те, що заборгованість за природний газ станом на 19 грудня 2017 року складала 636 грн 17 коп, а за спожиту воду 67 грн. 18 коп. Саме вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, адже тільки вони підтверджені наданими суду доказами. Застосовуючи норми матеріального права суд виходив з такого. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори ). Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Стаття 811 ЦК України визначає, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно ст.820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження сплати коштів за встановлену заборгованість по комунальним послугам. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем було доведено факт порушення його права, та вражає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за користування комунальними послугами у розмірі 703,35 грн (67,18 грн + 636,17 грн), оскільки наявність заборгованості в розмірі, який вказує позивач, матеріалами справи не підтверджена. При цьому, відповідно до п.2 ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч.1-2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування завданої внаслідок порушення її прав моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях у звязку з ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до п. 3 роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як передбачено ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд приймає до уваги, що позивачем взагалі не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди, зокрема, завдання фізичного болю або душевних страждань (за змістом ст. 23 ЦК України), не доведено наявності причинно-наслідкового звязку між діями або бездіяльністю відповідача та настанням у неї фізичних або душевних страждань, тобто не надано належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди і саме діями або бездіяльністю відповідача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Враховуючи те, що задоволено 27,19 % позовних вимог, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в частині судового збору в розмірі 174,01 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 11, 23 ,202, 204, 526 ,530, 625, 626, 629, 810, 820 ЦК України,

Outcome: partial