Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Заявленим позовом ставиться на вирішення суду питання про усунення перешкод в користуванні майном, що чиниться відповідачем. Таким позовом заявник просить суд зобов`язати відповідача знести цегляну стіну та звільнити самовільно зайняту жилу кімнату. В обґрунтування заявленого суду позивач зазначила наступне. Заявник є користувачем приміщень в гуртожитку, які має намір приватизувати. Відповідач самовільно та без будь-яких правових підстав зайняла одну з кімнат, що перебуває у користуванні позивача, відгородила її цегляною стіною та тим самим припинила право користування на частину даного майна. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження і заперечень щодо такого порядку від учасників розгляду не надходило. Відповідач взагалі не подавала відзиву на позов. Проаналізував матеріали, надані позивачем, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 798 гривень (а.с.1,33). Рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21 липня 2016 року позивачу надано дозвіл на приватизацію квартири [ADDRESS] (а.с.6). Сільський голова листом від 10 червня 2016 року повідомляв Житомирську районну державну адміністрацію про те, що позивач зареєстрована у згаданій квартирі гуртожитку. Дане житлове приміщення складається з двох кімнат, кухні та коридору (а.с.7,13,14). Відповідачеві рішенням сільської ради від 30 грудня 2008 року надавався дозвіл на приватизацію кімнат в приміщенні гуртожитку площею 23 кв.м. за тією ж адресою (а.с.8). 18 липня 2016 року позивач виготовляла технічний паспорт на квартиру, що має намір приватизувати. План квартири не містить спірної кімнати (а.с.9-11). Листом від 27 вересня 2019 року начальник управління з розвитку села Вереси Житомирської міської ради повідомив адвоката позивача про те, що заяв від позивача або від інших осіб про те, що хтось перешкоджає проживати або користуватись квартирою [ADDRESS] не надходило (а.с.15). Відповідач має реєстрацію місця проживання у квартири [ADDRESS] з 13 грудня 2011 року (а.с.19). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України). Крім зазначених норм матеріального закону, суд вирішує застосувати і наступні норми процесуального закону. Розглядаючи цивільні справи, суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що на підставі наявних матеріалів доведено факт перебування у користуванні позивача квартири [ADDRESS] . Дане житлове приміщення, що надавалось позивачеві, складалось з двох кімнат, кухні та коридору. Станом на день виготовлення технічного паспорту житлового приміщення, що перебуває у користуванні позивача, відсутня одна з її кімнат. Однак, позивачем не надано матеріалів, які б підтверджували той факт, що спірне приміщення кімнати забрала саме відповідач і має бути відповідачем у даній справі, тобто особа, яка порушила права заявника. Матеріали, надані позивачем, свідчать про те, що вона з приводу самовільного зайняття приміщення кімнати не зверталась до органів місцевого самоврядування. Щонайменше інших матеріалів суду не надавалось. Таким чином суд зазначає, що відсутні підстави стверджувати про порушення прав позивача саме відповідачем, а отже позов до даної особи про зобов`язання вчинити певні дії задоволеним бути не може. Так само суд позбавлений можливості залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 51 ЦПК України) або витребувати інші докази на власний розсуд (принципи диспозитивності та змагальності). Результати вирішення спору позбавляються можливості здійснювати перерозподіл понесених позивачем судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed