Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачу на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивачем було досягнуто домовленості з відповідачем щодо купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, у зв'язку з чим, позивач передав відповідачу домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено розписку від 20 серпня 2014 року, у зв'язку з чим останній віддав позивачу усі правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідач не зареєстрував право власності на дане домоволодіння у встановленому законом порядку, крім того відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування даного домоволодіння не приватизована. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачем правочин. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Позивач до суду не з'явився, надав заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що [PERSON] на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. [PERSON] було досягнуто домовленості з [PERSON] щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], у зв'язку з чим, позивач передав відповідачу домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено розписку від 20 серпня 2014 року. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідач не зареєстрував право власності на дане домоволодіння у встановленому законом порядку, крім того відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування даного домоволодіння не приватизована. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між сторонами правочин. Згідно технічного паспорту домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS], складається: А;а2;а3 - житловий будинок; Е - літній душ; ПГ - погріб; Б - сарай; Г - убиральня; Є - літня кухня; Ж - гараж; 3-5 - огорожа. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачем домовилася щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшло вказане вище домоволодіння, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved