Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури звернувшись до суду з даним позовом в інтересах держави, просить суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Богуславської районної державної адміністрації від 11.07.2011 року № 478 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду [PERSON] земельної ділянки площею 30 га для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області строком на 49 років; визнати недійсним укладений 25 грудня 2012 року між Богуславською районною державною адміністрацією Київської області та [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 30 га з кадастровим номером 3220683200:03:008:0016 для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним укладений 13 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] договір суборенди земельної ділянки площею 30 га з кадастровим номером 3220683200:03:008:0016 для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області та скасувати його державну реєстрацію. В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що розпорядження Богуславської РДА №478 від 11.07.2011 року суперечить вимогам законодавства, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки [PERSON] отримав земельну ділянку в оренду для ведення особистого селянського господарства у розмірі, що значно перевищує встановлений законом граничний розмір, так як згідно положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Отже, основна мета отримання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства є самостійне виробництво членами особистого селянського господарства сільськогосподарської продукції, а також її переробки та споживання. Разом з тим, 13.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір суборенди вищевказаної земельної ділянки, що свідчить про те, що він не мав та не має на меті задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції. Крім того, обовязковою вимогою при укладанні договору оренди земельної ділянки є технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, але на порушення вимог ст.ст. 13, 15, 21, 23 Закону України «Про оцінку земель», ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки розташованої за межами населеного пункту не пройшла державну експертизу та не була затверджена районною радою. В порушення вищезазначених вимог, в пункті 5 договору оренди землі вказано розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наданої в оренду, проте розмір орендної плати за вказаним договором визначено необґрунтовано, що є порушенням істотних умов договору оренди землі. У зв'язку з тим, що укладенню спірного договору оренди землі передувало прийняття незаконного розпорядження Богуславською райдержадміністрацією, не була проведена нормативна грошова оцінка наданої в оренду земельної ділянки, укладений на підставі незаконного розпорядження органу державної влади оскаржуваний договір оренди земельної ділянки теж є незаконними та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України. Крім цього, договір суборенди земельної ділянки, укладений 13.09.2013 року між [PERSON] і [PERSON] має бути також визнаний недійсним, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки. В судовому засіданні прокурор Бузинний В.С. позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази. Відповідач-1 Богуславська районна державна адміністрація свого представника в судове засідання не направила, але подала заяву про розгляд справи без представника райдержадміністрації, а також зазначила, що позов визнається в повному обсязі. Представник відповідача-2 [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач є законним користувачем спірної земельної ділянки, а тому, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та договору суборенди призведе до порушення його прав. При отриманні земельної ділянки в оренду відповідач [PERSON] розраховував на дотриманням норм чинного законодавства України зі сторони органу виконавчої влади, з його сторони не було умисної (безвідповідальної) поведінки при вчиненні дій, спрямованих на набуття прав та обовязків, а також між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, які передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Крім того, коли відповідач-2 дізнався, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена, ним 01 серпня 2016 року було укладено Договір №174-16 на створення (передачі) науково-технічної продукції із спеціалізованою землевпорядною організацією щодо проведення нормативної грошової оцінки оспорюваної земельної ділянки. На даний час нормативна грошова оцінка земельної ділянки знаходиться в стадії розробки. Також відповідачем-2 за користування спірною земельною ділянкою сплачено нараховану Богуславським відділенням Миронівської ОДПІ орендну плату за 2016 рік - 18368,10 грн., враховуючи індекс інфляції, тобто в розмірі, передбаченому чинною на даний час статтею 288.5.2. ПК України, що виключає недоотримання бюджетом коштів за користування землею, на що звертає увагу прокурор у своїй позовній заяві. В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, але прокурором не доведено як саме порушуються права держави через обрахування сторонами договору нормативної грошової оцінки землі іншим методом, а тому в цій частині вимоги заявленого позову слугують лише формальним приводом для припинення договірних відносин. Представник відповідача-3 [PERSON] не визнав позов та повністю підтримав позицію представника відповідача-2. Суд, заслухавши прокурора, представників відповідачів та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Розпорядженням Богуславської районної державної адміністрації № 478 від 11 липня 2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду [PERSON] земельної ділянки загальною площею 30 га для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області строком на 49 років та надано в оренду зазначену земельну ділянку з встановленням орендної плати в розмірі 1,5% від нормативно-грошової оцінки. На підставі вказаного розпорядження, 25 грудня 2012 року між Богуславською районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 25.12.2012 року площею 30 га для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області з кадастровим номером 3220683200:03:008:0016. Державна реєстрація договору оренди землі проведена управлінням Держкомзему у Богуславському районі 29 грудня 2012 року № 322060004007470. 13 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір суборенди земельної ділянки від 13.09.2013 року площею 30 га для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області з кадастровим номером 3220683200:03:008:0016. Перевіряючи законність розпорядження Богуславської районної державної адміністрації № 478 від 11.07.2011 року суд приходить до висновку, що вказане розпорядження суперечить вимогам законодавства, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, в тому числі громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно положень ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про особисте селянське господарство» дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Розмір земельної ділянки особистого селянського господарства може бути збільшений у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її спадкування членами особистого селянського господарства відповідно до закону (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство»). Відповідач [PERSON] отримав земельну ділянку в оренду для ведення особистого селянського господарства у розмірі, що значно перевищує встановлений законом граничний розмір. Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Тобто, основна мета отримання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства є самостійне виробництво членами особистого селянського господарства сільськогосподарської продукції, а також її переробки та споживання. Натомість 13.09.2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір суборенди земельної ділянки року площею 30 га для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області з кадастровим номером 3220683200:03:008:0016. Оскільки відповідач [PERSON] уклав зазначений договір суборенди земельної ділянки, то як наслідок це свідчить про те, що він не мав та не має на меті задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції. Крім того, договір оренди земельної ділянки, укладений на підставі вищевказаного розпорядження Богуславської районної державної адміністрації має бути визнаний недійсним також з тих підстав, що розмір орендної плати за вказаним договором визначено неправильно на порушень вимог чинного законодавства, що є порушенням істотної умови договору оренди землі. Так, відповідно до п. 9 Договору 1 за користування вказаною в договорі земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі в розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки, що становить: 408507 грн. 47 коп.*3 % = 12255 грн. 22 коп. Згідно з п. 11 Договору 1 орендна плата сплачується щомісячно в розмірі 1021,27 грн. Згідно діючого законодавства орендою землі визнається засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, що закріплено ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Пунктом 270.1.1 ст. 270 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Відповідно до п. 271.1.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом. Згідно з п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. Грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка землі застосовується для економічного регулювання земельних відносин при укладанні цивільно-правових угод, передбачених законодавством України. Відповідно до частини другої ст. 201 Земельного кодексу України грошова оцінка земельних ділянок, залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Стаття 13 Закону України «Про оцінку земель» закріплює обовязковість проведення грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (ст. 15 Закону України «Про оцінку земель»). Відповідно до ст.ст. 21, 23 Закону України «Про оцінку земель», ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих за межами населених пунктів підлягає державній експертизі та затверджується районними радами. Таким чином, обовязковою вимогою при укладанні договору оренди земельної ділянки є наявність технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В порушення вищезазначених вимог чинного законодавства України, в пункті 5 договору оренди землі вказано розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наданої в оренду, проте розмір орендної плати за вказаним договором визначено необґрунтовано, що є порушенням істотних умов договору оренди землі. Так, відповідно до листа Богуславської районної ради № 01-12/586 від 07.10.2016 року, технічна документація з нормативно грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 3220683200:03:008:0016 Богуславською районною радою не затверджувалась. Згідно з інформацією № 10-1018-99.3-1067/2-16 від 07.10.2016 року, наданою відділом Держгеокадастру у Богуславському районі, документація з нормативної грошової оцінки вказаної у оспорюваному договорі оренди земельної ділянки у відділі відсутня та інформацією щодо проведення нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки відділ не володіє. Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною, а також застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на те, що укладенню спірних договорів оренди землі передувало прийняття незаконного розпорядження Богуславською райдержадміністрацією, не була проведена нормативна грошова оцінка наданої в оренду земельної ділянки та у зв'язку з визнанням незаконним та скасування розпорядження районної державної адміністрації, укладений на його підставі оскаржуваний договір оренди земельної ділянки теж є незаконним та підлягає визнанню недійсними на підставі ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України. Крім цього, договір суборенди землі, укладений 13.09.2013 року між [PERSON] і [PERSON] має бути також визнаний недійсними, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки. Щодо застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, на чому наполягають представники відповідачів [PERSON] і [PERSON], та у відмові в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд враховує наступне. Так, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів за вимогами про визнання недійсності правочину поширюються положення закону про позовну давність, про зазначено в правовій позиції Верховного Суду України по справі №6-75цс15 та №6-2070цс16. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Прокурор зазначає, що про порушення вимог закону при передачі в оренду та суборенду спірної земельної ділянки Кагарлицькій місцевій прокуратурі стало відомо 14.09.2016 року при опрацюванні інформації відділу Держгеокадастру у Богуславському районі №10-1018-99.3-420/2-16 від 13.09.2016 року. Оскільки норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Суд вважає, що обізнаність прокурора про порушення інтересів держави при передачі в оренду земельної ділянки [PERSON] слід розглядати через призму обізнаності органів та інших осіб, до повноважень яких належить контроль у сфері земельних відносин. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно- правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання та інше. Указом Президента України від 13.04.11 № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі покладено на Державну інспекцію сільського господарства України. Відповідно до підпункту «а» пункту 4.1. статті 4 «Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.12.11 №770, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.01.12 за № 34/20347, Держсільгоспінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 910-р від 30.11.2016 погоджено можливість забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. №15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» функцій і повноважень Державної інспекції сільського господарства, що припиняється, із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Головне управління Держгеокадастру у Київській області в своєму листі, який надійшов до суду 17.03.2017 року, повідомляє, що згідно наявної інформації, у період з 2012 по 2016 роки перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні та розпорядженні земельною ділянкою площею 30 га, яка відведена в оренду [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району, Державною інспекцією сільського господарства в Київській області не проводилась. Богуславська районна державна адміністрація в своєму листі від 27.03.2017 року повідомила суд, що перевірка законності прийняття розпорядження Богуславської районної державної адміністрації від 11.07.2011 року № 478 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Державною інспекцією сільського господарства в Київській області не проводилась. Оскільки орган, до повноважень якого належав контроль у сфері земельних відносин, а саме Державна інспекція сільського господарства в Київській області, не проводила перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні та розпорядженні земельною ділянкою площею 30 га, яка відведена в оренду [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради, і про факт порушення закону прокурору стало відомо лише 14.09.2016 року при опрацюванні інформації відділу Держгеокадастру у Богуславському районі №10-1018-99.3-420/2-16 від 13.09.2016 року, то суд приходить до висновку, що Кагарлицькою місцевою прокуратурою не порушено строки позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved