Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області із відповідним позовом звернулась позивач, яка в обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя її батько отримав право на земельну частку (пай) площею 7,99 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Горького Троїцького району Луганської області, право на яку посвідчено сертифікатом на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . З вказаних вище земель, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, він отримав право власності на земельну ділянку, угіддя рілля, у межах згідно з планом, розташовану на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державні акти на право власності на земельні ділянки: сіножаті - 0,43 в умовних кадастрових га та пасовища - 0,43 в умовних кадастрових га [PERSON] отримати не встиг. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , яка також не встигла оформити право власності на сертифікат в зв`язку зі смертю. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно: державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЛГ № 159199 на території Лантратівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,65 га в межах згідно з планом та право на земельну частку (пай) розміром 7,99 в умовних кадастрових га у землі КСП ім. Горького, згідно сертифікату серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] . Спадкоємців майна двоє - вона та відповідач. 17 березня 2009 року позивач та відповідач звернулись з заявами про прийняття спадщини за законом до Троїцької державної нотаріальної контори та прийняли спадщину у рівних частках. 13 червня 2009 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку майна, а саме: земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,65 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області. А право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії [NUMBER] залишилось не переоформленим в зв`язку з втратою оригіналу. 26 червня 2019 року позивач звернулась до Троїцької державної нотаріальної контори з заявою для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), однак отримала відмову в зв`язку з тим, що нею не було надано документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного вище спадкового майна. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутність. На позовних вимогах наполягають. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Треті особи - Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області та Троїцька Державна нотаріальна контора Луганської області в судове засідання своїх представників не направили, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №3 від 09.01.2004 року (а.с. 15). Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №2156 від 28.10.2008 року (а.с. 14). Факт родинних відносин між позивачем та її померлими батьками підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.05.1956 (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.08.1975, позивач уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить зміна її прізвища (а.с. 13). Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 29-12-0.223-4829/2-19 від 14.06.2019, [PERSON] отримав сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , про що у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на земельну частку (пай) було зроблено запис від 25.02.1997 за № 175. Залишок невиділених в натурі (на місцевості) сільськогосподарських угідь складає: сіножатей - 0,43 умовних кадастрових га, пасовищ - 0,43 умовних кадастрових га (а.с. 19). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2009 [PERSON] успадкувала від [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,65 в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 159199 (а.с.22). 26 червня 2019 року позивач звернулась до Троїцької державної нотаріальної контори з заявою для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 368/02-31 від 27.06.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо земельної частки (паю) після смерті [PERSON] , в зв`язку з тим, що нею не було надано документа, що посвідчує право власності на земельну частку (пай) (а.с. 17-18). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Згідно ст.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ст. ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, її права підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 392, 1216, 1221, 1223, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 131 ЗК України,

Outcome: approved