Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

До суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: припинити право власності [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на 17/75 часток будинку [ADDRESS] у спільній частковій власності з надвірними будівлями та спорудами, що належать йому на підставі Договору дарування, серія та номер: 2039, виданий 25.11.2015 року державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори, селище Каланчак Каланчацького р-ну, Херсонської обл., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності під номером: 12218679 відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 26471960 від 25.11.2015 року; визнати за [PERSON] право власності на 17/75 частки у спільній частковій власності в будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, належної відповідачу [PERSON]; виплатити [PERSON] 118 985, 00 грн., внесені нею на депозитний рахунок суду. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що її бабусі [PERSON] в буд. [ADDRESS] належало 2/3 частини будинку. Інша 1/3 частина в тому ж будинку належала і належить сторонній особі, який має окремий вихід з будинку, спорів про власність між ними не було і не має. За життя [PERSON] 05.08.1980 року 9/25 часток від належної їй 2/3 частки будинку заповіла своїй дочці [PERSON] - матері відповідача. 31.07.1992 року [PERSON] від належних їй 2/3 частини будинку 1/3 частину будинку подарувала своїй онуці - [PERSON] - дочці її покійного сина, яка з дитинства проживала в спірному будинку і проживає до цього часу. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємцями першої черги стали її донька [PERSON] та онука [PERSON]. За результатами судових рішень за [PERSON] було визнано право власності на 9/75 часток, а 16/75 часток, неохоплених ні заповітом, ні договором дарування, між ними було розподілено порівно. Таким чином [PERSON] стала власником 17/75 часток в будинку, а [PERSON] стала власником 33/75 часток в цьому будинку. Окрім того, [PERSON] належала 1/6 частина земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 88092015, розташованої на території [ADDRESS] [PERSON] звернулася до суду з позовом про припинення права власності [PERSON] на 17/75 частин в будинку і на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,1000 га. та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2015 року позовні вимоги було задоволено. Проте, 25.11.2015 року [PERSON] оформила договір дарування на свого сина [PERSON]. Зазначає, що ні [PERSON], ні [PERSON] в спірному будинку ніколи не проживали, не приймали ніякої участі в ремонтних роботах будівель та благоустрою земельної ділянки, не сплачували платежів за комунальні послуги. Як зазначає позивач, є всі правові підстави для припинення права власності відповідача, так як частка в спірному майні, яка належить відповідачу, є незначною і не може бути виділена в натурі, а користування спірним майном є неможливим через неможливість кожного власника мати окремий вихід з будинку. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право власності від 10.01.1978 року, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою [PERSON], останній на праві власності належало 2/3 частини будинку [ADDRESS]. Інша 1/3 частина будинку належала та належить [PERSON], який не є членом сім'ї позивача та відповідача. Згідно договору дарування від 31.07.1992 року, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частини будинку [ADDRESS] із належної їй частини будинку. Право власності було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 06.10.1992 року. Згідно Свідоцтва про право на спадщину, після померлої [PERSON] спадщину отримали її дочка [PERSON] на ? частку та онука [PERSON] на ? частку спадкового майна. Спадкове майно складається з 16/75 частин житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 25.11.2015 року, посвідченого Каланчацькою державною нотаріальною конторою, [PERSON] подарувала [PERSON] 17/75 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі і таке припинення не завдасть значної шкоди відповідачу. З цих підстав просить припинити право власності відповідача [PERSON] на належну їй частину спірного майна у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України та визнати за нею право власності на зазначену частину. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності сторін: позивачу належить 33/75 частини, відповідачу - 17/75 частини будинку, яка є незначною, а отже, і не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування є неможливим. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в Херсонській області, тобто відповідач забезпечений житлом. Також вказує на те, що відповідач в спірному будинку ніколи не проживав, не приймав участі в благоустрої будинку, за комунальні послуги не сплачує, про що в судовому засіданні відповідач не заперечував. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-68цс14), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Отже, в разі припинення права власності на частку нерухомого майна, що належить відповідачу, останній не буде позбавлений житла, оскільки має інше житло, а тому таке припинення права не завдасть істотної шкоди відповідачу. Крім того, п.6 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснює, що під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Виходячи з аналізу зазначених норм та враховуючи положення статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 12.05.2017 року, дійсна (ринкова) вартість всього житлового будинку та господарських споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS], без урахування вартості земельної ділянки, складає 565 000, 00 грн., вартість 17/75 частки житлового будинку становить 128 067, 00 грн. Таким чином, згідно вищевказаного звіту вартість майна, яке належить відповідачу складає 128 067, 00 грн. За змістом ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України позивач надала суду докази про внесення нею на депозитний рахунок суду коштів у розмірі 128 067,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому вважає за необхідне припинити право власності [PERSON] на 17/75 часток у спільній сумісній власності будинку [ADDRESS] із надвірними будівлями та спорудами, що належать йому на підставі Договору дарування від 25.11.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за №2039; визнати за [PERSON] право власності на 17/75 частки у спільній частковій власності в будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами; виплатити [PERSON] внесені [PERSON] в рахунок компенсації за припинення права власності на 17/75 частин будинку [ADDRESS] із надвірними будівлями та спорудами грошові кошти в розмірі - 128 067 (сто двадцять вісім тисяч шістдесят сім) гривень 00 коп., внесені на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва згідно квитанції №ПН272658 від 21 листопада 2016 року та платіжного доручення №1 від 28.08.2017 року.

Outcome: approved