Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про визнання недійсним договору дарування до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В. в якому просить визнати недійсним договір дарування будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS] посилаючись на наступне: 11.10.2012 року за нотаріально посвідченими договорами дарування вона передала належний їй житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] [PERSON] Дані договори укладені на вкрай невигідних для неї умовах, під впливом тяжкої для неї обставини (хвороби) внаслідок психологічного тиску на неї онука - відповідача за справою при наступних обставинах. В 2001 році вона перенесла тотальне ендопротезування лівого тазостегнового суглобу, після операції вона постійно відчуває біль та дискомфорт у лівій нозі. Крім цього після операції у неї почав деформуватись хребет, З»явились дифузні протрузії хрестового відділу хребта, що супроводжувались нестерпним болем. Більше того у неї є порушення органів слуху у вигляді невриту слухового нерва, зору у вигляді катаракти обох очей, сердечно-судинної системи - ішемічна хвороба серця. Усі ці хвороби мають хронічний стан. Щоб не втратити зір їй рекомендовано зробити хірургічну операцію на обох очах. Але із-за браку грошей вона не змогла зайнятись лікуванням, чим дуже ускладнила своє життя. Їй протипоказані психо - емоційні переживання та навантаження. Вона дуже хвора та за станом свого здоров»я та потребує сторонньої допомоги, як фізичної так і емоційної. Так як самостійно не завжди може впоратись. Єдина людина на яку вона могла розраховувати це її онук [PERSON] Однак, ставлення онука до неї дуже погане, а останні три роки стало нестерпним. між нею та відповідачем постійно виникали непорозумінні та сварки. Все це шокувало її впливало на її психо - емоційний стан, приводило до гіпертонічних криз. Вона все більше вимушена була звертатись до сторонніх людей за допомогою. Онук почав вимагати від неї подарувати йому будинок, погрожуючи, що в іншому випадку припинить надавати їй буду допомогу та навіть виселить її з будинку, не приховуючи, що йому важко проживати з нею немічною в одному будинку. Спочатку вона не погодилась на вимоги онука, усвідомлюючи наслідки дарування будинку онукові, проте постійні сварки стали для неї нестерпними, тому вона погодилась на запропоновані їй умови. Вищевказані договори дарування були укладені нею внаслідок психічного тиску зі сторони [PERSON], який знаючи про те, що психологічні навантаження для неї є нестерпними систематично, впродовж тривалих років продовжував скандали, шантажував її безпомічним станом та вимагав подарувати йому будинок. Якби вона була б здорова, а онук по людяному відносився до неї, вона ні при яких би умовах не подарувала б йому єдине для неї житло. Визнання для неї недійсними договорів дарування від 11.10.2012 року за наведених вище підстав є єдиним для неї способом захисту її прав, зокрема зберегти житло та не опинитись на вулиці, що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи Відповідач [PERSON]. та представник відповідача позовні вимоги не визнали, при цьому відповідач [PERSON], пояснив, що до серпня 2012 року він проживав в будинку батьків. Потім його батько після чергового відвідування позивачки повідомив йому, що його бажає бачити бабуся та що вона бажає переоформити на нього будинок. Він зі своєю дружиною пішли до позивачки. Вона йому повідомила, що бажає подарувати йому будинок та запропонувала перейти жити до неї. Вони порадились з дружиною та серпні 2012 року перейшли жити до позивачки. Потім з ініціативи [PERSON], був укладений договір дарування домоволодіння. Він з дружиною та її дитиною проживали разом з позивачкою, допомагали їй по господарству. Він робив ремонти в будинку та літній кухні. Потім, так як роботи не було він їздив до Росії на заробітки. Коли повернувся, тоз»ясував, що його дружина з дитиною пішли проживати на квартиру, з того приводу, що позивачка, займалась самогоноварінням, організувала продаж самогону та тютюнових виробів в даному домоволодінні, а його дружина просила позивачку припинити такі дії, на що остання не погодилась, та вчинила скандал відносно його дружини та дитини. До від»їзду в Росію він також просив позивачку припинити торгівлю самогоном, але остання відмовилась це зробити. Також пояснив, що позивачка сама себе обслуговує, не є хворою, телевізор дивиться без окулярів. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, у вирішенні спору покладається на думку суду. При цьому, допитана в якості свідка, пояснила, що сторони звернулись до неї з усіма необхідними документами для укладання договору дарування будинку та земельної ділянки. Сторони з самого початку були налаштовані на укладення саме договору дарування, будь-яких протиріч чи додаткових питань при укладанні договору ні в кого не виникало. Вона роз»яснювала сторонам про можливість укладання інших правочинів, як-то довічного утримання, заповіту, але сторони налаштовані були саме на укладення договору дарування. Вона також роз»яснила сторонам наслідки укладання даного договору, з якими вони були згодні. При цьому з поведінки сторін не вбачалось, що договір укладається в результаті примусу. [PERSON], і [PERSON],. перебували у звичайному настрої. Саме [PERSON]. говорила, що укладається договір дарування. [PERSON] сама підписувала договір, при цьому ставила не лише підпис, а писала своє прізвище, ім.»я та по батькові та ставила підпис в реєстрі, скарг на поганий зір від неї б не було. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи. Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними обставинами, як встановлено в судовому засіданні 11.10.2012 року між сторонами, [PERSON] та [PERSON], були укладені договори дарування жилого будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS], які посвідчені державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Малашовою Г.В., та зареєстровані в реєстрі за №4102 та №4104. Прохаючи визнати дані договори недійсними позивачка посилається на те, що дані договори були укладені на вкрай невигідних для нею умовах, під впливом тяжкої обставини (а саме хвороби) та внаслідок застосування до неї психологічного тиску. Тобто просить визнати договори недійсними на підставі ст.231, ст. 233 ЦК України Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для не обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний недійсним незалежно від того, хто був ініціатором цього правочину. Під тяжкою обставиною позивач вказує на те, що вона в період укладання правочину була хворою, крім того помер її чоловік, який надавав їй допомогу по господарству і вона залишилась сама немічною. А на вкрай невигідних для себе наслідків, позивач вказує на те, що вона позбулася права власності на будинок,залишилась без єдиного житла і в будь-який час може опинитись на вулиці. Проте, суд не вбачає підстав для визнання недійсними укладених між сторонами правочинів, як таких, що укладені на вкрай невигідних умовах під впливом тяжкої обставини виходячи з наступного. На підтвердження тяжких обставин позивачкою суду надано ряд медичних довідок, висновків ЛКК, виписок і з історії хвороби, з яких вбачається, що позивачка [PERSON], має ряд захворювань. З аналізу наданої медичної документації вбачається, що лікування даних захворювань позивачка розпочала з 1998 року. Представник позивача посилається також на те, що дані захворювання знайшли своє загострення після смерті чоловіка позивачки, що й призвело до необхідності укладання даного договору. Проте, свідоцтва про смерть чоловіка позивачки суду не надано, але сторони не заперечують факту, що він помер в 2011 році. І в цей період почало виникати питання про укладання договору розпорядження майном. Також представник позивача посилається на те, що позивачка уклала даний договір в зв»язку з тим, що онук, відповідач [PERSON], погодився підтримувати будинок в належному стані та надавати допомогу позивачці, лише при укладанні даного договору. З наданих суду медичних документів, а також пояснень свідка [PERSON], яка пояснила, що вона є онукою позивачки та рідною сестрою відповідача. 27.01.2011 року помер їх дід, чоловік позивачки. В цей період у позивачки погіршилось здоров»я, почав випадати диск, боліли суглоби та проявлялись інші захворювання. Тому позивачка не могла сама поратись по господарству, не справлялась з домашніми справами та запропонувала їй доглядати за нею. Але вона відмовилась, так як проживає в іншому місці, має сім»ю та маленьких дітей, тому не могла надавати необхідну допомогу. Тоді позивачка запропонувала надавати їй такий догляд її брату, [PERSON], який погодився його надати лише при умові укладення з ним договору дарування будинку, вбачається, що дійсно позивачка є літньою, хворою людиною. Але, при цьому суд не вважає, що договори дарування будинку та земельної ділянки були укладені в результаті збігу тяжких обставин для позивачки, а саме хвороби, так як відповідач був не єдиною рідною людиною, яка могла надавати допомогу позивачці, так як з пояснень сторін та свідків судом встановлено, що таку допомогу могли надавати і батьки відповідача, його сестра, інші родичі, а у випадку їх відмови, позивачка мала можливість отримати таку допомогу від інших осіб на умовах подальшого успадкування її житла. Крім того, якщо позивачка була наскільки хворою, що потребувала сторонньої допомоги, то в цьому випадку доцільно було б укладати договір довічного утримання, який також має наслідком передачу домоволодіння у власність набувачу майна, але в свою чергу і визначає обов»язки набувача, щодо надання певного виду допомоги, на відміну від договору дарування, яким не передбачено обов»язків ні надання обдарованим допомоги дарувальнику, ні спільне проживання з дарувальником. Проте з пояснень нотаріуса вбачається, що сторони, прохаючи посвідчити договір, мали на увазі укладення саме договору дарування, а не будь-якого іншого договору. Також суд не вбачає і в карай невигідних умов для позивачки в результаті укладення даних договорів дарування. Так як судом встановлено, що після укладення договору, відповідач з своєю сім»єю поселились разом з позивачкою, відповідач здійснив ремонт будинку та господарських споруд, надавав допомогу позивачці. А коли вони не знайшли спільної мови, то не поставив питання про виселення позивачки, так як на даний час саме він є власником будинку, а сам з сім»єю пішов проживати в інше місце, наймаючи житло. Дані обставини, підтверджуються і показаннями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що вона проживає спільно з [PERSON]. протягом двох років. Спочатку вони проживали в її батьків, потім у матері відповідача. Одного разу [PERSON]. сказав їй, що бабуся хоче подарувати йому будинок. Вони разом пішли до позивачки, яка їм зраділа, запропонувала разом жити і в серпні місяці 2012 року вони перейшли жити до позивачки. Потім [PERSON]. переоформила будинок на її чоловіка. Вони почали робити ремонт в будинку. В квітні 2013 року у них виникло скрутне матеріальне становище, чоловік не міг знайти роботи, тому він вирішив поїхати на заробітки до Росії. А вона продовжила проживати з позивачкою, допомагати їй по господарству. Проте позивачка має складний характер, займається самогоноварінням та його продажем, що їй не подобалось, але вона продовжувала там проживати. Потім у них з позивачкою виникла сварки із-за її дитини, і вона вирішила до приїзду чоловіка проживати в іншому місці. Коли [PERSON]. повернувся, вони поїхали оздоровити дитину на море, а по повернені вирішили повернутись до позивачки. Проте позивачка в присутності інших осіб, почала їх соромити, що вони нічого не хочуть робити, лише користуватись її будинком, і вони вирішили проживати окремо від неї. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що підстав для визнання договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS], укладених між [PERSON] та [PERSON], 11.10.2012 року за ч. 1 ст. 233 ЦК України, як правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для не обставини і на вкрай невигідних умовах, немає, так як у позивачки була можливість діяти іншим чином, а наявність вкрай невигідних обставин взагалі не підтверджується ніякими доказами. Другою підставою за якою позивачка прохає визнати укладені нею з відповідачем договори дарував є застосування психологічного насилля. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. В позовній заяві позивачка та в судовому засіданні представник позивача посилаються на те, що відповідач, знаючи про те, що психологічні навантаження для позивачки є нестерпними, систематично, впродовж тривалих років провокував скандали, шантажував її безпомічним станом та вимагав подарувати йому будинок. На підтвердження даної обставини , за клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON]. та [PERSON] Так, свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON], психологічно давив на [PERSON], щоб вона подарувала йому будинок, в іншому випадку відмовлявся надавати їй допомогу. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснив, що він возив [PERSON]. та [PERSON],. до нотаріуса для укладання договорів дарування. В автомобілі [PERSON], запитувала [PERSON], про те. що може не будемо переоформляти будинок, а [PERSON], буде проживати разом нею так, на що він категорично не погодився і сказав, що буде допомагати їй лише у випадку, коли вона подарує йому будинок. Даючи оцінку даним доказам, суд вважає, що вини не підтверджують, факт тривалого, систематичного застосування насильства до позивачки зі сторони відповідача, що призвело до укладання вищезазначених договорів дарування. Так як дані пояснення частково спростовуються поясненнями цих же свідків, а також спростовуються іншими дослідженими в судовому засідання доказами. Так свідок [PERSON], пояснювала, що позивачка перш ніж запропонувати відповідачеві проживати з нею та надавати їй допомогу, з аналогічним проханням зверталась до неї, що вказує на те, що у позивачки був вибір її поведінки. По-друге, з пояснень самих сторін та свідків, вбачається що до серпня 2012 року відповідач жив окремо від позивачки і про намір позивачки передати йому у власність будинок він дізнався від свого батька. Таким чином виключається тривалість та систематичність психологічного впливу зі сторони відповідача на позивачку з метою дарування йому домоволодіння. Крім того, навіть якщо у позивачки виникли сумніви щодо необхідності дарувати відповідачу своє домоволодіння, вона могла настояти на тому, щоб не їхати до нотаріуса для укладання даних договорів, або повідомити нотаріуса про наявність такого впливу на неї. В свою чергу з пояснень нотаріуса Малашової Г.В., яка допитувалась в якості свідка, вбачається, що [PERSON]. та [PERSON]. при зверненні до неї були налаштовані на укладення саме договору дарування, їхня поведінка під час укладення договору була звичайною, ніякого хвилювання, чи сумнівів сторони при укладені договору не виказували, що вказує на те. що укладення вищезазначених договорів дарування відповідало волі позивачки [PERSON] В самих договорах дарування зазначається, що сторони правочину діючи добровільно і перебуваючи про здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклади даний договір, що також підтверджує добровільність волі сторін, в тому числі і позивачки при укладанні даного договору. Також суд вважає, що укладання вищезазначених договорів дарування відповідали волі позивачки, виходячи ще й тих обставин, що питання про визнання їх недійсними виникло не відразу після їх укладання, а лише після сварки між сторонами. Посилання позивачки на те, що вона зверталась до міліції з заявою про притягнення відповідача до відповідальності за насильство в сім»ї не може розцінюватись як психологічне насильство зі сторони відповідача, що призвело до укладення вищезазначених договорів дарування, так як таке звернення було в серпні 2013 року , тобто майже через рік після укладення договорів дарування. Крім того, підтвердження того, що відповідач був дійсно притягнений до будь-якого виду відповідальності за насильство в сім»ї, та до кого це насильство застосовувалось, суду не надано Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, застосування відповідачем до позивачки психологічного насилля при укладанні договорів дарування будинку та земельної ділянки, на думку суду не знайшло свого підтвердження Суд даючи оцінку усім доказам по справі вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача повинно бути відмовлено в повному об»ємі. Так як в задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229.40 грн. відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. Крім того відповідно до ухвали від 27.12.2013 року було відстрочення сплату судового збору в повному об»ємі до постановлення судового рішення виходячи з матеріального становища позивача. Так як в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то з позивача на користь держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору - 1285 грн. 32 коп., виходячи з вартості будинку та земельної ділянки, так як позивачем поряд з вимогами немайнового характеру ставились і вимоги майнового характеру, які випливають із наслідків визнання договору недійсним. Також судом за позовом [PERSON], до [PERSON], про визнання договору дарування недійсним вживались заходи забезпечення позову відповідно до ухвали від 22.01.2014 року у вигляді заборони відчуження будь-яким способом домоволодіння ( будинку та земельної ділянки площею 0.25 га., для обслуговування жилого будинку та 0.004 га., для ведення особистого селянського господарства), розташованого в [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Так як судом вирішений спір між сторонами і відпали підстави для забезпечення позову, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження будь-яким способом домоволодіння ( будинку та земельної ділянки площею 0.25 га., для обслуговування жилого будинку та 0.004 га., для ведення особистого селянського господарства), розташованого в [ADDRESS], накладені відповідно до ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2014 року та внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження: номер витягу 17304820 від 04.02.2014 року.

Outcome: approved