Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності посадовими особами Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. Розмір моральної шкоди позивачем визначено у сумі 10000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.05.2020 року до [PERSON] було застосовано адміністративне затримання патрульними поліцейськими Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції із застосуванням заходів примусу - фізичної сили та спеціального засобу кайданки, без повідомлення прав та обов`язків, а також змісту правопорушення доставлено до Черкаського відділу поліції, із фактичним тимчасовим обмеженням рухомості, свободи пересування та місцезнаходження з 02 год.40 хв. до 04 год.00 хв., що підтверджується рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області капрала поліції Хамули Д. від 01.05.2020 та протоколом про адміністративне затримання серії АА № 160762 від 01.05.2020, складеним поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області капралом поліції Горьовим О.М. Внаслідок застосування заходів примусу з боку патрульних поліцейських, крім завданого фізичного болю при затриманні, у позивача залишились сліди від кайданків на руках. При цьому в протоколі про адміністративне затримання про застосування фізичної сили та спеціального засобу кайданків не було зазначено. Під час адміністративного затримання позивача, крім протоколу про адміністративне затримання, було складено протоколи проадміністративні правопорушення серії ГП № 11380 за ст.173 КУпАП та серії ГП № 111379 за ст.185 КУпАП, а також винесено постанову серії ГО № 425448 за ч.1 ст.178 КУпАП. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.05.2020 провадження у справі №711/3209/20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП. Вказана постанова суду є остаточною, набрала законної сили 09.06.2020 року. Крім того, [PERSON] звернувся до суду із адміністративним позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області Горьового Олександра Миколайовича про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП та рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26.10.2020 у справі 711/3458/20 адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю та скасовано постанову поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Горьового О.М. серії ГО № 425448 від 01.05.2020 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказане рішення суду набрало законної сили 07.11.2020 року. Таким чином, судами першої інстанції було встановлено, що Позивач не вчиняв адміністративних правопорушень, передбачених ст.173, ч.1 ст.178, ст.185 КУпАП. а тому у зв`язку із скасуванням постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та закриттям провадження у справі про адміністративні правопорушення у останнього виникло право на відшкодування як майнової так і моральної шкоди, завданої незаконним адміністративним затриманням та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності посадовими особами Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. Враховуючи вище вказане позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу Українина його користь моральну шкоду у розмірі 10000грн. Та витрат на правову домомогу у розмірі 10000грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Яроша С. надав відзив на позовну заяву, щодо позовних вимог [PERSON] заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав вказаних у відзиві. Від представника Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Котух М.В.на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , щодо позовних вимог [PERSON] заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав вказаних у відзиві. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзиви, згідно [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягає із підстав вказаних у позовній заяві та з урахуванням наданих доказів. Крім того, позивачем надано до суду розрахунок понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 16000грн., яку просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу Українина його користь. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.05.2020 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне затримання серії АА № 160762 від 01.05.2020, складений поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області капралом поліції Горьовим О.М. Статтею 267 КУпАП встановлено порядок оскарження заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проте у матеріалах справи відсутні дані, щодо оскарження [PERSON] вказаного протоколу про затримання у встановленому порядку. Крім того, відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративні правопорушення серії ГП № 11380 за ст.173 КУпАП та серії ГП № 111379 за ст.185 КУпАП, а також винесено постанову серії ГО № 425448 за ч.1 ст.178 КУпАП. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.05.2020 провадження у справі №711/3209/20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП. Вказана постанова суду є остаточною, набрала законної сили 09.06.2020 року. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26.10.2020 року у справі 711/3458/20 адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю та скасовано постанову поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Горьового О.М. серії ГО № 425448 від 01.05.2020 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень суду першої інстанції не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювача і шкодою є обов`язком позивача. На підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першоїстатті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди, завданої внаслідок діяльності зазначених органів, діють правила частини шостої цієї статті. Згідно з ч. 6ст. 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах(ст.ст.1173,1174цьогоКодексу). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої правоохоронним органом, пославшись на положенняст. 1174 ЦК України. Статтею 1174 ЦК Українивизначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2ст. 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1 і ч. 2ст. 23 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою. Відповідно до правової позиції встановленої у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі №233/3858/18 встановлено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». За змістомст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані обставини, дослідивши матеріали справи, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведені та необґрунтовані у частині спричинення [PERSON] моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, сам факт складення протоколу про затримання не несе в собі правові наслідки відшкодування шкоди а його не правомірність не встановлена у законом порядку, відповідно до норм ст.1176 ЦК України відшкодуванню підлягає шкода завдана в наслідок неправовірного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, проте відносно [PERSON] було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому враховуючи, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed