Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Заявленим та уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.188-190 т.1) ставиться питання про усунення перешкод позивачеві, що чиняться відповідачем, щодо земельної ділянки шляхом повернення захопленої її частини. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив суд їх повністю задовольнити. В обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Після придбання земельної ділянки позивач замовив технічну документацію, щодо визначення її меж. В процесі встановлення границь ділянки з'ясовано, що відповідач як сусідній землекористувач зайняв її частину та добровільно відмовляється відновити межі у відповідності до правовстановлюючих документів. Відповідач та представник в судовому засіданні вимог не визнали та повідомили суду наступне. Межі ділянок відповідача та позивача сформовані задовго до набуття прав власності на таке майно позивачем. За таких обставин вимоги безпідставні. Мало того, на переконання відповідача даний позов мав би бути спрямований до колишнього власника земельної ділянки позивача. Заслухав пояснення учасників розгляду судом, за доказами поданими сторонами, встановлено наступне. 12 травня 2016 року позивачем придбано земельну ділянку у [PERSON] площею 0,21 га з цільовим призначенням для будівництва та кадастровим номером [NUMBER] за адресою с. Перлявка Житомирського району Житомирської області (а.с.6-8 т.1). [PERSON] володів таким об'єктом нерухомості відповідно до акту серії [NUMBER] виданим 5 серпня 1996 року на підставі рішення виконкому Корчацької сільської ради № 47 від 28 грудня 1993 року (а.с.9 т.1). Рішенням органу місцевого самоврядування № 160 від 18 серпня 2016 року земельній ділянці належній позивачеві присвоєна адреса [ADDRESS] (а.с.10 т.1). В 2017 році за замовленням позивача експертом встановлено накладення земельних ділянок сторін одна на одну з площею 337 кв/м (а.с.11-12 т.1). [PERSON] придбала дві суміжні між собою земельні ділянки загальною площею 0,38 га 6 листопада 2007 року (а.с.85,89 т.1). Відповідач виготовила технічну документацію в 2008 році на дві суміжні земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER]; [NUMBER] з цільовими призначеннями, відповідно, будівництво та особисте селянське господарство (а.с.75 т.1). 27 березня 2007 року, тобто під час виготовлення технічної згадуваної документації, [PERSON] погодила зовнішні межі землекористування у тому числі із попереднім власником земельної ділянки позивача - [PERSON] Претензій не було, границі земельної ділянки погоджені, як з [PERSON] так і з іншими землекористувачами (а.с.109 т.1). Довідка № 686 від 10 грудня 2007 року видана [PERSON] органом місцевого самоврядування свідчить про те, що в дійсності її земельна ділянка розташована не по [ADDRESS], а по [ADDRESS] (а.с.114 т.1). [PERSON], як попередній землевласник ділянки позивача, у 2016 році виготовив на згадувану земельну ділянку технічну документації щодо встановлення її меж внатурі (на місцевості) (а.с.117 т.1). Технічна документація містить і державний акт 1996 року із розмірами земельної ділянки, суттєво відмінними від тих, які встановлені погодженням меж. Так, акт містить конфігурацію земельної ділянки в чітких розмірах 30 на 71 м. (а.с.126 т.1). Крім цього, технічна документація містить, серед іншого, протокол погодження меж такої земельної ділянки від 29 квітня 2016 року. Усі суміжні землекористувачі погодили [PERSON] межі його земельної ділянки у розмірах майже ідентичних тим, які встановлені в ході проведенні експертизи у даній справі (а.с.150 т.1). Так, ширина ділянки становить 25,27 м. по фасаду з виходом на дорогу на [ADDRESS] (землі загального користування) та 23,72 м. задній фасад ділянки. При цьому, довжина межі між ділянками [PERSON] та [PERSON] становить у сумі 88,04 м (80,14+7,90). Довжина межі між [PERSON] та [PERSON] становить у сумі 84,69 м (66,96+17,73). З такими розмірами погодився і сам власник проставленням свого підпису на згадуваному документі. Претензій або невдоволення проведенням інспекції ділянки [PERSON] не виказував і погодився з фактичними її розмірами отримавши на зберігання шість межових знаків, будучи попередженим про відповідальність за порушення чи їх знищення (протокол погодження меж а.с.124 т.1). Відсутні дані щодо виготовлення технічної документації позивачем або попереднім власником її земельної ділянки раніше за 2016 рік. Так само, відсутні відомості щодо того, що на земельну ділянку позивача коли небудь з часу створення виносились її межі, встановлювались межові знаки довготривалого зберігання. Висновком проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи № 382/18 від 10 квітня 2018 року встановлено, що фактична площа земельної ділянки позивача становить 0,2136 га, що не відповідає конфігурації земельної ділянки відображеної на акті 1996 року виданого на ім'я [PERSON] Крім цього, експертиза містить висновок про те, що земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку [PERSON] (а.с.157 т.1) (експертиза а.с.145-160 т.1; а.с.4-19 т.2). Експертиза містить фактичні розміри земельної ділянки позивача з наступними параметрами. 25,41 м. довжина межі ділянки, що виходить на [ADDRESS] (фасад); 88,11 м. довжина межі із ділянкою [PERSON] (55,06+33,05); 23,81 м. довжина заднього фасаду ділянки; 84,74 м. довжина межі із ділянкою [PERSON] (67,51+17,23 м.). Проаналізував фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Процесуальне законодавство за яким здійснюється розгляд цивільних справ в тому числі і даної передбачає, що судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права позивача. При цьому, тягар доказування порушення не визнання або оспорювання прав свобод та інтересів у справі даної категорії покладається на позивача в процесі змагальності (ч. 1 ст. 2, ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд вважає, що позивачем не доведено, що його права були порушені протиправними діями відповідача. Мало того, на переконання суду, прав позивача у заявленому обсязі ніхто не порушував взагалі. Такий висновок ґрунтується на наступному. Судом беззаперечно встановлено за доказами поданими сторонами і інших сторони не вимагали ні надати ні додатково витребувати, що ділянка належна позивачеві перейшла їй у власність за конфігурацією встановленою попереднім власником [PERSON] Така конфігурація відповідає тій, яка встановлена проведеною у справі судовою експертизою. В свою чергу конфігурація та розміри земельної ділянки за актом [PERSON] 1996 року в чітких розмірах 30 на 71 м ніколи та ніким на місцевості (внатурі) не встановлювалась, межові знаки довготривалого зберігання не влаштовувались та на зберігання будь-кому не передавались. Навпаки, ділянка позивача у стані актуальному, як на час придбання її відповідачем (6 листопада 2007 року) так і станом на момент погодження обох ділянок (27 березня 2007 та 29 квітня 2016 року) має не змінні розміри. Мало того, фактична площа земельної ділянки позивача більша за ту, яка визначена правовстановлюючими документами. Так, позивач набула прав власності на згадувану земельну ділянку за договором купівлі-продажу площею 0,21 га (а.с.6 т.1). В той час, як фактична площа землекористування її ділянки становить 0,2136 га (а.с.145-160 т.1; а.с.4-19 т.2). Не відповідність розмірам фактичного землекористування позивача тим, які містяться у акті попереднього власника датованого 1996 роком, суд не вважає порушення прав позивача відповідачем. Так, розміри ділянки зазначені у акті 1996 року не мають для вирішення заявленого позову ніякого значення, як віртуальні, адже ніколи не визначались на місцевості. Перед продажом земельної ділянки позивачеві [PERSON], як попередній власником, суд вважає, сумлінно віднісся до своїх обов'язків продавця, оскільки встановив на місцевості межі своєї ділянки, тобто актуалізував внатурі розміри землеволодіння, отримав на зберігання межові знаки та погодився із границями визначеними в ході виготовлення технічної документації та погодженими сусідніми землевласниками, в тому числі і відповідачем. Лише у такому стані передав у власність земельну ділянку позивачеві. Остання, невідомо з яких причин та на переконання суду, безпідставно, використовуючи не актуальні розміри власної ділянки за актом попереднього власника виданого в 1996 році заявила претензії до відповідача щодо землекористування заявленими вимогами у даній справі. Суд вважає голослівними твердження позивача, що нею після отримання у власність земельної ділянки замовлено технічну документацію по встановленню її меж на місцевості, адже докази таких дій будь-яким чином суду доведено не було. Висновок експертизи суд до уваги не приймає, адже він не визначає порушення відповідачем прав позивача щодо її землекористування. Мало того, суд вважає такий висновок хибним, не обґрунтованим, а дослідження проведено не професійно. Так, експерт, будучи фахівцем у даній галузі та маючи в розпорядженні усю технічну документацію щодо обох земельних ділянок в тому числі і технічну документацію по встановленню меж ділянки на місцевості виготовлену на замовлення [PERSON] у 2016 році безпідставно зазначає під час дослідження розміри земельної ділянки [PERSON] 30 на 71м тоді як у такому розмірі, як зазначалось судом раніше у даній справі, жодного разу земельна ділянка фізично не існувала. [PERSON] виготовив технічну документацію і встановив її фактичну конфігурацію, розміри на місцевості та отримав межові знаки погодивши такі параметри із суміжними землекористувачами в тому числі з [PERSON] Така інформація була достеменно відома експертові при здійсненні досліджень у даній справі, однак експертом не наведено чому вона була відкинута і прийнята до уваги не актуальна та не існуюча. Так само, експертові було однозначно відомо, що в 1996 році видачі державного акту на земельну ділянку не передувало розроблення технічної документації із отриманням каталогу координат земельної ділянки. Розміри земельної ділянки відображені на звороті акту такого зразку мали суто віртуальний характер. В тому числі із цією метою був запроваджений інститут розроблення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки на місцевості. Понесені позивачем судові витрати щодо розгляду даної справи подальшому розподілу не підлягають, оскільки заявлені вимоги задоволеними бути не можуть. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 140 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed