Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернувся позивач, який в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 24 квітня 2008 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у виді земельної частки (паю) у землях колишнього КСП ім. Калініна, село Новочервоне Троїцького району Луганської області, право власності посвідчене сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЛГ №0068535. Оригінал сертифікату було вилучено при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку ріллі, що позбавило його можливості прийняти земельний пай у спадщину за відсутності правовстановлюючого документа. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 06 травня 2008 року за ним визнане право власності на земельну ділянку 6,84 га ріллі, виділену батькові з земельного паю. За таких обставин він позбавлений можливості реалізувати своє спадкове право у встановленому законом нотаріальному порядку. В підготовче засідання позивач не зявився, надав письмову заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі. Від Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності її представника. Позовні вимоги відповідач визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне.\~\~\~ Згідно копії свідоцтва про народження від 24.02.1990 року, [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0068535 від 03.01.1997 року, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім..Калініна розміром 9,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.8). [PERSON] на підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 06 травня 2008 року є власником земельної ділянки площею 6,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новочервоненської сільської ради, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №634855 (а.с.9-10) Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №165194 від 29.04.2008 року, [PERSON] помер 24 квітня 2008 року (а.с.4). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст., ст.1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід\~ прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.16 та п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Закону України від 05.06.2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) в тому числі в частині сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень, подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Після чого, райдержадміністрація видасть розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в частині сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай). З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, відмови від прийняття спадщини не вчиняв, інших спадкоємців, що прийняли спадщину, судом не встановлено, а також, той факт, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку з незалежних від нього обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.,ст. 328, 1216, 1221, 1223, 1225, 1268, 1274, ЦК України, ст..81 ЗК\~України,

Outcome: approved