Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області з позовом звернувся [PERSON] до Тополівської сільської рада Троїцького району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначено, що за життя батьком позивача [PERSON] було збудовано на виділеній під забудову земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Батько позивача помер [INFO]. Після смерті батька позивача, останній проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] у зазначеному домоволодінні. [INFO] мати позивача померла, так і не переоформивши спадщину у вигляді даного домоволодіння на своє ім'я після смерті свого чоловіка та батька позивача [PERSON] На даний час позивач не має можливості оформити зазначене спадкове майно на своє ім'я, оскільки відсутня державна реєстрація домоволодіння у встановленому законом порядку. Таким чином, позивач просить суд визнати за ним право власності на вищезазначене спадкове майно у вигляді вказаного нерухомого майна. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Тополівська сільська рада Троїцького району Луганської області у судове засідання свого представника не направила, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані до суду докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Судом встановлено, що за життя батьком позивача [PERSON] було збудовано на виділеній під забудову земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Батько позивача помер [INFO]. Після смерті батька позивача, останній проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] у зазначеному домоволодінні. [INFO] мати позивача померла, так і не переоформивши спадщину у вигляді даного домоволодіння на своє ім'я після смерті свого чоловіка та батька позивача [PERSON] На даний час позивач не має можливості оформити зазначене спадкове майно на своє ім'я, оскільки відсутня державна реєстрація домоволодіння у встановленому законом порядку. Згідно технічного паспорту житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], складається: А - житловий будинок; а - веранда; ґ - ганок; Б - гараж; В, Г - сарай; Пг - погріб; Д - навіс; Е, Є- сарай; Ж - навіс; З - баня; И - літінй душ; І - літня кухня; ПГ1 - погріб; 1-7 - огорожа; 8 - водопровід. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Враховуючи спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідні юридичні факти виникли як під час дії Цивільного кодексу Української PCP, так і після набрання чинності Цивільним кодексом України, у зв'язку з чим суд при постановленні рішення керується відповідними нормами вказаних нормативних актів, які діяли під час виникнення певних спірних правовідносин. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Оскільки позивач є сином померлих, то на момент відкриття спадщини мав право на успадкування вищезазначеного майна відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР як єдиний спадкоємець майна померлих за законом першої черги. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З оглядом на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем майна померлих своїх батьків за законом першої черги, оскільки спадкодавці на підставі наданих доказів є власниками зазначеного спадкового майна, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивач має право на дане спадкове майна, але із-за незалежних від нього вищевикладених обставин не може скористатися таким правом у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим суд, з метою захисту порушеного майнового права позивача, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищезазначеного, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», ст.ст. 328, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 529, 549, 553 Цивільного кодексу Української PCP ЦК України ст. 81 ч. 1 п. «г», 131 ЗК України,

Outcome: approved