Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені в повному обсязі. [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою про перегляд заочного рішення суду від 01 грудня 2017 року, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] були задоволені позовні вимоги в повному обсязі. Заява про перегляд заочного рішення обґрунтована тим, що про прийняте рішення [PERSON] дізнався випадково, коли виникла необхідність укладення договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) у нотаріуса, з`ясувалось, що він включений у Єдиний реєстр боржників, що стало перешкодою для нотаріального посвідчення цього договору. Ухвалою від 25.01.2021 року заочне рішення було скасоване, призначена до судового розгляду в загальному порядку. \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 28420,84 грн. за кредитним договором б/н від 28.08.2013 року, яка складається з наступного: 2544,27 грн. - заборгованість за кредитом; 21047,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00\~заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн.\~штраф (фіксована частина), 1329,56 грн.\~штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн., зазначивши, що 28.08.2013 року з відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого він одержав від позивача кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 28420,84 грн., яку просить позивач стягнути. Відповідач зазначив, що 28.08.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 2800, 00 грн. під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Таким чином, враховуючи ту обставину, що починаючи термін дії картки 1 рік, тобто до 28.08.2014 року, отже банк знав про своє порушене право, проте не заявив позов вчасно, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до додаткових вимог. Тобто 28.08.2014 року строк позовної давності сплив щодо вимог про повернення заборгованості по кредитному договору б/н від 28.08.2013 року та стягнення штрафів, пені за вказаним договором, т.я. банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в грудні 2017 року. Крім того, у своїх письмових поясненнях відповідач зазначив, що хворіє на туберкульоз, і це свідчить про неможливість сплатити заборгованість (28\~420,84 грн.), яка є явно неспіврозмірно перевищена у порівнянні із тілом кредиту (2500 грн.), що не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3,ч. 3 ст.509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Захист від цих зловживань з боку кредитора базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якому зазначено. Відповідач подав заяву про розгляд справ за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач 28.08.2013 року надав банку свої персональні дані. Крім цього у анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були їй надані у письмовому вигляді; зобов`язується регулярно ознайомлюватися з правилами надання банківських послуг на сайті банку. Заборгованість в сумі 28420,84 грн. за кредитним договором б/н від 28.08.2013 року, складається з наступного: 2544,27 грн. - заборгованість за кредитом; 21047,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00\~заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн.\~штраф (фіксована частина), 1329,56 грн.\~штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн., зазначивши, що 28.08.2013 року з відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого він одержав від позивача кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 28420,84 грн., яку просить стягнути. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оригінал та копію кредитного договору від 28.08.2013 року позивач суду не надав, натомість надав копію анкети-заяви з персональними даними відповідача. Однак, у цьому документі не вказано жодної з істотних умов кредитного договору (відомостей про розмір кредитного ліміту, відсоткової ставки, строку погашення кредиту тощо). Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови, що долучені до матеріалів справи були надані для ознайомлення відповідачу з якими вона погодилися підписуючи Анкету-заяву. Тому суд доходить до висновку, що ці документи не можна вважати такими, що є невід`ємною частиною кредитного договору та містять його умови. Крім того, інформація, що знаходиться на сайті позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися позивачем, тобто позивач міг додати до позовної заяви саме ті редакції документів, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також слід зазначити, що на підтвердження розміру заборгованості суду надано тільки розрахунок заборгованості, складений позивачем, без банківської виписки про рух коштів за відкритим відповідачу рахунком. Цей доказ, складений позивачем і, як уже зазначалося, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Достовірність такого доказу суд з урахуванням долучених до справи документів суд не може встановити. У постанові КЦС ВС від 16.09.2020 №200/5647/18 зазначено, що саме банківська виписка є належним доказом наявності заборгованості. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про встановлення кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, суд не може встановити факти виникнення між сторонами правовідносин, які виникли у зв`язку з укладенням кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви у тексті якої немає жодної умови про надання кредиту чи встановлення кредитного ліміту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач повідомив відповідача, як споживача банківських послуг про те, що йому може бути надано кредит без узгодження з ним істотних умов кредитного договору та без укладення такого договору у письмовій формі. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду та з позицією КЦС ВС у справі №703/3063/18 (постанова від 27.03.2020). Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Незважаючи на це, позивач доводить факт укладення кредитного договору на підставі припущення про поінформованість відповідача з сумою наданого йому кредиту та умовами кредитування, що є недопустимим. Враховуючи те, що Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки певного виду та строку кредитування, а також даних щодо обрання відповідачем банківських послуг та будь-якої інформації щодо кредитування, крім особистих даних та підпису відповідача; у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту; наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору, крім цього достовірність такого розрахунку не підтверджена банківською випискою про рух коштів за рахунком, тому заявлені позовні вимоги суд вважає недоведеними та необґрунтованими і доходить висновку, що позов з таких підстав не підлягає задоволенню. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати з відповідача не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed