Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] до [PERSON] «про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів». Із матеріалів позову вбачається, що з 9 серпня 2003 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2006 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше на одну дитину 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист для виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2006 перебуває на виконанні в міжрайонному відділі держаної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного регіонального управління Міністерства юстиції, виконання рішення суду проводиться з березня 2006 року по теперішній час. Частиною 4 ст. 195 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється держаним виконавцем, а у разі спору судом. Згідно розрахунку боргу міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідача [PERSON] по аліментах на утримання неповнолітньої дитини за період з 23.03.2006 станом на 01.04.2020 з урахуванням боргу - боржник повинен сплатити 152 815,00 грн., сплачено 142 800,00 грн., залишок боргу складає 10 015,36 грн. З березня 2006 року по червень 2019 року відповідач аліменти на утримання доньки не сплачував, його заборгованість про аліментам станом на червень 2019 року складала 119 460,86 грн.(розрахунок боргу по аліментах станом на 28.02.2019, складений ДВС). Приймаючи до уваги, що у березні 2019 року аліменти станом на 15.04.2019 відповідачем також не сплачено - позивач вважає, що за березень 2019 року також у відповідача виникла перед позивачем заборгованість по сплаті аліментів у сумі 1890,25 грн. Тобто, з урахуванням несплати відповідачем аліментів у березні 2019, заборгованість станом на 15.04.2019 становила 121 351,15 грн. Свої зобов`язанням по сплаті аліментів відповідач належним чином не виконував і продовжує не виконувати, систематично не сплачуючи належні до виплати суми. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1ст. 196 Сімейного кодексу України (в редакції від 10.01.2002) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Законом України від 17.05.2017 № 2037-УІІІ стаття 196 Сімейного кодексу викладена в новій редакції, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, розмір неустойки (пені) відповідно до розрахунку, доданого до позовної заяви, становить 1 885 801,56 грн. Статтею 20 ч. 2 Сімейного кодексу України передбачено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст.196 Сімейного кодексу України, не поширюється дія ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України про позовну давність в один рік щодо стягнення неустойки. З огляду на викладене, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, нараховану за несплату відповідачем аліментів на користь позивача для утримання неповнолітньої дитини, - за весь період часу існування заборгованості по сплаті аліментів, не обмежуючи такі вимоги строками давності чи іншими строками в часі. Тому позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 151 646, 76 грн. згідно наданого розрахунку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, сповіщена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, просила проводити слухання справи у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Суд розглядає справу у відсутності позивача, на тих доказах, які надані до судового засідання. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про слухання справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутністю в заочному судовому засіданні. Так як відповідач у судове засідання не з`явилися без поважних причин та не повідомив про причин неявки, суд відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно п.9 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1ст. 196 Сімейного кодексу України (в редакції від 10.01.2002) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Законом України від 17.05.2017 № № 2037-УІІІ стаття 196 Сімейного кодексу викладена в новій редакції, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно ст. 61 Конституції України забороняє притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховуються. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається на наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в ухваленій за наслідками розгляду справи № 6-81цс13 постанові від 11.09.2013, оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих зобов`язань, яке мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо, від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постанові від 1 жовтня 2014 року за наслідками розгляду справи №6-149цс14. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 9 серпня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2006 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист для виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2006 перебуває на виконанні в міжрайонному відділі держаної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного регіонального управління Міністерства юстиції, виконання рішення суду проводиться з березня 2006 року по теперішній час. Частиною 4 ст. 195 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється держаним виконавцем, а у разі спору судом. Згідно розрахунку боргу по аліментах на утримання неповнолітньої дитини, проведеному міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - відносно відповідача [PERSON] за період з 23.03.2006 станом на 01.04.2020 з урахуванням боргу - боржник повинен сплатити 152 815,00 грн., сплачено 142 800,00 грн., залишок боргу складає 10 015,36 грн. З березня 2006 року по червень 2019 року відповідач аліменти на утримання доньки не сплачував, його заборгованість про аліментам станом на червень 2019 року складала 119 460,86 грн.(розрахунок боргу по аліментах станом на 28.02.2019, складений міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)). Приймаючи до уваги, що у березні 2019 року аліменти станом на 15.04.2019 відповідачем також не сплачено - суд вважає, що за березень 2019 року також у відповідача виникла перед позивачем заборгованість по сплаті аліментів у сумі 1890,25 грн. Тобто, з урахуванням несплати Відповідачем аліментів у березні 2019, заборгованість по сплаті аліментів на момент 15.04.2019 становила 121 351,15 грн. Свої зобов`язанням по сплаті аліментів відповідач належним чином не виконував і продовжує не виконувати, систематично не сплачуючи належні до виплати суми, яких-небудь поважних причин для цього у судовому засіданні не встановлено. Великою палатою Верховного суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) прийнято постанову, де вказано, що статтею 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується суми несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Таким чином, розмір неустойки (пені) відповідно до розрахунку, доданого до позовної заяви, становить 1 885 801,56 грн. У даному разі відповідач у судовому засіданні не став оспорювати даний розрахунок. Статтею 20 ч. 2 Сімейного кодексу України передбачено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст.196 Сімейного кодексу України, не поширюється дія ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України про позовну давність в один рік щодо стягнення неустойки. Неустойка підлягає стягненню відповідно до положень ст.ст. 549, 550, 611, 614, 624 ЦК України, так як з вини відповідача порушено зобов`язання по сплаті аліментів, а він відповідно до ст. 617 ЦК України не довів, що порушення зобов`язання сталося не з його вини. З огляду на викладене, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, нараховану за несплату відповідачем аліментів на користь позивача для утримання неповнолітньої дитини, - за весь період часу існування заборгованості по сплаті аліментів, не обмежуючи такі вимоги строками давності чи іншими строками в часі. Тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 151 646, 76 грн. згідно наданого розрахунку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved