Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], який вказав, що в результаті невиконання умов договору ПП «Кабаре-Лідер» ТОВ «ІЛК «Рента» в односторонньому порядку розірвало договори фінансового лізингу шляхом направлення на адресу боржника письмових повідомлень. Позивач по вказаним договором був поручителем, а так як відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України порука має похідний характер від основного зобов'язання (договорів фінансового лізингу) і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії основного зобов'язання, позивач просив визнати правовідносини за договором поруки від 11.04.2008 року укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЛК «Рента» такими, що припинилися починаючи з 19.07.2011р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідача Малявкін А.Б. та Сергєєв Р.С. заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 10.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «IJIK «Рента» та Приватним підприємством «Кабаре-Лідер було укладено договори фінансового лізингу обладнання № 06/03/08-Л та № 07/03/08-Л, за якими відповідач надав ПП «Кабаре-Лідер» у платне строкове володіння обладнання, обумовлене договорами лізингу (а.с. 31, 32). На забезпечення виконання зобов'язання ПП «Кабаре-Лідер» за вказаними договорами лізингу між Відповідачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 11.04.2011р. (а.с .5-6). Відповідачем 15.07.2011р. на адресу ПП «Кабаре-Лідер» було надіслано два листа вих. № 26/07 та № 27/07 від 15.07.2011р. (а.с. 7-8, 10-11), якими відповідач повідомив: «ПП «Кабаре-Лідер» припинило проведення оплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу обладнання № 06/03/08-Л та № 07/03/08-Л від 10.04.2008 року на користь TOB «ІЛК «Рента», у зв'язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 12.7 договорів фінансового лізингу обладнання № 06/03/08-Л та № 07/03/08-Л від 10.04.2008 року, TOB «ІЛК «Рента» відмовилося від укладеного з ПП «Кабаре-Лідер» договору фінансового лізингу обладнання № 06/03/08-Л та № 07/03/08-Л від 10.04.2008 року. Крім того, вказані обставини сторонами не заперечувались. Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.12.2012р. в справі про визнання ПП «Кабаре-Лідер» банкрутом ТОВ «ІЛК «Рента» визнано кредитором по вимогам за договорами фінансового лізингу № 06/03/08-Л та № 07/03/08-Л (а.с. 38-40). Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною першою статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Проте, за положеннями частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Як убачається з постанови ВСУ від 19.12.2011р. по справі за № 7/114/10 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Лізинг» до приватного сільськогосподарського підприємства «Ім. Шевченко» про стягнення 657 148,39 грн., із змісту ст. 653 ЦК України випливає, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання договору поруки є безпідставними та задоволенню не підлягають, так як заборгованість за вказаними договорами лізингу не погашена, зобов'язання не виконане та його забезпечення є чинним.

Outcome: dismissed