Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання втрати права користування жилим приміщенням та усунення перешкод у здійснення права власності. Позов мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.07.1992, йому належить житловий будинок, що розташований, за адресою: [ADDRESS] . Так, 13.08.1996 позивач надав дозвіл чоловіку своєї сестри - [PERSON] зареєструватися у його будинку, оскільки останній мав переїхати у смт. Кирнасівку Тульчинського району Вінницької області. Однак, [PERSON] у смт. Кирнасівку Тульчинського району Вінницької області так і не переїхав і у належному позивачу будинку не проживав. Позивач неодноразово просив [PERSON] знятися з реєстрації у його будинку, однак він зазначені прохання не виконав. Такими діями [PERSON] , порушує права позивача, оскільки не проживає у його будинку понад 20 років, у зв`язку з чим, втратив право на користування даним житловим приміщенням. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити та справу розглянути у його відсутність, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, проте Кирнасівська селищна рада Тульчинського району Вінницької області надіслала лист згідно якого при розгляді даної справи покладається на розсуд суду. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст.223,280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач є власником житлового будинку, розташованого, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.07.1992 (а.с. 5). Відповідно до рішення Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області за № 49 від 26.01.2016, вулицю «Островського» перейменовано на «І. Коваля» (а.с. 8). Згідно довідки № 02-17/574 від 12.11.2019, виданого Кирнасівською селищною радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Вказані обставини також підтверджуються копією домової книги (а.с. 9 - 10). У відповідності до акту обстеження житлово-побутових та санітарно-гігієнічних умов № 2523 від 05.09.2019, виданого Кирнасівською селищною радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , не проживає за місцем реєстрації і не проживав, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Статтями 13, 41 Конституції України, закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Згідно ч. 1ст. 20 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України), право на захист особа здійснює на свій розсуд. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Також, згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов`язані зареєструвати місце свого проживання. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник має право на судовий захист свого права власності та на підставі ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ст. 71 ЖК України, визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На підставі статей 12,81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, так як він тривалий час, понад шість місяців, у ньому не проживає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved