Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Зам. головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про продовження госпіталізації у психіатричну лікарню в примусовому порядку, посилаючись на те, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, під наглядом лікаря-психіатра знаходиться з 2007 року, в психіатричний стаціонар госпіталізується повторно. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2015 року останній визнаний недієздатним, опікуном призначена мати хворого [PERSON] Остання виписка відбулася 20.07.2017 року. Після виписки [PERSON] підтримуюче амбулаторне лікування приймав нерегулярно, у звязку з відсутністю критики до хвороби. Зі слів матері, «став агресивним, ночами не спить, десь бродить, тиждень майже не їв, боявся, що його труять, поставив замок у своїй кімнаті, таблетки не п'є, виніс 2 телевізора й продав їх, курить «траву», а коли її не має, просто стає скаженим». Працівниками патрульної поліції був доставлений у Шевченківський райвідділ поліції, де поводився неадекватно, агресивно, у зв'язку з чим була викликана бригада швидкої медичної допомоги, доставлений у приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Оглянутий черговим лікарем, який кваліфікував стан, як загострення хронічного психічного розладу. Госпіталізований у примусовому порядку. 25.07.2017 року оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої примусова госпіталізація обґрунтована. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2017 року [PERSON] госпіталізований до лікарні у примусовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15 і 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» надалі щомісяця оглядався комісією лікарів-психіатрів, за результатами оглядів потребував продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару, тому що стан залишався нестабільним, пацієнт нездатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. За час знаходження в стаціонарі опікун [PERSON] 29.09.2017 року написала заяву з проханням оформити її сина в будинок-інтернат. Оглянутий комісією лікарів-психіатрів 20.09.2017 року, діагноз: Шизоафективний розлад, змішаний тип. Потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару. Медичних протипоказань для перебування в будинку-інтернаті немає. Потребує постійного стороннього нагляду. Медична документація підготовлена та передана у відділення соціальної служби. 19.12.2017 року о 14 год. 00 хв. оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: контакт формальний, по суті на запитання не відповідає. У бесіді легко дратується, озлобляється на адресу матері-опікуна. Мова прискорена, голосна. Загрожує фізичною розправою матері. Мислення паралогічне, з елементами зісковзування. Злісний, напружений, підозрілий. Інструкції виконує після кількаразових повторень, місця не втримується. Брехливий, виверткий. Критики до стану й поведінки немає. Теперішній стан хворого можна кваліфікувати, як тяжкий психічний розлад у форм, шизоафективного розладу, змішаний тип. У зв'язку з тим, що стан пацієнта залишається нестабільним (зберігається афективна зарядженість і погрози фізичної розправи на адресу матері-опікуна) і не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність (йде з будинку, не здійснює санітарно-гігієнічні заходи, не може приготувати собі їжу, розпоряджатися коштами) примусова госпіталізація обґрунтована. Потребує продовження примусової госпіталізації. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації останнього. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 19.12.2017 року, [PERSON], теперішній стан хворого можна кваліфікувати, як тяжкий психічний розлад у формі шизоафективного розладу, змішаний тип. У зв'язку з тим, що стан пацієнта залишається нестабільним (зберігається афективна зарядженість і погрози фізичної розправи на адресу матері-опікуна) і не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність (йде з будинку, не здійснює санітарно-гігієнічні заходи, не може приготувати собі їжу, розпоряджатися коштами) примусова госпіталізація обґрунтована. Потребує продовження примусової госпіталізації. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved