Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] селищної ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2013 позивач є власником земельної ділянки площею 0,521 га, розташованої за адресою: вул. Соборна (Леніна), 35б, смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Маючи у власності земельну ділянку, позивач розпочала будівництво магазину, оскільки очікувати дозволу та проектів будівництва необхідно було майже рік. Закінчивши будівництво, вона звернулася до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, однак листом від 21.12.2016, їй відмовлено у прийнятті в експлуатацію збудованого приміщення магазину, з посиланням на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рекомендовано звернутись із позовом до суду. Збудований об'єкт нерухомості відповідає вимогам державних будівельних норм та є готовим до надійної та безпечної експлуатації. Порушення вимог будівельних норм та правил не виявлено, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати за нею права власності на самочинно збудоване нежитлове приміщення, площею 256 кв.м., розташоване, за адресою: вул. Соборна (Леніна), 35б, смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область. Позивач у судове засідання не зявилася, однак надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у якій вказала, що позов підтримує і просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився, однак надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у якій вказав, що позов визнає у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Тульчинського району Вінницької області у судове засідання не зявився, однак 06.03.2017 від селищної ради надійшов лист № 02-17/82 від 06.03.2017, про визнання позову. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, однак від департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницької області, надійшло заперечення проти задоволення позову, згідно якого у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Разом з тим, у звіті технічного обстеження спірного об'єкта нерухомості наявні недоліки, зокрема у 2 розділі звіту відсутня інформація щодо відповідності місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм, отриманих виконавцем від місцевого органу містобудування та архітектури, а також у 3 розділі звіту відсутні показники обєкту (потужність, продуктивність, виробнича площа, протяжність, місткість, обсяг, пропускна спроможність, кількість робочих місць тощо). Зазначення вказаної інформації є обовязковим, її відсутність є порушенням порядку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,5210 га, за адресою: вул. Соборна (Леніна), 35б, смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область, призначену для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.12.2013 (а.с. 7 8), згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 150946 від 20.12.2013, позивач зареєструвала право власності на указану земельну ділянку за № 3973620 від 20.12.2013 (а.с. 9). У відповідності до технічного паспорту від 21.12.2016, [PERSON], за адресою: вул. Соборна (Леніна), 35б, смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область, побудувала нежитлову будівлю (магазин), загальною площею 256 кв.м. (а.с. 15). Згідно листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області № 22-А-853-2 від 21.12.2016, прийняти у експлуатацію самовільно збудований обєкт нерухомості неможливо у інший спосіб, окрім як у разі визнання права власності на такий обєкт за рішенням суду (а.с. 14). Крім того, у відповідності до звіту про проведення технічного обстеження № 31.1216-ТЗ від 21.12.2016, виготовлений ФОП «[PERSON]М», зазначений обєкт нерухомості придатний для надійної та безпечної експлуатації (а.с. 22 27). Також, в ході розгляду справи 10.03.3017 позивач повторно надала уточнений звіт про проведення технічного обстеження № 31.1216-ТЗ від 21.12.2016, виготовлений ФОП «[PERSON]М», відповідно до якого місце розташування будівлі, за адресою: вул. Соборна (Леніна), 35б, смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область, відповідає вимогам державних будівельних норм, згідно листа № 4 від 21.12.2016, виданого Відділом містобудування, архітектури ЖКГ та інфраструктури Тульчинської РДА (а.с. 111, 129). Крім того, розділ 3 зазначеного звіту доповнено відомостями, що характеризують обєкт забудови, зокрема щодо: площі забудови, загальної площі, торгової площі, корисної площі, допоміжної площі, кількості поверхів, висоти поверхів, будівельного обєму, кількості робочих місць та конструктивної системи будівлі (а.с. 112). Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом «д» ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України (далі ЗК України), визначено, що власники земельних ділянок мають право: споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ч. 2 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. В ході судового розгляду, встановлено наступні фактичні обставини справи, а саме, що позивач на підставі договору-купівлі продажу є власником земельної ділянки, за адресою: вул. Соборна (Леніна), 35б, смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область, призначеної для будівництва і обслуговування будівель торгівлі. На вказаній земельній [PERSON] без порушення цільового призначення земельної ділянки, самочинно збудувала нежитлову будівлю магазин. З метою введення зазначеної будівлі у експлуатацію позивач звернулася до департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницької області, на своє звернення вона отримала аргументовану відповідь 21.12.2016 згідно якої самовільно збудований обєкт нерухомості неможливо ввести у експлуатацію у інший спосіб, окрім як у разі визнання права власності на такий обєкт за рішенням суду. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що позивач належним чином довела факт існування обставин на які посилається, а також і те, що порушень будівельних норм в ході зведення будівлі магазину, за адресою: вул. Соборна (Леніна), 35б, смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область, не виявлено, будівлю можна експлуатувати безпечно, заперечення Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області спростовується уточненим звітом, відповідачі [PERSON] селищна рада Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] позов визнали у повному обсязі у відповідності до норм ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved