Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказано, що на підставі наказу № 1-к від 12 липня 2011 року її було прийнято на посаду головного зоотехніка у відділ сервісного обслуговування тваринництва філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» по переводу з Державного підприємства «Київське облплемпідприємство». 26 серпня 2014 року на підставі наказу № 37-к від 26 серпня 2014 року позивача було звільнено з роботи за скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Позивач вважає, що дії відповідача по розірванню із нею трудового договору є незаконними. У наказі від 26.08.2014 року №23-к відповідачем одразу було визначено і вказано прізвище конкретного працівника, посада якого підлягає скороченню, а саме: зоотехнік [PERSON] Крім того, вважає, що відповідачем порушено положення ст. 42 КЗПП України, так як їй невідомо яким чином відповідач визначив чи не визначав взагалі ступінь кваліфікації [PERSON] та продуктивності її праці. Посилалась на те, що за час перебування у трудових правовідносинах з 12.07.2011 року до неї заходи дисциплінарного стягнення не застосовувались. Також вказувала на порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗПП України щодо порядку вивільнення позивача, порушення вимог, зазначених в п.4.2 розділу ІV Колективного договору з посиланням на те, що їй як представнику трудового колективу не надавалась інформація щодо майбутнього скорочення чисельності (штату) працівників, не проводились консультації з приводу таких заходів, не зазначались економічні (організаційні) передумови запланованих змін в організації виробництва і праці. Вважає, що внаслідок таких незаконних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних стосунків з колегами по роботі, неможливості продовжувати працювати внаслідок незаконного звільнення, втраті постійного заробітку і, як наслідок, можливості ведення активного громадського життя, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з викладеного, завдану їй моральну шкоду оцінює у розмірі середнього заробітку за кожен календарний день починаючи з 24.06.2014 р. по день постановлення рішення. Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просила суд визнати незаконними та скасувати накази «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» від 24.06.2014 р. за № 23-к, «Про попередження про звільнення працівника філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» від 24.06.2014 р. № 24-к та «Про звільнення» від 26.08.2014 за № 37-к; поновити її на посаді зоотехніка 1 категорії у філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України»; зобов'язати Державне підприємство «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» внести до її трудової книжки запис про поновлення на роботі у встановленому законодавством порядку; стягнути із Державного підприємства «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 878 (сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 80 коп. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 29\~228, 10 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд про їх задоволення в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача Державного підприємства Конярство України [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, пояснили, що на підприємстві було і є на даний час скрутне становище, тому проводилося скорочення штату, рішення було прийнято законно, оскільки з протоколу зборів вбачається, що всі члени підприємства його підписали. Просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на умовах безстрокового трудового договору в Державному підприємстві «Київське облплемпідприємство» з 02 жовтня 1989 року, що підтверджується записами в її трудовій книжці (а.с.10-13). На підставі наказу № 1-к від 12 липня 2011 року позивача було прийнято на посаду головного зоотехніка у відділ сервісного обслуговування тваринництва філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» по переводу з Державного підприємства «Київське облплемпідприємство» (а.с.12). Рішенням зборів ради трудового колективу від 26 травня 2014 року надано згоду на скорочення однієї посади зоотехніка 1 категорії [PERSON] у звязку зі зменшенням поголівя великої рогатої худоби в господарствах та приватному секторі, що призвело до зменшення обсягу реалізації продукції та обєму робіт, відсутністю навантаження на двох зоотехніків. (а.с.39). 24 червня 2014 року керівником філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» [PERSON] видано наказ №23-к «Про скорочення штату працівників Філії Київський племконецентр» ДП «Конярство України». (а.с.40). В обґрунтуванні наказу № 23-к від 24.06.2014 р. зазначено, що скорочення посади зоотехніка застосовується: «для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством і на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства, у зв'язку з необхідністю внесення істотних змін в організацію виробництва і праці підприємства та його структуру». Цього ж дня 24 червня 2014 року керівником філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» [PERSON] видано наказ №24-к «Про попередження про звільнення працівника філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України», яким попереджено [PERSON] зоотехніка 1 категорії про наступне звільнення з роботи з 26.08.2014 року в звязку із скороченням її посади 1 ст.40 КЗПП України) і про неможливість подальшого її працевлаштування на підприємстві. (а.с.41). До матеріалів справи додано також Додаток до наказу №24-к від 24 червня 2014 року, де зазначена підстава скорочення посади однієї з двох посад зоотехніка І категорії: «... зменшення поголівя великої рогатої худоби в господарствах та приватному секторі, що призвело до зменшення обсягу осіменіння ВРХ та зменшенню обєму робіт...». ( а.с. 47). У вищезазначеному Додатку зазначено, що вирішено залишити на роботі більш кваліфікованого спеціаліста, зоотехніка [PERSON], яка добре знає селекційно-племінну справу, працює на підприємстві з 1977 року, за сумлінну працю нагороджена рішенням колегії Міністерства аграрної політики України трудовою відзнакою «Знак Пошани», посвідчення №3355, тому їй було надано перевагу. (а.с.47). [PERSON] комісії в складі: провідного бухгалтера [PERSON] та водія [PERSON] від 24 червня 2014 року [PERSON] ознайомлена із наказами №23-к і №24-к від 24.06.2014 р., однак відмовилась поставити підпис про те, що ознайомлена із наказами. (а.с.42). 26 серпня 2014 року керівником філії видано наказ №37-к, яким [PERSON], зоотехніка 1 категорії, звільнено з роботи з 26.08.2014 року у звязку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗПП України, (а.с.43). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у п. 1 вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника, як-то: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України). Тому розірвання з працівником трудового договору у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за відсутності вільних вакансій у межах усієї структури підприємства, установи, організації як юридичної особи, а не лише у межах філії, що не має статусу юридичної особи, на які цей працівник може бути переведений або за відсутності його згоди на таке переведення. [PERSON] вимог ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Відповідно до абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою с організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична скоба наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді, Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації, не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності, (стаття 95 Цивільного кодексу України, частин 4 статті 64 Господарського кодексу України). Отже, уповноваженою особою, що має затверджувати штатний розпис, визначати чисельність працівник і приймати рішення про скорочення чисельності штату є директор ДП «Конярство України». За таких обставин, підставою для розірвання з працівником трудового договору у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути скорочення чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації в цілому як юридичної особи, а не окремої філії. Пунктом 8.4. Положення про філію «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» (а.с. 194) (далі - Положення про Філію) визначено, що повноваження керівника Філії визначаються контрактом та довіреністю. [PERSON] з довіреністю № 67 від 09.12.2013 р. (а.с. 75), затвердженою директором Державного підприємства «Конярство України», керівникові філії для організації діяльності надається, зокрема: «... право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників філії згідно зі штатним розписом, затвердженим наказом директора ДП «Конярство України», розподіляти між ними обов'язки, затверджувати посадові інструкції.». При цьому, керівник філії, зокрема, організовує ведення діловодства, використання і збереження документів, а також видає накази і дає вказівки в межах своїх повноважень, обовязкові для виконання всіма працівниками Філії (п.п. 8.6.6., 8.6.8. Положення про Філію, а.с. 201). З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що всупереч наведеним норм законодавства, Положення про Філію та довіреність, керівником Філії з перевищенням повноважень видано наказ № 24-к від 24.06.2014 р. «Про скорочення штату працівників Філії...», оскільки таке питання, належить до виключної компетенції керівника ДП «Конярство України». Зокрема, в Наказі № 24-к від 24.06.2014 р керівником Філії наказано [PERSON] внести зміни в штатний розпис з виведенням з нього 1 посади зоотехніка. Посилання сторони відповідача на розяснення до Положення про філію «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» від 10 листопада 2015 року, є безпідставними, оскільки такі пояснення є лише думкою виконавчого директора [PERSON] щодо трактування вищезазначеного Положення, а не підтвердженням повноважень керівника філії. Крім того, за весь час розгляду справи до суду надано декілька копій шатного розпису. Зокрема, штатний розпис філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» на 2014 р. (а.с. 53), у якому у реквізиті про його затвердження зазначено, що директором ДП «Конярство України» є [PERSON] Проте, на іншій копії цього ж штатного розпису (а.с. 54) у реквізиті про його затвердження зазначено, що директором ДП «Конярство України» є [PERSON] Натомість, у третій копії цього ж документа (а.с. 205) зявився новий реквізит «Додаток № до наказу № __від « » 20 р. Крім того, підпис навпроти прізвища [PERSON] явно не відповідає підписам навпроти прізвища [PERSON] на титульному аркуші Положення про філію «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» (а.с. 194) та навпроти прізвища [PERSON] у наказі «Про призначення» від 20.08.2012 р. № 46-к (а.с. 187). Отже, у матеріалах справи міститься декілька копій штатного розпису філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» на 2014 р., однак, із них неможливо встановити, коли саме затверджено цей документ та ким. Разом з тим, із наданих копій вбачається, що такий штатний розпис вводиться в дію з 27 серпня 2014 року, тобто уже після звільнення позивача, що свідчить, що про те, що спочатку відбулось звільнення працівника керівником філії, після чого скорочено штат працівників. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що позивачу було запропоновано іншу роботу у Державному підприємстві «Конярство України», а не лише у межах його філії «Київський племконецентр». Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України ( в ред. чинній на час звільнення ) одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Стороною відповідача до суду не надано жодних доказів повідомлення державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Таким чином, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку зібраним доказам по справі, проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, було порушено порядок звільнення, накази «Про скорочення штату працівників Філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» від 24.06.2014 р. за № 23-к та «Про попередження про звільнення працівника Філії «Київський племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» від 24.06.2014 р. № 24-к були видані керівником Філії із перевищенням повноважень, тому підлягають скасуванню і як наслідок підлягає скасуванню наказ «Про звільнення» від 26.08.2014 за № 37-к. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу зроблено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, листа Міністерства праці та соціальної політики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 та листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13. [PERSON] з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Таким чином, термін розрахунку - 25 червня - 25 серпня 2014 року, що становить: (1214,5 + 1214,5) = 2428 : (43 робочі дні) = 56,4 грн. (середньоденний заробіток). Отже, 56,4 (середньоденний заробіток) ? 317 (робочих днів вимушеного прогулу), починаючи з 27.08.2014 р. (наступний після звільнення з роботи день) по день проведення судового засідання 26.11.2015 р. = 17 878,8 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Частина 1 статті 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач, посилаючись на завдану діями відповідача моральну шкоду, зазначає, що зазнала значних моральних страждань внаслідок її незаконного звільнення і це спричинило негативні зміни в звичайних умовах її життя, що потягнуло за собою втрату душевного спокою, постійне перебування у пригніченому стані, а також відсутність засобів для належного рівня життя. При цьому, позивач оцінює моральну шкоду виходячи із середнього заробітку, починаючи з 24.06.2014 року по 26.11.2015 року. Однак, вищенаведене позивачем доведено не в повному обсязі, тому суд вважає, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди виходячи із засад розумності та справедливості, підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі відшкодування 1 000 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial