Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Заявленими вимогами позивач ставить на вирішення суду питання про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, адже останній не виконує взяті на себе зобов`язання. Такими вимогами, уточненими в ході розгляду справи (а.с.61-62), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 68 436,89 гривень. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Заперечень від учасників щодо такого порядку розгляду справи не надходило і судом не встановлено. Проаналізував матеріали подані сторонами на дослідження суду, встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивач при зверненні до суду сплатив судового збору в розмірі 2 102 гривень (а.с.1). 30 травня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким позивач передав відповідачеві в платне строкове користування грошові кошти в розмірі 58 309,30 гривень (а.с.6-20). Станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за зробленим банком розрахунком становить 68 436,89 гривень і складається з наступного. Прострочена заборгованість 32 426,02 гривень, прострочені відсотки 28 822,59 гривень, пеня 7 188,28 гривень (а.с.21). Відповідач має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області з 2007 року (а.с.30). В судовому порядку вирішувалось питання про звернення стягнення на предмет застави, однак у задоволенні таких вимог було відмовлено. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~\~\~\~\~ Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено та не спростовувалось сторонами, що між сторонами укладався кредитний договір, за яким банк у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання. Станом на день розгляду даної справи, заборгованість відповідачем не погашена. Також судом встановлено, що обсяг заборгованості, визначений банком, становить 68 436,89 гривень. Відповідач не погоджується із зробленим розрахунком та вважає правильний обсяг боргу в розмірі 38 388,25 гривень, як заборгованість за тілом кредиту. Відсотки, на переконання відповідача, банк не вправі був нараховувати після звернення до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет застави. Суд не погоджується із такою позицією відповідача та вважає її хибною, адже вона не передбачена ані законодавством, ані усталеною з даного приводу судовою практикою. Між сторонами продовжують існувати зобов`язання за кредитним договором, яким визначено його строк до повного виконання. Відповідач погоджується із наявністю заборгованості за кредитом. За таких обставин, суд вважає, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість із кредитного договору в розмірі 68 436,89 гривень. Результати вирішення спору дають підстави суду стягнути з відповідача на користь позивача також понесені останнім та документально підтверджені судові витрати. І навпроти, витрати відповідача задоволеними бути не можуть. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved