Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Заявленими та уточненими в ході розгляду справи вимогами в останній редакції (а.с.7-11 т.2) позивач просив суд ухвалити рішення про визнання майна особистою приватною власністю скасувавши державну реєстрацію прав власності теперішнього власника та відповідача у справі. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали та просили суд їх повністю задовольнити. В обґрунтування заявленого суду повідомили наступне. Житловий будинок № 12 по вулиці Кримській в житловому масиві Крок Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та земельну ділянку під таким будинком площею 0,08 га (далі за текстом спірні об'єкти нерухомості) придбано позивачем за його особисті кошти. Не зважаючи на це, відповідач зареєструвала таке майно як особисту приватну власність. Представники відповідача вимоги не визнали та в судовому засіданні повідомили суду, що майно є спільним сумісним адже набуте за час шлюбу, тому підстав для задоволення позову не має. Третя особа, будучи повідомленою належним чином та завчасно про існування даної справи та проведення у ній засідань не висловила своєї позиції щодо заявлених вимог. Проаналізував докази надані сторонами судом встановлено наступне. 7 серпня 2012 року позивач взяв в борг у [PERSON] 35 тисяч доларів США на один рік (а.с.5 т.1). 14 серпня 2012 року відповідач, за договором купівлі - продажу набула прав власності на спірну земельну ділянку (а.с.6-10 т.1). Договір містить відмітку про те, що правочин відбувається за письмової згоди позивача, як чоловіка набувача. 24 вересня 2014 року виготовлений паспорт на спірний житловий будинок, який містить план будинку, експлікацію приміщень, характеристику будинку (а.с.11-13 т.1). Повідомлення про початок будівельних робіт на згадуваній земельній ділянці, подане відповідачем, занесено до реєстру 2 жовтня 2012 року (а.с.14-15 т.1). На будівництво спірного будинку витрачались кошти (а.с.22-67, а.с.159-164 т.1 а.с.63-66 т.2). Заочним рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2015 року у справі № 292/257/15 та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 8 червня 2016 року у справі № 295/13097/15 вирішено та встановлено наступне. Розірвано шлюб між сторонами у даній справі, оскільки сторони близько п'яти років тому припинили ведення спільного господарства, не підтримують дружніх стосунків та не проживають разом. Протягом останніх трьох років [PERSON] проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Грошові кошти за договором позики від 7 серпня 2012 року отримано [PERSON] в особистих інтересах, а не в інтересах сім'ї. За таких обставин, другим рішенням грошові кошти за згадуваною розпискою стягнуто не з подружжя у солідарному порядку, а з одного [PERSON] (а.с.68-72 т.1). Відповідач має зареєстроване місце проживання у [INFO] (нині Пулинського) Житомирської області з 13 травня 2003 року, є громадянкою України, отримувала код платника податку, 25 серпня 2017 року уклала шлюб з [PERSON], змінила прізвище на [PERSON] та працює медичною сестрою з 16 квітня 2007 року (а.с.81,97,98, 99 т.1). 22 квітня 2013 року між енергопостачальною компанією та відповідачем укладено договір про приєднання до електричних мереж (а.с.100-102 т.1). 4 квітня 2018 року відповідач зареєструвала права власності на недобудований спірний житловий будинок (а.с.136 т.1, а.с.12-13 т.2). Позивач відправляв з США кошти в України у загальному розмірі 50 250 доларів США та 857,24 євро (а.с.139-154 т.1 а.с.52-55, а.с.58-65, 98 т.2). Позивач отримав грошове відшкодування за договором страхування в розмірі 25 тисяч доларів США (а.с.56,57,69 т.2). Ухвалою суду від 13 червня 2018 року у даній справі накладено арешт на спірні об'єкти нерухомості (а.с.71-73, 75-78, 112-113 т.2). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм законодавства України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Користуючись нормами матеріального права, при вирішенні даного спору, суд застосовує і наступні вимоги процесуального законодавства. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Особистою приватною власністю чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю чоловіка майно, набуте ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (п. 3 ч. 1, ч. 6 ст. 58 СК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства України якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову\~ з огляду на наступне. Суд вважає, що судовими рішенням у інших судових справах № № 292/257/15 та 295/13097/15 беззаперечно встановлено, що земельна ділянка придбана за особисті кошти позивача [PERSON] за час припинення фактичних шлюбних стосунків між сторонами у даній справі як подружжя. Відповідач, в свій час, як виходить із змісту таких судових актів, до придбання ділянки перебувала у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] За таких обставин, обидва позови були задоволені в повному обсязі. Шлюб між сторонами розірвано та кошти за розпискою стягнуті тільки з позивача як позичені не в інтересах сім'ї. Такі обставини встановлені судовими рішеннями у справах у яких приймали участь ті самі сторони поряд з іншими особами, а отже, приймаючи до уваги зазначені та безальтернативні вимоги процесуального закону, доказуванню не підлягають. Звідси придбання земельної ділянки і реєстрація прав власності на неї за відповідачем, а так само реєстрація прав власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва за особою, яка не має до них ніякого відношення, судом вважається безпідставним, адже таке майно має правову природу особистого майна, належного позивачеві. Незважаючи на такі та імперативні вимоги процесуального закону, що підлягають до застосуванню у даних правовідносинах, доповненням до такого висновку слугують і показання свідків допитаних за клопотанням позивача та письмові докази. Свідок [PERSON], на переконання суду, підтвердила встановлені обставини про припинення шлюбних стосунків сторін даної справи у згадуваний період. Свідки сусіди спірного домоволодіння [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили участь позивача, його батька та брата у створенні незавершеного будівництвом житлового будинку. Жодного відношення до створення такого майна відповідач не має. [PERSON], брат позивача, дав показання, які узгоджуються з показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], щодо відношення позивача до створення спірного майна, а також зазначив, що повідомлення про початок будівельних робіт, будівельний та технічний паспорти, договір з енергопостачальною компанією виготовлялись на ім'я відповідача, як актуального власника земельної ділянки. На інших осіб такі документи оформленими бути не могли. Такий свідок фактично укладав дані правочини та готував документи, а відповідач їх лише підписувала. Таким чином, рішення судів разом з показаннями свідків та матеріалами справи, на переконання суду, доповнюють та підтверджують заявлені вимоги про те, що саме позивач та його особисті кошти спрямовувались на придбання та створення спірних об'єктів нерухомості. Одночасно, такі докази спростовують задекларовані поясненнями представників доводи відповідача. Грошові кошти отримані позивачем та спрямовані на будівництво житлового будинку і не охоплені обсягами розписки від 7 серпня 2012 року, хоча за час шлюбу, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя на підставі положень ч. 6 ст. 58 СК України, адже відповідно до встановлених беззаперечними доказами (рішеннями судів у попередніх справах) отримувались за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Показання свідків допитаних за клопотанням представників відповідача ніяким чином не спростовують зазначені та встановлені судом фактичні обставини справи. Показання таких свідків, як [PERSON], [PERSON], сестра та брат відповідача, [PERSON], теперішній чоловік відповідача, [PERSON], колега по роботі відповідача, суд вважає, не підтверджують твердження [PERSON] про походження майна як спільного сумісного. Близькі родичи відповідача знають дійсну карту подій лише поверхово, що придбано земельну ділянку та що йде будівництво. Вони не повідомили обставин, які б могли поставити під сумнів зазначені докази про належність спірного майна, або відкрити нові, ще не досліджувані обставини. Показання теперішнього чоловіка відповідача про початок фактичних шлюбних стосунків, суперечать не спростовуваним і зазначеним доказам та судом вважаються такими, які не відповідають дійсності та надані упереджено на користь члена теперішньої родини. Свідок [PERSON], даючи показання суперечила сама собі зазначаючи про об'єкт незавершеного будівництва, який вона спочатку бачила особисто, потім відмовившись від таких показань, зазначила, що не підходила до нього перебуваючи на зупинці громадського транспорту. Твердження даного свідка про природу спірного майна, як спільного сумісного, нічим іншим ніж власною позицією створеною з пояснень відповідача пояснити не змогла. Підсумовуючи аналіз доказів суд зазначає наступне. Судовим рішення, яке набрало законної сили, а отже не підлягає доказуванню визначено, що кошти отримані в борг 7 серпня 2012 року є особистим майном позивача, а не спільним сумісним сторін. Наявність інших грошових коштів у сторін на час придбання земельної ділянки ніякими доказами не підтверджується. Показання свідків близьких родичів відповідача, що батьки останньої мали велике господарство та надавали фінансову допомогу під час придбання такого майна належними доказами не вважається адже відсутні письмові підтвердження про можливість надання такої допомоги та відсутні конкретні її розміри. Такі показання є поверхневими. Крім цього, допитані свідки особисто фінансової допомоги не надавали, а повідомляли можливість своїх батьків. Відсутність показань останніх є не допустимим доказом фінансової участі батьків відповідача у створенні спірного майна на підставі положень ч. 2 ст. 90 ЦПК України. Звідси виходить, що інших крім коштів позивача на придбання ділянки витрачено не було. Земельна ділянка хоча і придбана за час шлюбу та оформлена на відповідача суто формально без будь-якої фінансової участі останньої, а отже не є спільним сумісним ні особистою власністю відповідача. Приймаючи рішення про визнання майна особистою приватною власністю позивача суд враховує і дату набуття прав власності на незавершений будівництвом житловий будинок, який здійснено в 2018 році відповідачем. Останнє є черговим підтвердженням, на переконання суду, обґрунтованості вимог позивача та порушення прав останнього відповідачем протиправними діями. Так, цивільне законодавство у положеннях ст. 331 ЦК України визначає, що дата реєстрації прав власності є часом набуття прав власності на не завершений будівництвом житловий будинок. Підсумовуючи наведене, суд констатує наступне. Відповідач, будучи достеменно обізнаною з встановленого рішеннями судів фактами: про правову природу позичених грошових коштів; часу припинення нею шлюбних стосунків з позивачем і наявністю фактичних стосунків з іншою особою, а також, ніким не спростовуваний факт, що на час реєстрації відповідач перебувала у шлюбі з іншою особою, оформлює права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, визначаючи себе єдиним власником такого майна. Аналіз усіх доказів поданих сторонами у їх сукупності і дають, на переконання суду, достатні підстави стверджувати про природу спірного майна саме як особистої приватної власності позивача, що вимагає у відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України вважати права позивача порушеними протиправними діями відповідача по реєстрації прав власності на спірні об'єкти нерухомості за собою та такими, які підлягають судовому захисту у спосіб обраний позивачем шляхом визнання прав власності за ними, як особистої приватної позивача. Похідна вимога про скасування реєстрації прав власності за відповідачем на об'єкт не завершений будівництвом житловий будинок підлягають до задоволення оскільки реєстрація прав власності здійснено без жодних правових підстав. Враховуючи зміст рішення судові витрати позивача понесені ним підлягають до стягненню з відповідача на підставі положень ст. 141 ЦПК України. Такими витратами заявлено сплачений судовий збір за розгляд справи в розмірі 5 883,04 гривень (4 825,84 гривень а.с.85 т.1 + 352,4 гривень а.с.2 т.2 + 704,80 гривень а.с.6 т.2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved