Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що подружнє життя між ними не склалося через втрату взаєморозуміння та поваги, внаслідок чого стало неможливим подальше спільне життя та збереження шлюбу. З 14.02.2017 року сторони не підтримують подружніх відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, як вказує позивач, примирення між сторонами не можливе і шлюб носить тільки формальний характер. Від позивача надійшла заява в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у його відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не заявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є належні докази, жодних клопотань, відзиву до суду не надавав. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 14.11.1998 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №1006. За час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . З 14.02.2017 року сторони не підтримують подружніх відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Outcome: approved