Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] на підставі права власності належить квартира, що розташована в [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO], на даний час у вказаному будинку зареєстрована за місцем мешкання та проживає відповідачка [PERSON]. Вказане позбавляє позивачів можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку на належну спадкодавцю [PERSON] частину квартири. У добровільному порядку відповідачка відмовляється знятися з реєстрації та виселитися із вказаної квартири. На даний час позивачі мають на меті оформити спадщину на належну спадкодавцю частину квартири та розпоряджатися своїм майном у вигляді зазначеної квартири на власний розсуд, у зв'язку з чим, відповідачка вказаними діями чинить перешкоди у здійснені права розпорядження належним позивачам майном. Позивачі просять суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом позбавлення права користування та виселення відповідачки з вищезазначеної квартири. Позивачі до суду не з'явилися, надали аналогічні заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідачка до суду не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Представник Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволенні позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 березня 1998 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] на підставі права власності належить квартира, що розташована в [ADDRESS] (а.с.20-22). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.19). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] одружилася з [PERSON], змінила своє дівоче прізвище на [PERSON] (а.с.18). Також сторонами було надано докази про підтвердження факту родинних відносин одне між одним та померлим [PERSON] (а.с.13-17). Судом встановлено та вказане не заперечувалося сторонами, що [PERSON] зареєстрована за місцем проживання та мешкає в квартирі, що розташована в [ADDRESS]. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачі у позовній заяві просили усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення відповідачки з підстав, передбачених вищевказаною статтею (ст. 391 ЦК України), посилаючись на порушення відповідачем прав власника на розпорядження квартирою, а саме у зв'язку з тим, що на даний час вони не бажають, щоб відповідачка продовжувала проживати в спірній квартирі, оскільки це перешкоджає їм у здійсненні прав власника розпоряджатись та користуватись власністю, зокрема оформити право власності на частину квартири, яка на даний час є спадковим майном. Проте до даних спірних правовідносин, враховуючи, що позивачі заявили вимоги про виселення відповідачки з квартири, підлягають застосуванню норми ЖК України, а не ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2статті 109 ЖК Української РСР). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-875 цс 15 від 01 липня 2015 року, № 6-1049 цс 15 від 02 вересня 2015 року, які згідно 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Виселення являє собою не що інше, як примусове вилучення житлової площі і розглядається як крайній захід, що підлягає застосуванню тільки у випадках і в порядку, що прямо передбачені законом. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є виселення відповідачки у зв'язку із володінням позивачами на підставі приватної власності спірною квартирою. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачами не зазначено та не надано відомостей та інформацію про житло (з якого фонду), яке може бути надано відповідачці в разі ухвалення рішення про її виселення, як це передбачено ст. ст.109,132-2 ЖК, а також постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, з якої могло б вбачатися, що позивачі дійсно не мають змоги оформити спадщину на відповідну частину спадкового майна у вигляді спірної квартири через реєстрацію за місцем мешкання та проживання у спірній квартирі відповідачки, а тому вимоги щодо позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення є безпідставними, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 109, 150 ЖК України та

Outcome: dismissed