Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

до суду надійшла позовна заява [PERSON], згідно якої він просить позбавити [PERSON] права користування квартирою № 33 в будинку № 20 по вул. Леваневського в м. Бахмут Донецької області, вказуючи, що йому на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. З 3.11.2001 року у квартирі зареєстрована [PERSON], [INFO], яка є для нього сторонньою людиною. [PERSON] була зареєстрована в квартирі тимчасово, строком на 5 років на підставі договору оренди квартири від 23.10.2001 року. З 2009 року [PERSON] у квартирі за місцем реєстрації не проживає. Те, що на теперішній час в квартирі прописана\~ відповідач перешкоджає йому в оформленні житлової субсидії, що порушує його права як власника, а тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 13.12.1999 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,5 кв.м. (а.с.9). Відповідно до договору оренди (найму, піднайму) на будинок (квартиру) від 23.10.2001 року [PERSON] здав в оренду [PERSON] квартиру [ADDRESS] на термін 5 років (а.с.8). Згідно довідки № 671 від 6.05.2016 року про слад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстрровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Відповідно до акту про не проживання від 4.05.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], проте, згідно свідчень сусідів [PERSON] не мешкає у вказаній квартирі з 2009 року (а.с.7). Згідно довідки про належність нерухомих обєктів, зареєстрованих у КП «Бахмутське БТІ» від.22.07.2016 року станом на 31.12.2013 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.51). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до листа начальника Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції [PERSON] від 19.07.2016 року № 17970/201/01-2016, [PERSON] з приводу чинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до квартири [ADDRESS] не зверталася (а.с. 54). Згідно листа головного лікаря Артемівської центральної районної лікарні [PERSON] від 22.07.2016 року № 2381, [PERSON] на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, з 1.01.2009 року по теперішній час за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Артемівської ЦРЛ не зверталася, медична допомога вдома не надавалась, на психіатричному обліку не перебуває (а.с.55). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.\~\~\~ Згідно ч.ч 1, 2\~ст.71 Житлового кодексу Української РСР\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі\~ ст.72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній\~квартирі з 2009 року, нею не\~ користується, витрати, пов'язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 33 в будинку № 20 по вул. Леваневського в м. Бахмут Донецької області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved