Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

До суду із позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до [PERSON], Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем вказавши, що [PERSON] згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, належить земельна ділянка № 702 площею 3,19 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. 09 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, дану земельну ділянку позивач орендував згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками. Вказаним договором передбачено, що дія договору продовжується на наступний термін дії договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною. В той же час [PERSON] не повідомив позивача за шість місяців до закінчення дії договору про свій намір не продовжувати його на наступний термін. 08 квітня 2013 року та 04 квітня 2014 року позивач направив [PERSON] листи повідомлення про поновлення договору до якого долучено проект додаткової угоди, але позивач так і не був повідомлений про прийняте відповідачем рішення. Після закінчення строку договору оренди позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачував орендну плату за її користування. В 2015 році позивачу стало відомо, що [PERSON] та СТОВ «Агролан» уклали договір оренди землі щодо земельної ділянки № 702, тобто тієї ділянки, яка перебувала у користування позивача. Крім того, при укладенні даного договору не здійснювалося встановлення меж земельної ділянки. У звязку з тим, що встановлення меж земельної ділянки до підписання договору оренди між відповідачами не здійснювалося, тому на момент укладання та реєстрації даного договору місце розташування земельної ділянки, яке є істотною умовою договору, не було встановлене. Тому просить суд задовольнити позов, та визнати недійсним договір оренди землі № 88 від 02 березня 2015 року, укладений між [PERSON] та СТОВ «Агролан» щодо оренди земельної ділянки, що розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523881300:02:000:0702 площею 3,19 га та визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,19 га, кадастровий номер 3523881300:02:000:0702 укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та [PERSON] поновленим, та стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду у справі був повідомлений у встановленому законом порядку, будь яких заяв та клопотань до суду не надіслав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] не визнала позов повністю та просила суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача СТОВ «Агролан» [PERSON] не визнав позов повністю за його безпідставністю. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без участі відповідача [PERSON], оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник на що інші учасники судового розгляду в судовому засіданні не заперечували. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за такими обставинами. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 075441 [PERSON] являється власником земельної ділянки № 702, площею 3,19 гектари, розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523881300:02:000:0702. Законом України «Про оренду землі»\~визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 09 жовтня 2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальність «Агроконтракт-Н» та [PERSON] було укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.09.377.00448 від 14 листопада 2009 року. Відповідно до п. 3.1 Договору оренди договір було укладено терміном на 5 років. Дану земельну ділянку ТОВ «Агроконтракт-Н» орендував згідно зі схемою, разом із земельними ділянками інших власників, без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до п. 3.2 Договору оренди сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний в п. 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною. 02.03.2015 р. між відповідачами [PERSON] та СТОВ «Агролан» був укладений договір оренди землі № 88, відповідно до якого [PERSON] надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № 702 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дібрівської сільської ради, площею 3,19 га, кадастровий номер 3523881300:02:000:0702, строком на 5 років. Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ «Агроконтракт - Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем. \~Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 02 березня 2015 року укладеного між [PERSON] та СТОВ «Агролан», ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». З матеріалів справи, вбачається, що договором оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агроконтракт - Н», встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакція яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України. Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір. За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною. Судом у ході судового розгляду у справі встановлено, що ТОВ «Агроконтракт - Н», згідно вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», було орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі направляв відповідачу листи повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди, що підтверджується листом повідомленням за вих.№ ЛП-96 від 08.04.2013 року та за вих. № 166 від 03.04.2014 року; на період дії строку договору оренди земельної ділянки, належної [PERSON], та після закінчення строку дії такого, тобто після 14 листопада 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виконувало свої обовязки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачу орендну плату, що підтверджується відомостями на виплату грошей за період дії договору в тому числі відомістю за № ВпП-000195 за 2014 рік у відповідності до якої [PERSON] отримав орендну плату від позивача за весь 2014 рік 25 березня 2015 року. Суд не погоджується з доводами представника [PERSON] та представника СТОВ «Агролан» щодо неналежного повідомлення відповідача [PERSON] позивачем про намір продовжити строк дії договору між ними,оскільки від імені позивача письмове повідомлення на імя [PERSON] щодо продовження договору оренди від 08 квітня 2013 року підписане [PERSON], який станом на момент направлення вказаного письмового повідомлення, а саме станом на 08.04.2013 року не був директором ТОВ «Агроконтракт Н», тобто не мав права підписувати документи від імені позивача, оскільки як вбачається з довіреності за № 21-02-2013 від 21.02.2013 року ТОВ «Агроконтракт Н» надав право [PERSON] від імені позивача, в тому числі, підписувати дані письмові повідомлення. Окрім того, судом також встановлено, що [PERSON] протягом шести місяців до закінчення строку дії договору звернувся до позивача з листом-повідомленням про заперечення у його поновленні, що підтверджується журналом реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» за 2014 рік за вх.№ 148 від 29.04.2014 року до позивача надходив письмовий лист - повідомлення від [PERSON] щодо відмови у продовжені договору оренди землі з позивачем. Разом з тим у ході судового розгляду у справі було встановлено, що 04 липня 2017 року між [PERSON] та СТОВ «Агролан» було укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки № 88 від 02 березня 2015 року, державна реєстрація, якого здійснена 04.07.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 91105000 від 04.07.2017 року, тобто на даний час договір оренди земельної ділянки № 88 від 02 березня 2015 року, укладений між [PERSON] та СТОВ «Агролан» - визнати який недійсним просить позивач у відповідності до своїх позовних вимог не діє. За таких обставин, суд прийшов до безсумнівного висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним вищевказаного договору оренди земельної ділянки за № 88 від 02 березня 2015 року. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 03 липня 2017 року між [PERSON] та СТОВ «Агролан» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 04.07.2017 року, що підтверджується копією вказаного договору та інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 95631588 від 29.08.2017 року. Аналіз вищевикладених, безсумнівно встановлених у ході судового розгляду обставин беззаперечно переконує суд у тому, що при наявності договору про встановлення права користування земельною ділянкою, кадастровий № 3523881300:02:000:0702 для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена 04.07.2017 року, укладеного між її власником [PERSON] та СТОВ «Агролан» - 03.07.2017 року відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення дії договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3523881300:02:000:0702, укладеного між позивачем та [PERSON] 09 жовтня 2008 року. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved