Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Заявленими вимогами позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги, оскільки останній в добровільному порядку не виконує такі обов`язки. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір. Відповідач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у військовій частині А-1724 в смт Озерне Житомирського району Житомирської області. 26.12.2013 року між сторонами укладено договір №53 про компенсацію житлово-комунальних послуг із наявністю обопільних прав та обов`язків. Зокрема, відповідач зобов`язався сплачувати житлово-комунальні послуги в розмірі та в строки, визначені договором. Кінцевий строк терміну дії договору не визначено та не зазначено. 19 жовтня 2020 року позивач видав довідку за № 350/249/873 про те, що станом на 20 жовтня 2020 року заборгованість відповідача за спожиті комунальні послуги становить 20 893, 26 гривень (а.с.7). 18 березня 2020 року Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області рішенням № 1215 ухвалила на 52-гій сесії 7-го скликання затвердити акти приймання передачі у комунальну власність фондів військового містечка та в тому числі будівлі, у якій проживає відповідач. Даним рішенням майно передано на баланс селищної ради. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29.08.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 28 727, 59 гривень за період з 1.01.2012 року по 28.02.2018 року (а.с. 8-9). Проаналізував фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд не вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, які можуть бути задоволені судом, адже позивачем не доведено і судом не встановлено на підставі належних доказів наявність заборгованості відповідача щодо наданих позивачем комунальних послуг. За таких обставин, суд робить висновок про те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем в розумінні положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, щоб вимагало застосування судового захисту у обраний спосіб. Надана на дослідження суду довідка про наявність тільки суми загального розміру заборгованості по оплаті комунальних послуг, на переконання суду, не є належним доказом, підтверджуючим правильність позиції позивача. Відсутність періоду нарахування таких послуг, застосовані тарифи, поставлений обсяг та врахування пільг, в тому числі, суд вважає, не дають можливості встановити наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача та позбавляють можливості відповідача, як споживача таких послуг, отримати достовірну інформацію щодо наданих послуг, а суду перевірити правильність їх нарахування. Крім цього, договір №53 про компенсацію житлово-комунальних послуг, укладений між сторонами, не містить інформації про кінцевий строк його дії, що також не дає суду змоги перевірити правильність нарахованої позивачем суми заборгованості. Приймаючи рішення у даній справі суд застосовує наступні положення процесуального закону. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed