Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою звернулися [PERSON] та [PERSON], в якій просять визнати відмову від спадщини недійсною. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити мотивуючи свою позицію наступним. [INFO] померла мати позивачів [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина. Спадкоємцями 1-ої черги за Законом є син [PERSON], донька [PERSON] та вітчим [PERSON] - відповідач у справі. Спадкоємці звернулись з заявами про прийняття спадщини і будучи в нотаріальній конторі за порадою нотаріуса домовитися з [PERSON], що він сплатить вартість часток, а вони відмовляться від спадщини на його користь погодилися на такі уми та відмовились від належних їм часток у спадщині. Проте відповідач домовленість не виконав, ніяких коштів не сплатив. Позивачі вважають, що нотаріусом не було роз'яснено належним чином їм про розмір їхньої частки, ат ому вважаючи що вона є незначною вони і відмовились від своєї частки, саме з цих відстав просили визнати їх відмову від спадщини недійсною. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечував повністю, оскільки вважає, що нотаріус приймаючи заяви позивачів про відмову від спадщини діяв виключно в межах повноважень наданих йому законом. В заявах про відмову від спадщини роз'яснено всі відповідні правові наслідки такої відмови, про що були позивачі ознайомлені про що свідчать їхні підписи на вказаних заявах. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не прибула, проте на адресу суду надала письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог та зазначила про безпідставність звинувачень позивачів, що їм не було належним чином роз'яснено умови та правові наслідки відмови від спадщини. Нотаріус зазначала, що нею були роз'яснення всі можливі варіанти спадкування і позивачі у справі самі прийняли відповідне рішення, нотаріусом не було порушено жодних вимог законодавства. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть №21 від 29 липня 2013 року. 14 січня 2014 року на підставі заяви [PERSON] приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу заведено спадкову справу, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №38062269 від 06.08.2014 року. Судом витребувано в приватного нотаріуса та досліджено в судовому засіданні копію спадкової справи [PERSON] та встановлено, що [PERSON] 14 січня 2014 року звернувся з заявою про прийняття спадщини. 14 січня 2014 року до нотаріуса з заявами звернулися [PERSON] та [PERSON] в яких повідомили, що відмовляються від прийняття спадщини, після померлої матері [PERSON], на користь чоловіка померлої - [PERSON]. Нотаріусом роз'яснено, що така відмова є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Заяви зареєстровані у спадковій справі за №8 та №9 від 14 січня 2014 року. Згідно заяви [PERSON] №50 від 25 лютого 2014 року, зареєстрованої у спадковому реєстрі №55590655, останній просив видати на його ім'я свідоцтва на право на спадщину за законом з урахуванням відмови від прийняття спадщини на його користь, дітей померлої [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 2 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 статті 1268 ЦК України визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Приписами ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частиною 5 ст. 1274 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, що Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 230ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК ( 435-15 ), правила про спадкування за правом представлення не застосовуються. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з копії спадкової справи позивачі добровільно відмовились від спадщини на користь відповідача у справі, своїм правом на відкликання відмови від прийняття спадщини, протягом встановленого законом терміну не скористались, що підтверджується матеріалами спадкової справи. З огляду на зазначені норми та обставини справи, суд вважає, що позивачами не наведено жодних доказів, які б підтверджували існування обставин, щодо визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визначених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed