Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.07.2014 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 21541 грн. 99 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та відшкодування судових витрат в розмірі 1243 грн. 60 коп. 07.08.2015 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.08.2015 заяву відповідача задоволено, справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги, внесла зміни до сум стягнення (а.с. 188 ) інші вимоги залишила в силі (а.с 2-5). При цьому звернула увагу суду на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було пошкоджено, завдано шкоду й моральному стану позивача та його родині. Позивач відремонтував автомобіль, проте витратив більшу суму, ніж йому компенсувала страхова компанія, тому вважає доцільним, щоб іншу частину суми компенсував відповідач. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] просив суд у позові відмовити в повному обсязі, з підстав викладених в письмових заперечення (а.с. 140-143), додатково звернув увагу суду на той факт, що позивач продав машину, відновлюваний ремонт не здійснював, тому не має підстав для відшкодування йому шкоди. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 06.01.2012 о 18-00 год., водій [PERSON], керував автомобілем «Subaru Forester» д/з АЕ 9388 ЕК, по вул. Світлогірська в м. Кривому Розі, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, при зміні напрямку руху не переконався щодо безпечності руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керування [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2013, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, шляхом порушення п.п. 2.3б, 10.1, 12.1, 13.1 ПДР України, а саме ДТП, що мала місце 06.01.2012 між вказаними транспортними засобами (а.с. 9). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Subaru Forester», д/з АЕ 9388 ЕК, була застрахована Полісом №АЕ/2362714 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТОВ «СТ «Домінанта» до 05.12.2013 за шкоду заподіяну майну 50000 грн., франшиза (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) 500 грн. (а.с. 11), а цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] не була застрахована. На підставі висновку спеціаліста автотоварознавця про визначення матеріального збитку №Д23/01/13 від 25.01.2013, сума матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю [NUMBER], складає 71041 грн. 99 коп. (а.с. 55-63). Вартість проведення експертизи становить 300 грн. (а.с. 86). 17.10.2013 (платіжне доручення №3939), та 03.05.2013 року(виписка з карткового рахунку), позивачу [PERSON], страховою компанією ТзДВ «Страхова компанія «Домінанта», виплачено страхове відшкодування в розмірі 49500 грн. (а.с.12,36). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, досліджені в судовому засіданні, дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позову, мотивуючи своє рішення таким чином. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак відповідно до ст. 60 ЦПК України, вона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких умов, суд вважає доведеним факт того, що дана ДТП, яка мала місце 06 січня 2012 року о 18 годині 00 хвилини між транспортними засобами «Subaru Forester», д/з АЕ 9388 ЕК, водій [PERSON], та «Hyndai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER], водій [PERSON], сталася з вини водія [PERSON], а саме через порушенням останнім п.п. 2.3б, 10.1, 12.1, 13.1 ПДР України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналізуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 21541 грн. 99 коп. матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як вбачається з позовних вимог позивача (а.с. 2-5) матеріальна шкода у сумі 21541 грн. 99 коп. повязана із ремонтом автомобілю [NUMBER]. Згідно висновку спеціаліста автотоварознавця про визначення матеріального збитку №Д23/01/13 від 25.01.2013, сума матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю [NUMBER], складає 71041,99 грн. Страховою компанією йому відшкодовано 49500 грн. Різниця між вказаними сумами складає 21541 грн. 99 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. При цьому суд враховує, що позивач надав суду лише суму матеріального збитку розраховану експертом для відновлюваного ремонту, без акту виконаних робіт вказаного ремонту. Водночас, згідно реєстраційної карти, 13.03.2013 автомобіль [NUMBER] знято з обліку для реєстрації, та в подальшому здійснена вторинна реєстрація за власником [PERSON] (а.с. 176). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не здійснював ремонт свого автомобілю в травні 2013, як зазначено в позові, оскільки 13.03.2013 транспортний засіб був знятий з реєстрації та проданий третій особі, також позивач не надав суду жодних квитанцій, розрахункових чеків, які б підтверджували витрати на проведення ремонтних робіт, тому суд не вбачає підстав для стягнення матеріальної шкоди з відповідача. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, яка полягає в отриманні позивачем сильних душевних стражданнях, пов'язаних із переживанням через пошкодження його майна, неможливості тривалий час користуватись своїм автомобілем, що призвело до порушення нормального ритму життя, пережитий психологічний шок через дорожньо-транспортну пригоду, то суд виходить з того, що ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що у результаті ДТП позивачу було завдано моральну шкоди та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2000 гривень. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial