Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 11.02.2020 у загальній сумі 28828 грн. 05 коп., а саме: заборгованість за договором позики у сумі 28152 грн. 40 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 675 грн. 65 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.02.2020 між ним та відповідачем був укладений договір позики, на підтвердження якого [PERSON] видано розписку, згідно якої він отримав від [PERSON] позику у розмірі 1000,00 доларів США, що еквівалентно станом на дату отримання коштів 25000,00 грн., та зобов`язався повернути її до 01.04.2020. До 01.04.2020 [PERSON] вказану суму коштів не повернув, чим порушив умови договору позики. 18.08.2020 [PERSON] отримав письмову претензію із вимогою про повернення грошових коштів у строк до 01.09.2020. Крім того, [PERSON] повідомив [PERSON] , що у разі неповернення суми позики у вказаний строк він буде змушений звернутись до суду. Вимогу вказаної претензії [PERSON] не виконав, суму позики не повернув. Згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, станом на 27.01.2021 вартість одного долара США становить 28,1524\~грн. Таким чином, [PERSON] не виконав зобов`язання і станом на 27.01.2021 не повернув [PERSON] кошти в сумі 1000,00 доларів США, що еквівалентно 28152,40 грн., а також 3 % річних у розмірі 675,65 грн. за 295 днів прострочення. У судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] , який позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 11.02.2020 між [PERSON] як позикодавцем, і [PERSON] як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки. Згідно з вимогами вказаного договору [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США зі строком повернення до 01.04.2020. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми позики, отже зобов`язання є простроченим. Разом із тим, суд враховує наступне. Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо заборгованість за грошовим зобов`язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18). Отже, на день ухвалення рішення, при визначенні суми до стягнення, суд повинен визначити і врахувати курс долара США та ухвалити рішення про стягнення сум в межах заявлених позовних вимог. На день ухвалення рішення суду офіційний курс НБУ складає: 1 долар США 27,8923 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума позики у розмірі 27892,30 грн. (27,8923 * 1000 = 27892,30 грн.). Щодо стягнення трьох процентів річних суд виходить з наступного. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача три проценти річних за 295 днів прострочення складає 675,65 грн. Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість. Так, враховуючи, що з відповідача підлягає стягненню сума позики за курсом на день прийняття судового рішення, то три проценти річних мають розраховуватись виходячи із дійсної суми боргу на день прийняття судового рішення. Оскільки позивач розраховував три проценти річних за 295 днів прострочення, то суд, не виходячи за межі позовних вимог, також здійснює розрахунок за вказаний період. Розрахунок є наступним: 27892,30 * 3 * 295 / 365 /100 = 676,29 грн. Оскільки дійсна сума трьох процентів річних більша ніж та, яку нарахував позивач у позові, стягненню підлягає сума в межах заявлених позовних вимог у розмірі 675,65 грн. Оскільки [PERSON] добровільно не сплатив позику у розмірі 27892 грн. 30 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 675 грн. 65 коп., суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував обставин на які посилався позивач, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно диспозиції ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У межах судового розгляду цієї цивільної справи позивачу надавалась професійна правнича допомога адвокатом Штенгеловим О.В. на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1034849 від 26.01.2021 та договору про надання правової допомоги від 26.01.2021. Згідно з актами приймання-передачі наданих послуг від 27.01.2021, від 01.03.2021, від 18.03.2021, від 08.04.2021 адвокат Штенгелов О.В. надав [PERSON] правові послуги у зв`язку з розглядом даної цивільної справи на загальну суму 5000,00 грн., сплата яких підтверджується квитанціями від 27.01.2021, від 01.03.2021, від 18.03.2021, від 08.04.2021. Підлягає стягненню з відповідача сума у розмірі 2000,00 грн. за квитанцією від 27.01.2021, яка була сплачена за підготовку та подачу позову. Разом із тим, за квитанцією від 01.03.2021 [PERSON] сплачено 1000,00 грн. за представництво позивача у судовому засіданні 01.03.2021. У вказану дату засідання було відкладено за відсутності учасників справи, тобто адвокат Штенгелов О.В. участі у ньому не приймав. За таких обставин немає підстав стягувати дану суму з відповідача. Крім того, як видно із наявного у справі попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом цивільної справи, вартість участі адвоката у судовому засіданні складає 1000,00 грн. за одну годину. 18.03.2021 судове засідання проводилось із 13 год. 12 хв. до 13 год. 29 хв., а 08.04.2021 з 10 год. 44 хв. до 11 год. 54 хв. Врахувавши вартість послуг адвоката за одну годину участі у судовому засіданні, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за ці два засідання за фактично відпрацьований адвокатом час 1449,97 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені та обґрунтовано нараховані судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3449,97 грн. (2000,00 + 1449,97 = 3449,97 грн.). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial