Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

До суду із позовом до відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця» про визнання незаконним пункту контракту, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди звернувся [PERSON] з позову вбачається, що він з 02.07.1993 р. працював на ДП «Придніпровська залізниця». З 09.01.2004 р. на підставі контракту №412 від 09.01.2004 р. він перебував у трудових відносинах з відокремленим структурним підрозділом «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» ДП «Придніпровська залізниця» де працював на посаді провідника пасажирського вагону. Строк дії контракту до 09.01.2016 р. Але, 01.07.2015 р. на підставі наказу №504/0С його звільнили з посади провідника пасажирського вагону на підставі підпункту «а» пункту 18 контракту від 09.01.2004 р. №412 з додатками та відповідно до вимог п. 8 ст.36 КЗпП України. Наказ про звільнення видав [PERSON] начальник відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» ДП «Придніпровська залізниця». З наказом про звільнення від не згодний, оскільки вважає, що пункт 18 контракту №412 від 09.01.2004 р. суперечить діючому законодавству, так як погіршує його становище порівняно із законодавством про працю України про працю, передбачає додаткові підстави для розірвання трудового договору, які не передбачені КЗпП України, тому належить визнати недійсним п. 18 контракту №412 від 09.01.2004 р.. Крім того, позивач вважає, що при звільненні порушений порядок звільнення, передбачений п. 20 контракту № 412 від 09.01.2004 р.. оскільки з дня вручення йому попередження про звільнення до дня прийняття наказу про звільнення повинно спливти не менше двох тижнів. Належним чином оформлене попередження про звільнення він не отримував. Йому було вручене 17.06.2015 р. повідомлення, яке він не вважає належним попередженням, оскільки на ньому відсутній штамп підприємства, печатка підприємства, вихідний номер, дата складання та інші ознаки документи. З дня вручення цього повідомлення до дня видачі наказу про звільнення минуло 13 днів. Тобто видача наказу про звільнення відбулось передчасно, через що наказ про звільнення вважає незаконним. Звільнення відбулось на підставі акту №008696 від 16.06.2015 р. про вчинення позивачем порушення п. 37.2 «Правил перевезення пасажирів». Цей акт вважає незаконним, оскільки в його вагоні безбілетних пасажирів не було виявлено, оскільки протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 135 КУпАП не складалися щодо безбілетних пасажирів, не встановлені особистості осіб, які були без білетів. Крім того, перевірка здійснювалась одним працівником ЦКРУ, а не трьома працівниками, як вказано в акті. Цей акт був складений без участі позивача. Просив визнати недійсним п. 18 контракту №412 від 09.01.2004 р. в редакції, викладеній у додатковій угоді до контракту від 05.06.2014 р. (додаток №4); визнати незаконним та скасувати наказ №504/0С від 01.07.2015 р. начальника відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця» «Про звільнення»; поновити [PERSON] на посаді провідника пасажирського вагонного депо Запоріжжя-1 державного підприємства «Придніпровська залізниця»; стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.07.2015 р. по день розгляду прийняття судом рішення, стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн. Ухвалою суду від 02.09.2015 р. до участі у справі в якості співвідповідача було залучено державне підприємство «Придніпровська залізниця» В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Представник відповідача ДП «Придніпровська залізниця» в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця» не є юридичною особою, а є структурним підрозділом державного підприємства «Придніпровська залізниця», тому саме державне підприємство «Придніпровська залізниця» може бути відповідачем по цій справі. Контракти та додаткові угоди з позивачем були укладені на підставі його письмових заяв, заперечень щодо їх змісту не надходило, умови не були оскаржені. Чинним законодавством передбачено, що при укладенні контракту сторони мають право встановлювати підвищену відповідальність для сторін та встановлювати додаткові підстави для припинення такого договору, що відповідає рішенню Конституційного суду України №12-рп/98 від 09.07.1998 р., також це відповідає Постанові ВСУ від 26.12.2012 р. по справі №6-156цс12. Тому вважає, що вимога позивача про визнання недійсним пункту 18 контракту №412 від 09.01.2004 р. є безпідставною. 16.06.2015 р. під час перевірки поїзда №317/318 сполученням «Одеса-Запоріжжя» на дільниці [PERSON] працівниками ЦКРУ Укрзалізниці було складено акти №008696 та №008697. Вагон №11/26818 провідник пасажирських вагонів [PERSON] складений акт №008696 від 16.06.2015 р. щодо порушення пункту 37.2 «Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України» - 12 пасажирів без проїзних документів. Пасажири проїжджали від станції [PERSON] до станції Кремидівка. Їм було оформлено проїзд по квитанції ГУ-57 №442771-442775, №409498-409500, №442748 пасажиром Владимовим сплачений штраф на суму 150 грн. Іншим пасажирам проїзд оформлено по квитанціям. За фактом складання актів, 17.06.2015 р. було проведено засідання комісії депо, було встановлено порушення [PERSON] посадових обовязків в частині провозу у вагоні пасажирів без проїзних документів. З 16.06.2015 р. обовязки начальника відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» були покладені на заступника начальника депо [PERSON] Вважають повідомлення, яке вручено [PERSON] оформленим належним чином. Також вважають, що звільнення проведене у встановлений строк. Просять в позові відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні повідомив, що він на час складання акту ревізії був начальником потягу №317/318 сполученням «Одеса-Запоріжжя», ревізія проводилась без його участі, про її результати він дізнався він перевіряючи осіб вже після складання акту ревізії, з цим актом він не погодився, оскільки також не бачив безквиткових пасажирів, про що й зазначив в акті ревізії. Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 09.01.2004 р. між [PERSON] та Пасажирським вагонним депо Запоріжжя -1 Придніпровської залізниці укладений контракт №412 від 09.01.2004 р. за яким [PERSON] перебував у трудових відносинах з відокремленим структурним підрозділом «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» ДП «Придніпровська залізниця» на посаді провідника пасажирського вагону. До контракту неодноразово підписувались додаткові угоди. Додатковою угодою №4 від 05.006.2014. встановлені додаткові умови для припинення та розірвання контракту. Згідно підпункту «а» пункту 18 вказаної додаткової угоди додатковою підставою для припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів. Строк дії контракту до 09.01.2016 р. (а.с.18) Відповідно до ч. З\~ст. 21 КЗпП України\~особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення\~ст. 9 КЗпП України\~про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. У звязку з чим позовні вимоги про визнання недійсним п. 18 контракту №412 від 09.01.2004 р. в редакції, викладеній у додатковій угоді до контракту від 05.06.2014 р. (додаток №4) задоволенню не підлягають. Висновок суду ґрунтується також на рішенні Конституційного Суду України №12-рп/98 від 09.07.1998 р. та узгоджується із позицією висловленою в Постанові Верховного Суду України по справі №6-156цс/12 від 26.12.2012 р. В судовому засіданні\~\~ встановлено, що\~01.07.2015 р. виданий наказ №504/0С яким звільнили [PERSON] з посади провідника пасажирського вагону на підставі підпункту «а» пункту 18 контракту від 09.01.2004 р. №412 з додатками та відповідно до вимог п. 8 ст.36 КЗпП України. Наказ про звільнення видав [PERSON] начальник відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» ДП «Придніпровська залізниця». Згідно цього наказу факт проїзду у вагоні №11 поїзда 318 безквиткових пасажирів встановлено 16.06.2015 р. складений акт Г№008696 18.06.2015 р. [PERSON] на імя начальника пасажирського вагонного депо Запоріжжя-1 [PERSON] надав письмові пояснення, в яких вказує, що перевірка проводилась без його участі, про її результати дізнався вже після її завершення, безквиткових пасажирів він не бачив (а.с.24). Підставою для видання\~даного наказу став акт фінансової ревізії від 16.06.2015 р. про те, що при ревізії потяга №318 сполученням Одеса-Запоріжжя у вагоні №11 виявлено порушення п. 37.2 «Правил перевезення пасажирів», затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196 дванадцять пасажирів без проїзних документів. (а.с.22,23). 17.06.2015 р. [PERSON] вручено повідомлення в якому йому повідомляється, що контракт №412 укладений з ним, як з провідником пасажирського вагону 09.01.2004 р. буде розірвано достроково на підставі пп «а» п.18 цього контракту, а саме за встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів, через 2 тижні після отримання він буде звільнений з посади провідника пасажирського вагону (а.с.29). Суд не погоджується із доводами позову про те, що повідомлення на імя [PERSON] є неналежним, оскільки вимогами КЗпП та контрактом не передбачені вимоги щодо форми та змісту цього повідомлення. До [PERSON] була доведена інформація про його майбутнє звільнення, вона ним сприйнята, йому була зрозуміла, отже мета повідомлення: попередити про майбутнє звільнення за два тижня доведена. Також, суд не приймає доводи позову про те, що звільнення проведено передчасно, оскільки воно проведено через два тижні, в останній робочий день, як того вимагає ст. 241-1 КЗпП. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що підставою припинення трудового контракту та звільнення [PERSON] було саме встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів. В силу ст. ст.\~58,\~59 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.\~\~\~ Суд вважає, що відповідач не довів, що \~при ревізії потяга №318 сполученням Одеса-Запоріжжя у вагоні №11 виявлено порушення п. 37.2 «Правил перевезення пасажирів», затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196, а саме: дванадцять пасажирів без проїзних документів. Згідно п. 36.5.«Правил перевезення пасажирів», затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196 якщо під час здійснення контролю виявлено пасажира без квитка або з безплатним квитком, не підтвердженим документом про право на безплатний проїзд, то він повинен сплатити штраф та оплатити проїзд від станції посадки до місця призначення. Сплата штрафу оформляється квитанцією, а проїзду - квитком. Штрафу в даному випадку є адміністративним стягненням за вчинення адміністративного правопорушення за безквитковий проїзд. Порядок накладення адміністративного стягнення за безквитковий проїзд регулюється нормами КУпАП. Ст. 135 КУаАп передбачено, що безквитковий проїзд пасажира у поїздах тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду. Нормами цього Кодексу регламентуються дії уповноваженої особи у випадку виявлення адміністративного правопорушення. Безквитковий проїзд відноситься саме до адміністративного правопорушення. За нормами ст. 258, 283 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 135 КУпАП уповноважена на те особа повинна скласти протокол про адміністративне правопорушення, або ж за ст. 135 КУпАП, його не складати, якщо особа, не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Але, посадова особа повинна винести постанову по справі, в якій вказати, в тому числі, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та прийняте по справі рішення. В судовому засіданні не встановлено, що посадові особи склали постанови про адміністративне правопорушення за безквитковий проїзд у відношенні пасажирів, які знаходились у вагоні №11 під час ревізії. Отже, у суду не має підстав вважати, що 16.06.2015 р. при ревізії потяга №318 сполученням Одеса-Запоріжжя у вагоні №11 виявлено порушення п. 37.2 «Правил перевезення пасажирів», затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196 дванадцять пасажирів без проїзних документів, оскільки це не підтверджено належними доказами, якими можуть бути лише постанови про адміністративне правопорушення за ст. 135 КУпАП у відношенні цих осіб. З урахуванням неведеного, суд вважає, що\~\~відповідачем державним підприємством «Придніпровська залізниця» порушені вимоги\~Кодексу законів про працю України, про що свідчить\~\~ незаконність\~ наказу про звільнення позивача №504/0С, а тому він підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а [PERSON] підлягає поновленню на роботі. Позовні вимоги до відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця» задоволенню не підлягають, оскільки згідно вимог ч.2 ст. 30 ЦПК України відповідачем може бути юридична особа. Юридичної особою є саме державне підприємство «Придніпровська залізниця», тому воно і повинно відповідати за позовом. Згідно частини 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати вимушеного прогулу провадиться згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Згідно 2 розділу вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Пунктом 8 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №502 від 06.07.2015 року (а.с. 43) заробітна плата за травень 2015 року складала 6039,50 грн., за червень 2015 р. складала 6230,71 грн. Згідно відомостей по особовому рахунку [PERSON] він в травні 2015 року відпрацював 165,85 годин, в червні 2015 р. 170,98 годин 6039,50+6230,71=12270,21 грн./336,83 робочих години = 36,43 грн. складає середньогодинна заробітна плата. З наданих документів вбачається, що на травень 2015 року нормою відпрацьованих годин є 159 годин, в червні 2015 р. 153 години, інших даних по нормогодинам відповідачем не надано, тому суд розраховує, що нормогодини на місяць є 156 годин ((159+153)/2). 36,43 грн. *156 годин = 5683,08 грн. середня заробітна плата на місяць. З 02.07.2015 року до 31.07.2015 середня заробітна плата складає 5499,75 грн. (5683,08/31 днів*30 днів) З 01.08.2015 року по 31.08.2015 р. та з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 р. середня заробітна плата складає по 5683,08 грн. на місяць З 01.10.2015 р. по 30.10.2015 р. середня заробітна плата складає 5499,75 грн. (5683,08/31 днів*30 днів) Всього за час вимушеного прогулу [PERSON] середня заробітна плата складає 22365,99 грн. (5683,08+5683,08+5499,75+5499,75), яка з відрахуванням належних платежів підлягає стягненню. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як то передбачено ст.237-1 КЗпП України. Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за спричинену моральну шкоду у сумі 10000 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити ці вимоги позивача і стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду у сумі 1000 грн. В порядку\~ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді\~\~та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Середня заробітна плата за місяць позивача згідно наданих документів складає 5683 грн. 08 коп. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6\~постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial