Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

До Фрунзенського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] [PERSON] з позовними вимогами до Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», і з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача середній заробіток за затримку виконання заочного рішення суду про поновлення на посаді директора, заробітну плату за березень 2017 року за роботу на посаді директора, компенсацію за невикористану відпустку за роботу на посаді директора, заробітну плату за роботу на посаді помічника заступника директора за квітень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку за роботу на посаді помічника заступника директора, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади директора, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з посади помічника заступника директора. Державне підприємство «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», у свою чергу звернулося до суду з зустрічним позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану позивачем під час його роботи на посаді директора підприємства - невиплачені грошові кошти за період вимушеного прогулу з 10 листопада 2015 роук по 16 серпня 2016 року у сумі 41740 грн. 92 коп., грошові кошти у розмірі 56964,67 коп., які облікоувються по бухгалтерському обліку як підзвітні кошти, що видавалися з каси підприємства [PERSON] на виробничі потреби і не були відзвітовані та 2937 грн. - вартість мобільного телефону, який придбаний відповідачем за кошти підприємства. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2013 року позивача було призначено на посаду директора Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві». 27.07.2015 року позивача було звільнено з посади директора підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись із звільненням він звернувся до суду з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення його на посаді директора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язати укласти контракт. Заочним рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року у справі № 645/7220/1 5-ц мої позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення, поновлення мене на посаді директора та було стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.07.2015 р. до 10.11.2015 р. у розмірі 24 660,75 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. При цьому, за рішенням суду, поновлення мене на посаді директора та стягнення заробітної плати за один місяць підлягало негайному виконанню. Отримавши заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від року у справі № 645/7220/15-ц співвідповідач по справі - Міністерство аграрної політики та продовольства України, рішення суду, в частині негайного поновлення мене на посаді директора підприємства, не виконало. У зв'язку з чим, були порушені мої трудові права, в тому числі право на отримання заробітної плати за роботу на посаді директора підприємства.16.08.2016 року позивача на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України було поновлено на посаді директора підприємства. Затримка виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року становить період часу з 11.11.2015 року до 15.08.2016 року (включно), тобто 190 робочих днів. У мотивувальній частині заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року у справі № 645/7220/15-ц, судом встановлено, що його середньоденний розмір заробітної плати становить 328,81 грн. Таким чином, середній заробіток за 190 робочих днів затримки виконання рішення суду становить 62473,90 грн. Крім того, після поновлення мене на посаді директора підприємства мене було звільнено 30.03.2017 року за власним бажанням. Проте, в порушення приписів ст. 116 КЗпП України, в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок по заробітній платі за останній місяць роботи, та не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку.03.04.2017 року позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду помічника заступника директора підприємства. 21.04.2017 року позивача було звільнено з посади помічника заступника директора підприємства. Однак, у день звільнення він не отримав заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за роботу на посаді помічника заступника директора. На усну вимогу щодо проведення з ним повних розрахунків по заробітній платі і компенсації за роботу на посаді директора підприємства та за роботу на посаді помічника заступника директора йому повідомили, що розрахунок не буде проведено, оскільки існує заборгованість перед підприємством понад 56 000,00 грн. З цих підстав, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню: заробітна плата за березень 2017 року за роботу на посаді директора підприємства, компенсація за невикористану відпустку за роботу на посаді директора підприємства, заробітна плата за роботу у період часу з 03.04.2017 року до 21.04.2017 року (включно) на посаді помічника заступника директора підприємства, компенсація за невикористану відпустку за роботу на посаді помічника заступника директора підприємства, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі та компенсації за роботу на посаді директора підприємства з 03.04.2017 року по день ухвалення судового рішення та середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі та компенсації за роботу на посаді помічника заступника директора підприємства з 21.04.2017 року по день ухвалення судового рішення. Обґрунтовуючи зустрічний позов позивач зазначив, що на підставі наказу Міністру аграрної політики та продовольства України №142-п від 01.08.2013р. [PERSON], відповідача [PERSON] призначено на посаду директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві із наступним укладанням контракту. Наказом Міністру аграрної політики та продовольства України [PERSON] №162-п від 27.07.2015р. [PERSON] звільнено із займаної посади з підстав п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом заступника Міністра аграрної політики та продовольства України №126-к від 16.08.2016р. [PERSON] на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2015 року №645/7220/15ц поновлено на посаді директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві». Наказом директора Департаменту правової та законопроектної роботи А.Пивоварова №79-к від 30 березня 2017 року [PERSON] звільнено з посади директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» за власним бажанням. Наказом в.о. заступника директора ДП «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» № 42-к від 03 квітня 2017 року [PERSON] прийнятий на посаду помічника заступника директора ДП. 21 квітня 2017 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням,наказ № 51- К(А) від 21.04.2017року. Відповідно до змісту Статуту підприємства - Державне підприємство «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» перебуває у загальнодержавній власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України. Статутом підприємства визначеного Директор Підприємства: несе повну відповідальність за стан та діяльність Підприємства; розпоряджається коштами та майном відповідно до законодавства; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів та цільове використання коштів державного бюджету.В період з 19 вересня 2016 року по 09 грудня 2016 року Північно-Східним офісом Держаудитслужби проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» за період з 01.11.2010 року по 30.06.2016р. За результатами ревізії складено акт від 16.12.2016р. № 07-10/24,підписаний посадовими особами ДП «ХОСППСТ» з запереченнями ,які не підтвердилися. В ході ревізії встановлена дебіторська заборгованість [PERSON] перед підприємством в сумі 56964,67 (аркуш акту ревізії 42-43). Виявлена сума заборгованості 56964,67грн. обліковується по бухгалтерському обліку як підзвітні кошти, що видавалися з каси підприємства [PERSON] на виробничі потреби і не були відзвітовані. Крім того за [PERSON] обліковується 2937грн. вартість мобільного телефону, який був придбаний відповідачем за кошти підприємства, знаходився у останнього під звітом і не був повернутий підприємству після звільнення [PERSON].з посади директора ДП« Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві». Всього загальна сума заборгованості [PERSON] перед підприємством складає 59901,67, Сума заборгованості [PERSON] виникла за період з серпня 2013 року по червень 2015 року. За фактом заборгованості [PERSON] перед підприємством в сумі 59 901грн.67коп. органами Валківського відділу поліції ГУНП в Харківській області проводили перевірку . Перевіркою підтверджено факт наявності заборгованості в сумі 56 964грн.67 коп. [PERSON]перед підприємством, але без ознак вчинення кримінального правопорушення. Матеріали перевірки правоохоронних органів вказаного факту отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів у вигляді позики у розмірі 56964,67 грн. свідчать про встановлений факт отримання [PERSON] вказаної суми у вигляд позики. Добровільно відповідач відмовляється відшкодувати завдану шкоду підприємству. Звільнення працівника не звільняє його від обов'язку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду. Факт придбання мобільного телефону вартістю 2937,00грн., відповідачем за кошти підприємства підтверджується копією чека «Ощадбанку» від 04.09.2016р.,копією звіту про дебіторські та кредиторські операції по рахунку ДП за період з 01.09.2016р. по 30.09.2016р. Державне підприємство «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», у свою чергу подало до суду зустрічний позов, у якому просило стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану позивачем під час його роботи на посаді директора підприємства. У судове засідання належним чином повідомлені позивач та його представник не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також заперчеення на зустрічний позов, в якому просили первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного відмовити у повному обсязі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача у судове засідання не з'явився, попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, у якій просив зустрічний позов задовольнити, а рішення щодо первісного позову прийняти на розсуд суду. Ухвалоюс суду було задоволено клопотання представника позивача та вирішено витребувати від відповідача докази нарахування і виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку [PERSON].). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази надані сторонами у їх сукупності , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Із копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 01.08.2013 року позивача було призначено на посаду директора Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві», а 27.07.2015 року мене було звільнено з посади директора підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] 16.08.2016 року було поновлено на посаді директора підприємства, 30.03.2017 року він звільнився за власним бажанням. Крім того, 03.04.2017 року позивача було прийнято на посаду помічника заступника директора Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» і 21.04.2017 року [PERSON] було звільнено з посади помічника заступника директора підприємства. Заочним рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року у справі № 645/7220/15-ц було визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення 27.07.2015 року [PERSON], його було поновлено на посаді директора та було стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.07.2015 р. до 10.11.2015 р. у розмірі 24 660,75 грн. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи, що [PERSON] було поновлено на посаді директора тільки 16.08.2016 року, з Державного підприємства «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» підлягає стягненню середній заробіток за затримку виконання Міністерством аграрної політики та продовольства України заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року у справі № 645/7220/15-ц, в частині поновлення позивача на посаді директора, за період з 11.11.2015 року до 15.08.2016 року (за 190 робочих днів). У мотивувальній частині заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року зазначено, що середньоденний розмір заробітної плати [PERSON] на посаді директора підприємства становив 328,81 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 62 473,90 грн., із розрахунку 328,81 грн.*190 робочих днів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України виклавши у постанові від 01.07.2015 року справа № 6-435-цс15 правову позицію та зазначив, що: «Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 зазначеного Кодексу). За змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Встановивши у справі, яка переглядалася, той факт, що після ухвалення судом 27 червня 2012 р. рішення про поновлення позивача на роботі, відповідач видав наказ про його поновлення на роботі лише 7 травня 2013 р., суд апеляційної інстанції, з яким погодився касаційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні ст. 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою». Державним підприємством «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» до суду надана довідка № 140 від 26.12.2017 року про нараховану та виплачену заробітну плату за березень 2017 року [PERSON] та відомості на виплату грошей, з яких вбачається, що у березні 2017 року [PERSON] отримав заборгованість із заробітної плати за попередні місяці роботи у розмірі 5 949,09 грн., та йому були нараховані: заробітна плата 6 437,00 грн. (сума без оподаткування), компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4 575,12 грн. (сума без оподаткування), а всього по касі виплачено, 12 950,00 грн. Всього утримано 5 277,38 грн. хоча у довідідці помилково зазначена сума 18 277,38 грн., з яких прибутковий податок - 1982,18 грн., військовий збір - 165,18 грн., штраф - 3130,02 грн. Суд встановив, що із суми 11 012,12 грн., яка у довідці зазначена як «нарахована заробітна палата за березень 2017 року», слід вирахувати податок на доходи фізичних осіб - 18%, що становить 1 982,18 грн. та військовий збір - 1,5% , що становить 165,18 грн. За таких обставин, після сплати податків та зборів [PERSON] мав би отримати 8 864,76 грн. та додатково заборгованість із виплати заробітної плати за попередні місяці роботи у розмірі 5949,09, і усього разом - 14 813,85 грн. У свою чергу, позивач отримав по касі 12 950,00 грн., що підтверджується наданими відповідачем відомостями отримання заробітної плати. Таким чином, відповідач не виплатив позивачу 1 863,85 грн., із розрахунку 14813,85 - 12950,00 грн. Окремо суд звертає увагу на те, що у довідці № 140 від 26.12.2017 року зазначено, що з [PERSON] стягнуто штраф у розмірі 3 130,02 грн. Разом з тим, чинне законодавство України про працю не передбачає можливість покладення власником або уповноваженим ним органом на працівника такої міри відповідальності як штраф, відповідачем не доведено, що штраф стягувався, та у який спосіб він стягувався, навпаки із відомостей на виплату грошей наданих відповідачем вбачається, що [PERSON] була виплачена заборгованість по заробітній платі та заробітна плата за березень 2017 року у повному обсязі, та частково була сплачена компенсація за невикористану відпустку. Таким чином, суд не приймає у якості належного доказу утримання із заробітної плати позивача лише зазначення у довідці стягнення штрафу у розмірі 3130,02 грн. Отже, судом встановлено, що [PERSON] заробітна плата за березень 2017 року була виплачена повністю, та частково сплачена компенсація за невикористану відпустку, і розмір заборгованості відповідача становить 1 863,85 грн. Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем по справі надана довідка № 137 від 26.12.2017 року, відповідно до якої середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 306,52 коп. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати [PERSON] належних сум по день ухвалення судового рішення (з 31.03.2017 року до 01.03.2018 року), що складає 70 806,12 грн., із розрахунку 231 робочий день* 306,52 грн. Згідно з довідкою № 139 від 26.12.2017 року про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] за квітень 2017 року за роботу на посаді помічника заступника директора, [PERSON] на день прийняття на роботу вже мав перед підприємством заборгованість у розмірі 1266,17 грн., йому була нарахована заробітна плата у розмірі 3316,32 грн., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 236,84 грн., та утримано 2171,89 грн., з яких прибутковий податок 639,57 грн., військовий збір -53,30, щтраф 474,22 грн., повернення невитрачених коштів по авансових - 1004,80 грн. Згідно з Наказом № 47-К від 11.04.2017 року, з [PERSON] стягнуто згідно із виконавчим провадженням № 53625650 у розмірі 474 грн.22 коп. шляхом вирахування даної суми із заробітної плати. В матеріалах справи є копія заяви [PERSON] від 21.04.2017 року, відповідно до якої [PERSON] просить зарахувати його заборгованість по авансових звітах у розмірі 1004,80 грн. в рахунок виплати заробітної плати. Згідно із Наказом № 51-Б від 21.04.2017 року заборгованість [PERSON] по авансових звітах у розмірі 1004,80 грн. зарахована у рахунок виплати заробітної плати. Судом встановлено, що після вирахування податків і зборів [PERSON] мав би отримати заробітну плату за квітень 2017 року у розмірі 2 669,64 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 190,66 грн. Суд не приймає у якості доказу існування заборгованості [PERSON] перед підприємством у розмірі 1266,17 грн., станом на 01.04.2017 року, інформацію з довідки № 137 від 26.12.2017 року, оскільки [PERSON] було прийнято на посаду помічника заступника директора 03.04.2017 року. Статтею 1 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частинами 1, 2 статті 26 ЗУ «Про оплату праці» передбачається, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Таким чином, у квітні 2017 року із заробітної плати [PERSON], після утримання податків і зборів, можливо було утримати 20%, що становить 480,53 грн. (2 669,64 грн.*20%) і з компенсації також 20%, що становить 38,13 грн.(190,66*20%), і усього разом 518,66 грн. Отже, відповідач по справі не виплатив [PERSON] заробітну плату за квітень 2017 року у розмірі 2 189,11 грн. (2 669,64 грн. - 480,53 грн.), та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 152,53 грн. (190,66 грн. - 38,13 грн.), яка підлягає стягненню з Державним підприємством «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві». Враховуючи, що станом на день ухвалення судового рішення підприємство не виплатило [PERSON] заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 03.04.2017 р. до 01.03.2017 р.) у розмірі 58 374,00 грн., із розрахунку 230 робочих днів* 253,80 грн., так як довідкою № 136 від 26.12.2017 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 253,80 коп. Що стосується зустрічної позовної заяви, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Обґрунтовуючи зустрічний позов позивач зазначив, що підприємство, відповідно до статуту перебуває у загальнодержавній власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України. В результаті проведеної ревізії встановлено, що [PERSON] під час перебування на посаді директора підприємства отримував під звіт грошові кошти в касі підприємства та не повертав їх. Крім того, після звільнення він не повернув мобільний телефон вартістю 2937,00 грн. Таким чином було завдано матеріальної шкоди у розмірі 59 901,67 грн. Частиною 4 статті 136 КЗпП України встановлено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Враховуючи, що Державне підприємство «Харківське обласне сільськогосподарське підприємство по племінній справі у тваринництві» підпорядковане Міністерству аграрної політики України, а за зустрічним позовом [PERSON] завдав матеріальної шкоди перебуваючи на посаді директора підприємства, право на звернення до суду з даними позовними вимогами належить саме Міністерству аграрної політики України, яке є вищестоящим в порядку підлеглості органом. За таких обставин суд відмовляє у задоволені зустрічного позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial