Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Житлово-будівельний кооператив «Локомотив-4» звернувся до суду з позовом [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житло-комунальні послуги. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS], власником особового рахунку квартири та членом ЖБК є [PERSON], а [PERSON] є членом її родини. Відповідачі своєчасно та у повному обсязі не сплачували надані їм житлово-комунальні послуги та станом на 01 січня 2014 року мають заборгованість по платежам в розмірі 19797,72 грн. а також 5577,99 інфляційного нарахування та 1974,16 грн. - 3% річних, а тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2003р. по 01.01.2014р. з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних в розмірі 27349, 87 грн., судовий збір в розмірі 273,50 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1900 грн. В судовому зсіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову ЖБК «Локомотив-4» до [PERSON] (а.с.47-48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 1995 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.35). Довідно до ст. 162 ЖК України власники квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст.ст. 150, 156 ЖК України, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язані сплачувати витрати по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та комунальні послуги. Відповідно до ч.4 ст. 319, 322 ЦК України - власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 01 січня 2014 року борг по комунальним платежам квартири [ADDRESS] складає суму 19797 грн. 72 коп., інфляційна складова боргу становить 5577,99 грн., 3% річних складають суму 1974,16 грн. (а.с.12-16). З вищевказаного розрахунку вбачається, що заборгованість в розмірі 19797,72 грн. у відповідачів перед позивачем утворилась в період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2014 року. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Представником позивача в судовому засіданні не надано жодного договору, який був укладений між ЖБК «Локомотив-4», [PERSON] та [PERSON] про надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Згідно ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначене коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник. Пунктами 7, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2009р., власники та наймачі квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні представник ЖБК «Локомотив-4» зазначив, що в період з 01.01.2003р. по 01.01.2014р. житлово-комунальні послуги нараховувались на трьох осіб, оскільки наданими ЖБК «Локомотив-4» актами встановлено проживання у вищевказаній квартирі ще однієї особи без реєстрації. Відповідно до витягу з протоколу №1 зборів уповноважених членів кооперативу «Локомотив-4» від 22 травня 2012 року, для боротьби з надлишком витрачання води в кооперативі, доручити бухгалтеру [PERSON] проводити нарахування комунальних послуг по фактично проживаючих мешканцях у квартирах, згідно уточнення, а в разі необхідності, підтвердження сусідів (а.с.62). Відповідно до акту від 29 квітня 2013 року затвердженого головою ЖБК «Локомотив-4», в квартирі [ADDRESS], в ЖБК «Локомотив-4» фактично проживає 3 чоловік та згідно рішення загальних зборів, протокол №1 від 22.05.2012р. на особовий рахунок №13 буде нараховуватись споживання холодної та гарячої води, газу на вказану кількість проживаючих чоловік в квартирі (а.с.60). Згідно акту від 02 липня 2014 року затвердженого головою ЖБК «Локомотив-4», в квартирі [ADDRESS], в ЖБК «Локомотив-4» фактично проживає 3 чоловік та згідно рішення загальних зборів, протокол №1 від 22.05.2012р. на особовий рахунок №13 буде нараховуватись споживання холодної та гарячої води, газу на вказану кількість проживаючих чоловік в квартирі (а.с.60). Відповідно до довідки форми №3 виданої ЖБК «Локомотив-4», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Враховуючи те, що у вищевказаних актах не встановлено особу, яка нібито постійно проживає в [ADDRESS] без реєстрації, суд не приймає дані акти як належний доказ, що підтверджує постійне проживання особи без реєстрації у вищевказаній квартирі, а тому вважає, що нарахування на трьох осіб житлово-комунальних послуг є необґрунтованим. В судовому засіданні представник [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с.47-48). Також до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] заява про застосування строку позовної давності (а.с.57). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи те, що липні 2013 року було подано заяву про винесення судового наказу про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності тривалістю три роки та стягнути з відповідачів заборгованість в період з 01 червня 2010 року по 01 січня 2014 року. Відповідно до розрахунків заборгованості, судом встановлено, що в період з 01 червня 2010 року по 01 січня 2014 року у відповідачів виникла заборгованість в сумі 6782,74 грн. з урахування двох зареєстрованих осіб у вищевказаній квартирі. Відповідно до ч.1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 266 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь ЖБК «Локомотив-4» інфляційні витрати в розмірі 349,08 грн. та 3% річних в розмірі 348,15 грн. в період з 01 червня 2010 року по 01 січня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу (п.2ч.3ст.79 ЦПК України) Відповідно до ч.2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачеві не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Відповідно до платіжних доручень та квитанції, ЖБК «Локомтив-4» було сплачено судовий збір в розмірі 273,50 грн. (а.с.5-7). Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Судом встановлено наступне. 01 лютого 2014 року між ЖБК «Локомотив-4» та ТОВ «ЛФ ГРУП» був укладений договір про надання юридичних послуг №26 (а.с.27-28). Відповідно до вимог ст.. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Статтею 40 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу. Представником позивача [PERSON] надана довіреність №2 від 23 березня 2014 року видана головою правління ЖБК «Локомотив-4» на уповноваження представляти інтереси кооперативу в судах. Аналізуючи вищезазначене положення закону, видану ЖБК «Локомотив-4» довіреність на ім'я [PERSON], а також договір про надання юридичних послуг №26 з ТОВ «ЛФ ГРУП», судом встановлено, що ЖБК «Локомотив-4» довіряючи [PERSON] представляти інтереси останнього видав довіреність на особу, при цьому не було надано жодних доказів, що підтверджують трудові або будь-які інші відносини між ТОВ «ЛФ ГРУП» та [PERSON] А тому при вирішенні питання про стягнення суми за надання правової допомоги, судом враховується лише платіжне доручення №21 від 12 лютого 2014 року про сплату ТОВ «ЛФ ГРУП» суми в розмірі 1218 грн. (а.с.8). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 609 грн. з кожного. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial