Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про усунення перешкод в користуванні жилим будинком, вселення та виселення до відповідачів [PERSON], [PERSON]. та [PERSON]В згідно якого просить усунути перешкоди у користуванні будинком, розташованим за адресою: с. Посуньки вул. Шкільна, 40 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області шляхом вселення її неповнолітньої доньки та її до цього будинку, зобов»язання відповідача [PERSON]І,. надати дублікати ключів від вхідних дверей до будинку та виселення з будинку відповідачів [PERSON], та [PERSON], та їх неповнолітніх дітей, посилаючись на наступне: раніше вона та батько її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] - [PERSON], проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу за адресою вул. Шкільна буд № 40 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після народження доньки вона також була зареєстрована за даною адресою. Вищезазначений будинок належав в той час бабусі її доньки [PERSON]. 26.10.2011 року [PERSON] помер. Після його смерті до неї звернувся відповідач [PERSON], брат її співмешканця, який повідомив, щоб вона та її донька виселялись з даного будинку, оскільки начеб - то його мати [PERSON], бажає продати даний будинок і після продажу будинку для її доньки буде придбана однокімнатна квартира в м. Вільногірську. Повіривши словам відповідача вона та її донька в грудні 2011 року, переїхали з вищевказаного будинку до квартири, яку вона стала тимчасово наймати в м. Вільногірську, чекаючи, коли їм буде придбане житло. 25.03.2013 року померла власник будинку № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина в тому числі і на вищевказаний житловий будинок. Її донька відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України відноситься до кола спадкоємців першої черги. Крім неї спадкоємцем першої черги є також відповідач [PERSON] В силу свого віку її донька вважається такою, що прийняла спадщину після померлої [PERSON] Однак відповідач [PERSON]І,. незважаючи на право її доньки на користування належним їй будинком де вона зареєстрована, самовільно без її згоди вселив до будинку № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області свою повнолітню доньку [PERSON], з її чоловіком [PERSON]В,. які в свою чергу вселили до вказаного будинку своїх неповнолітніх дітей. Оформити спадкові права своєї доньки та отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений будинок вона не має можливості, оскільки відповідач не надає правовстановлюючі документи на будинок . Відповідачі перешкоджають її донці та їй як опікуну малолітньої дитини вселитись до будинку № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та користуватись ним, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в поновному об»ємі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач пояснила, що вона зі своїм покійним співмешканцем проживала в спірному будинку 8 років. Разом з ними проживала мати співмешканця [PERSON], Вона з [PERSON], навели порядок в будинку. [PERSON], неодноразово говорила їй, що будинок її. Після смерті чоловіка вона з донькою вибралась з будинку. Їй відповідач обіцяв купити квартиру, але не купив. В даний час вона бажає проживати з донькою в цьому будинку, але відповідачі їй в цьому перешкоджають. Відповідач [PERSON]І,. позовні вимоги визнав частково не заперечує проти вселення в будинок малолітньої [PERSON] Проти виселення з будинку відповідачів [PERSON], та [PERSON]В,. заперечує. При цьому пояснив, що після смерті брата позивачка сама добровільно вибралась з будинку , її ніхто звідти не виганяв. Якби вона продовжувала там жити, то жила б і до цього часу. Після смерті його матері будинок деякий час був пустий, в ньому ніхто не проживав та будинок приходив в запустіння. так як покупець на будинок не знаходився. Тому він як спадкоємець даного будинку дозволив проживати в ньому своїй донці та зятю з їхніми дітьми, які підтримують будинок в належному стані. Крім нього та позивачки власницею цього будинку є ще й його сестра [PERSON], яка не заперечує проти проживання в будинку відповідачів [PERSON]. Відповідачі [PERSON], та [PERSON], позовні вимоги визнали частково, в частині надання користування частиною будинку [PERSON], також відповідач [PERSON], пояснив, що в будинку протягом певного часу ніхто не проживав, тому він приходив в занепад. Його тесть [PERSON]І,. дозволив йому та його дружині вселитись в цей будинок, що вони й зробили. На даний час він з сім»єю відремонтували будинок, провели до нього опалення, зробили санвузол Тому вважає, що при вселені позивачки до будинку вона повинна компенсувати дані затрати. Раніше позивачка ні до нього, ні до його дружини не зверталась з проханням про вселення до будинку. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Також від імені [PERSON]В,, до суду подана заява про те, що вона не заперечує проти проживання в будинку [PERSON], та [PERSON] Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами. Судом встановлено, що власниками будинку, розташованого за адресою с. Посуньки вул. Шкільна, 40 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області були [PERSON], (3/4 частки) та [PERSON]В (1/4) частка, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. 25.03.2012 року [PERSON] померла. Таким чином [PERSON], на сьогоднішній день є власником ? частки домоволодіння, розташованого в с. Посуньки по вул. Шкільній,40 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після смерті співвласниці [PERSON], відкрилась спадщина в тому числі і на ? частини будинку, розташованого в с. Посуньки по вул. Шкільній,40 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Як вбачається з наданих суду доказів з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON], звернувся її син відповідач [PERSON], та позивачка [PERSON], в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON], батько якої [PERSON]І,. помер 26.01.2011 року, що підтверджується повідомленнями нотаріуса та копією свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері. батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином і відповідач [PERSON], і малолітня [PERSON], є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою ст. 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так як позивач в інтересах своєї малолітньої доньки подала заяву про прийняття спадщини, а не про відмову від спадщини, після смерті [PERSON], відповідач [PERSON], також подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], то вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Кім того [PERSON]В,. та [PERSON], отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески після смерті [PERSON], тобто частково оформили спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] Щодо спадкування частини будинку після смерті [PERSON], то судом встановлено, що позивач намагалася оформити свідоцтво про право на спадщину на частину будинку в інтересах своєї малолітньої доньки, але отримала відмову в зв»язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документу, який перебував у відповідача [PERSON], і який не надавав їй даний документ для оформлення спадщини. В зв»язку з чим позивач [PERSON]В,. звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування в інтересах своєї доньки. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду від 20.08.2015 року позовні вимоги [PERSON], задоволені, та визнано за [PERSON], [INFO] право власності на 3/8 частини житлового будинку загальною площею 57.7 кв.м. та господарських спорудами, розташований за адресою: с. Посуньки вул. Шкільна,40 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них на праві власності є спільною частковою власністю Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Так як будинок, розташований за адресою: с. Посуньки вул. Шкільна,40 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області перебуває у спільній частковій власності [PERSON]В,. [PERSON]В,. та [PERSON], ( який право своєї власності на домоволодіння ще не оформив) але реалізував шляхом подання заяви про прийняття спадщини то питання володіння користування та розпорядження цим домоволодінням повинні вирішуватись за спільною згодою всіх співвласників. Судом встановлено, що на даний час у спірному домоволодінні проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], та їх малолітні діти, які є родичами відповідача [PERSON], та вселились в даний будинок з його згоди та згоди [PERSON], вираженої шляхом умовчання. Також з пояснень сторін встановлено, що позивач [PERSON]В,. зі своєю донькою свого часу добровільно виселилась з даного домоволодіння та спроб вселитись в дане домоволодіння не вживала. Так як будь-яких доказів з цього приводу суду не надала. Проте, так як малолітня донька позивачки на даний час є співвласницею даного домоволодіння вона має право ним користуватись, в тому числі проживати в ньому, тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки та вселити в будинок, розташований за адресою: с. Посуньки вул. Шкільна,40 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області [PERSON], та позивачку [PERSON], яка є законним представником своєї доньки і в силу малолітнього віку [PERSON], повинна здійснювати опіку над нею. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що так як в будинку проживають відповідачі [PERSON]В,. та [PERSON]В,. з їх неповнолітніми дітьми, які хоч і не заперечують проти вселення [PERSON]. в будинок, але доказів, що надали ключі від будинку позивачці, визнали приміщення ( місце) де вони будуть проживати суду не надали, то суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині усунення перешкод у користування буднком. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так як позивач просить вселити її з донькою до будинку та зобов»язати відповідача [PERSON]І,. надати їй дублікати ключів лише від будинку, відповідно суд приймає рішення саме в межах заявлених позовних вимог та вважає за потрібне ухвалити рішення щодо усунення перешкод у користуванні малолітньою [PERSON], [INFO] та [PERSON] житловим будинком № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області шляхом вселення в будинок № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області малолітню [PERSON], [INFO] разом з її матір»ю [PERSON]. А також зобов»язати [PERSON] надати [PERSON] дублікати ключів від замків на вхідних дверях до будинку № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Позовні вимоги щодо виселення з будинку № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області відповідачів [PERSON], [PERSON], та їх малолітніх дітей на думку суду задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], є донькою відповідача [PERSON], та племінницею третьої особи [PERSON], [PERSON]В,. є чоловіком [PERSON] З пояснень відповідачів встановлено, що в будинку за адресою вул. Шкільна,40 в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті [PERSON], ніхто не проживав, будинок приходив в запустіння та потребував догляду. Тому [PERSON]І,. як один із його співвласників ( так як реалізував своє право на прийняття спадщини) дозволив відповідачам [PERSON] вселитись в цей будинок, які його на даний час підтримують в належному стані Відповідно дол. ст. 150 ЖУ України, громадяни, які мають в приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та вправі розпоряджатись цією власністю за власним розсудом ( продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом правочини). Так як відповідачі [PERSON] вселились у спірний будинок зі згоди власників частин цього будинку, а саме [PERSON]В,. та [PERSON]В, які мали право розпоряджатись належними їм частками цього будинку, то відповідно вони мають право на користування цим будинком. Так як на даний час частки співвласників в натурі не виділені, то всі співвласники та особи, які проживають в будинку за згодою співвласників мають право ним користуватись виходячи із розміру належних їм часток за спільною згодою. Відповідно суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідачів [PERSON]В,. та [PERSON], задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане житлове приміщення інших членів сім»ї. на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згода власника не вимагається. Тому у задоволенні позовних вимог про виселення малолітніх дітей відповідачів [PERSON] з буд. № 40 по вул. Шкільній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області потрібно відмовити. Той факт, що відповідачі: [PERSON], [PERSON]В,. та їхні малолітні діти зареєстровані за іншою адресою на ухвалене судом рішення про відмову у їх виселенні зі спірного домоволодіння не впливає. Так як відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України. гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право зали шати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги позивачки задоволені частково, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON]. на користь позивача [PERSON], - 121 грн., 80 коп., на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. Судові витрати в цій частині на думку суду підлягають стягненню лише з відповідача [PERSON]І,. так як заявлені позовні вимоги позивачки які ставились саме до цього відповідача. У задоволенні позовних вимог позивачки до відповідачів [PERSON]В,. та [PERSON], відмовлено, тому з них понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: partial