Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі ТОВ «Фінфорс»), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про визнання виконавчого напису №7310, вчиненого 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем (далі виконавчий напис № 7310) таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовується тим, що на початку жовтня 2020 року позивач за місцем роботи отримала постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18 серпня 2020 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною. З даної постанови [PERSON] стало відомо про відкрите відносно неї виконавче провадження під №62396708 за виконавчим написом №7310 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 7882,00 грн. Зазначає, що жодних кредитних договорів з відповідачем не укладала та не отримувала від нього будь-яких коштів. Спірний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням умов щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явився, суду надана заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Фінфорс», будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Колейчик В.В. в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляли. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з такого. Згідно з копією виконавчого напису від 15 квітня 2020 року № 7310, вчиненого на підставі ст.ст.87-91\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та п.2\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого постановою\~КМУ від\~29\~червня 1999\~року №1172\~(далі\~-\~Перелік), приватним\~нотаріусом Броварського районного нотаріального\~округу Київської області Колейчик В.В.,\~ запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс», якому ТОВ «СС Лоун» відступило право вимоги до позивача, невиплачені в строк грошові кошти за період з 29 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року в сумі 7882 грн. за Кредитним договором №572992-А від 31 травня 2019 року, укладеного між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] .. З копії постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 22 червня 2020 року слідує, що у виконавчому провадженні під № 62396708 звернено стягнення на доходи [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису № 7310 від 15.04.2020 року про стягнення з останньої на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до ст.18 Цивільного кодексу України (далі ЦК) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.88 Закону (в редакції чинній, на момент вчинення виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з ст.89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Таким чином, за результатами аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 квітня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. З матеріалів справи вбачається, що позивач не визнала заборгованість вказану у виконавчому написі та зазначила, що не укладала нотаріально посвідчені кредитні договори ані з ТОВ «Фінфорс», ані з ТОВ «СС Лоун». Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача щодо неукладення останнім з ТОВ «Фінфорс» чи ТОВ «СС Лоун» нотаріально посвідчених кредитних договорів. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірного виконавчого напису №7310 таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.141\~Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. Також на відповідача слід покласти сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 420, 40 грн. Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу. Так,\~згідно\~з\~частинами 1,\~2\~ст.\~137\~ЦПК\~витрати,\~пов`язані\~з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть\~сторони,\~крім\~випадків\~надання правничої\~допомоги\~за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як слідує із копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 3 листопада 2020 року, ордеру про надання правової допомоги від 4 листопада 2020 року судом встановлено, що адвокатом Собковським С.С. надавалася правнича допомога [PERSON] у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до копії розрахунку до договору про надання правової (правничої) допомоги від 3 листопада 2020 року така допомога полягала у: попередній консультації щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції (витрачений час 1 год., вартість 500 грн.), вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (витрачений час 2 год., вартість 1000 грн.), підготовка та подання до суду позовної заяви (витрачений час 3 год., вартість 1500 грн.), підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову (витрачений час 1 год., вартість 500 грн.), представництво інтересів у суді (вартість 1500 грн.). Загальна сума оплати послуг професійної правничої допомоги складає 5000 грн. Копією квитанції до прибуткового касового ордера від 3 листопада 2020 року № 23 підтверджено сплату [PERSON] адвокату Собковському С.С. коштів в розмірі 5000 грн. за договором про надання правової (правничої) допомоги від 3 листопада 2020 року. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на його користь, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст.137 ЦПК. Враховуючи наведене та

Outcome: approved