Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Заява обґрунтована зокрема тим, що 07.06.2002 року, між ним та відповідачем зареєстровано шлюб у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 312. Під час шлюбу, у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачем вказано, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейні відносини, права та обов`язки подружжя, відсутності взаємопорозуміння, байдужості до проблем та життя кожного. З липня 2020 року сімейно-шлюбні стосунки припинені. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: - розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 07.06.2002 року у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 312. 08.12.2021 року, до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. 08.12.2021 року від відповідача надійшла заява, в якій позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони по справі 07.06.2002 року у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану уклали шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 312. Під час шлюбу у них народилися діти: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області, актовий запис № 1050; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] видане Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 785. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, також враховуючи повне визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Водночас, відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до платіжного доручення в матеріалах справи, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, у заяві від 08.12.2021 року. Згідно вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, за розгляд справи, тобто 454 грн. Водночас, стягнути з відповідача на користь позивача, 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 454 грн.

Outcome: approved