Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

До Ульяновского районного суду з позовом про набуття права власності за набувальною давністю звернувся [PERSON], який в заяві зазначив , що він 26.08.2011 року за спільною домовленістю оплатно придбав у [PERSON] рухоме майно автомобіль вантажний марки ЗІЛ -554 ,1985 року випуску , тип кузова самоскид шасі№2886568 державний номерний знак 39-05 КДЛ. У відповідності до технічного паспорту даний транспортний засіб належав Колгоспу ім. Ульянова, правонаступником якого був АФ ТОВ «Зоря» а на далі АФ ТОВ «Хлібороб» с. Грузьке Голованівського району . Відповідач , як член даного підприємства у відповідності до акту прийому-передачі в рахунок майнового паю отримав дане майно. Після цього розпорядився даним майном на власний розсуд ,тобто відчужив його позивачеві. Намагаючись узаконити свої правовідносини з відповідачем , він звернувся для переоформлення даного майна з метою отримання правовстановлюючого докуме6нту , однак як з»ясувалося , що позивач володіє даним майном без достатньої правової підстави. Зважаючи на те , що позивач не може в інший спосіб захистити свої права ,він вимушений звернутися до суду. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з»явився. Про день слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку . Подав до суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності та позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку . Подали до суду заяву в якій просять розглянути справі за його відсутності та позов підтримують в повному обсязі. У відповідності до ст.344 ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст.344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст.344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст.344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю 10 років, для рухомого майна 5 років. Встановлено , що починаючи з 2011 року позивач заволодів даним майном, як він вважав у законний спосіб, тобто на підставі угоди, що підтверджується розпискою від 26.08.2011 року . Однак в належний спосіб перехід права власності н відбувся. Правочин від 26.08.2011 року укладений без дотримання правил щодо істотних умов, не посвідчений в установленому законом порядку. То ж суд приходить до висновку , що позивач володіє даним майном без достатньої підстави та добросовісно протягом більш як 5 років. Крім цього факт відкритого та безперервного володіння даним майном з боку позивачів протягом останніх 5 років не оспорюється та визнається стороною відповідача. Суд враховуючи зазначене приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню. Круючись ст..344 ЦК України,с т.212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved