Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,2500 га за цією ж адресою. При цьому, у період з 1998 року позивач проживала із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, 21 серпня 1998 року останній був зареєстрований у належному позивачу будинку. З того часу і до дня смерті [PERSON] позивач вела із ним спільне господарство, утримували житло, мали спільний бюджет, разом їздили на лікування. Шлюб не зареєстрували у зв`язку із відсутністю нагальної потреби. З дітьми - відповідачами у справі - [PERSON] зв`язок не підтримував, вони до нього в гості не приїжджали. З 2003 року [PERSON] почав хворіти та сильно набирати вагу. У подальшому внаслідок перебування у зоні проведення антитерористичної операції у 2016 та 2017 роках, його здоров`я знову погіршилось, зокрема піднімався артеріальний тиск, збільшилось варикозне розширення вен, ноги сильно набрякали, весь час приймав відповідні лікарські засоби та йому була рекомендована операція. Крім цього, після повернення у 2019 році із зони АТО [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями. У лютому 2017 року [PERSON] було діагностовано біфасцикулярну блокаду (повна блокада правої ніжки пучка Гіса, передньої гілки лівої ніжки пучка Гіса), а у травні 2019 року - хронічне обструктивне захворювання легень групи В. У подальшому, а саме у липні 2019 року діагностовано аутоімунний тиреоїдит, еутиреоз, спондилогенна дорсалгія, його визнано таким, що не приданий до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний час. У 2020 році [PERSON] встановлено третю групу інвалідності. Позивач весь цей час допомагала [PERSON] у його лікуванні, доглядала його вдома і під час поїздок до лікарняних установ, готувала їжу, прала одяг, прибирала, возила на обстеження, несла всі матеріальні витрати по його лікуванню. Відповідач від догляду за [PERSON] самоусунулися, будь-якої допомоги йому не надавали. Всі витрати на його поховання понесла позивач та її син від першого шлюбу [PERSON] . Позивач вважає, що вона має право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги - відповідачами у справі, адже прожила із померлим без реєстрації шлюбу 22 роки, протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала спадкодавця, який через похилий вік, хвороби та вживання алкоголю перебував у безпорадному стані. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом, в якому позивач просила визнати факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1998 року по день його смерті [INFO] , а також визнати за нею прав на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. У судовому засіданні представник позивача адвокат Фоменко А.С. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.1-7). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Мишковська Т.М. позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Правом на відзив на позов не скористалась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи. Правом на відзив на позов не скористався. Представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області державний нотаріус Лисікова М.Ю. у судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог не заперечила (а.с.78). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної та спадкової справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] у віці 58 років помер [PERSON] у селі Балки Василівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис №5 від 05 січня 2021 року згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 січня 2021 року виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області (а.с.15). Причина смерті - алкогольна кардіоміопатія відповідно до довідки від 04 січня 2021 року (а.с.132). [PERSON] доводився батьком відповідачам у справі [PERSON] та [PERSON] згідно з їх свідоцтвами про народження (а.с.123). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,2500 га за цією ж адресою, які належали спадкодавцю на підставі договорів купівлі-продажу від 06 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. та зареєстрованим у реєстрі за №688 та №689 (а.с.17-28). 18 липня 2018 року [PERSON] видано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , а 05 червня 2020 року - посвідчення інваліда війни ІІІ групи серії [NUMBER] (а.с.29). Відповідно до свідоцтва про хворобу №1116 від 09 липня 2019 року у [PERSON] виявлено гіпертонічну хворобу другої стадії, 2 ступеня, ризик високий, початкові прояви недостатності кровообігу головного мозку, порушення толерантності до вуглеводів, аутоімунний тиреоїдит, еутиреоз, спондилогенну дорсалгію, дифузний кардіосклероз, біфасцикулярку блокаду, вторинну набуту недостатність мітрального клапану другого ступеня, варикозну хворобу обох нижніх кінцівок з хронічною венозною недостатністю ІІІ ст., аліментарне ожиріння ІІ ст., стеатогепатоз з незначним цитолітичним синдромом, між хребцевий остеохондроз, деформуючий артроз лівого плечового суглобу І стадії, далекозорість лівого ока та складний далекозорий астигматизм правого ока (а.с.30-31). Зроблено висновок про його непридатність до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний час. Згідно з виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №5400 [PERSON] йому призначено дієту №8, ряд медичних препаратів тривалого вживання, рекомендовано оперативне втручання з приводу варикозного розширення вен (а.с.32-33). За життя, а саме з 21 серпня 1998 року по 30 грудня 2020 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із відповідної відмітки у його паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Василівським РВ УДМС України у Запорізькій області 14 січня 2014 року (а.с.12-13) та довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Васильківського району Запорізької області від 09 лютого 2021 року (а.с.35). За цією ж адресою проживала позивач [PERSON] згідно з відповідною відміткою у її паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дніпрорудненським МВМ Василівського РВ УМВС України у Запорізькій області 22 червня 2006 року (а.с.10-11). Згідно з актом перевірки реєстрації та фактичного проживання від 10 лютого 2021 року, складеним депутатом Малобілозерської сільської об`єднаної територіальної громади Василівського району Запорізької області Гавязем А.В., сусідами [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, окрім померлого, позивач [PERSON] та [PERSON] (а.с.34). [PERSON] у даному житловому будинку проживав разом із [PERSON] з 1998 року до моменту своєї смерті [INFO] . У житловому будинку виявлено його особисті речі, документи. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але як чоловік та дружина. Підпис депутата [PERSON] посвідчено старостою старостинського округу №1 Малобілозерської сільської об`єднаної територіальної громади. Відповідно до листа від 08.12.2020 адресою для листування із [PERSON] зазначено: [ADDRESS] (а.с.57). [PERSON] та [PERSON] відповідно до укладених декларацій із сімейним лікарем [PERSON] від 11.08.2020 та 01.08.2019 отримували первинну медичну допомогу у КП «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області (а.с.58-59). [PERSON] та [PERSON] у шлюбі з іншими особами у період з 1998 року по день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , не перебували, що підтверджується відсутністю відповідних відміток у їх паспортах громадян України та свідоцтвами про розірвання шлюбу (а.с.10-13, 16). З урахуванням вищенаведених доказів у суду є всі достатні підстави вважати, що позивач проживала із [PERSON] однією сім`єю з 1998 року і до часу відкриття спадщини. Відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування цього факту всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України. Крім цього, суд відхиляє посилання представника відповідача на зміст п. 18 та п. 20 договорів купівлі-продажу від 06 жовтня 2021 року, оскільки сторонами договору було використано типовий (шаблонний) договір, складений нотаріусом, у якому не може бути достовірно встановлено певні факти, які не стосуються іншої сторони договору, а також його предмету та змісту. У даному випадку для укладення договорів мала значення лише заява покупця, що на майно, що придбається, не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, що не заперечується жодною із сторін у даній справі. Відтак, відповідні пункти договорів не спростовують висновку про проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю з 1998 року і до часу відкриття спадщини. Вказаний факт не може бути належним чином встановлений без звернення до суду, хоча і є очевидним. А тому, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту проживання [PERSON] із [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 1998 року по день смерті [PERSON] , а саме [INFO] . Вказаний факт має юридичне значення з огляду на положення ч. 1 ст. 1264 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . При цьому, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.ч.1-2 ст. 1258 ЦК України). Як вказувалось вище, [PERSON] мав двох синів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Саме відповідачі є потенційними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . При цьому, відповідач [PERSON] 31 березня 2021 року подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.122), а відповідач [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь брата [PERSON] від 01 липня 2021 року (а.с.121, на звороті). Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18- ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі №195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21). Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Судувід 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При оцінці наданих позивачем доказів суд звертає увагу на наступне. В Україні громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. [PERSON] на день його смерті виповнилось 58 років 6 місяців 17 днів, отже його можна вважати особою похилого віку. Крім цього, наданою позивачем медичною документацією підтверджується, що [PERSON] хворів на ряд тяжких хвороб, а саме гіпертонічну хворобу другої стадії, 2 ступеня, ризик високий, початкові прояви недостатності кровообігу головного мозку, порушення толерантності до вуглеводів, аутоімунний тиреоїдит, еутиреоз, спондилогенну дорсалгію, дифузний кардіосклероз, біфасцикулярку блокаду, вторинну набуту недостатність мітрального клапану другого ступеня, а також вторинну набуту недостатність мітрального клапану другого ступеня, варикозну хворобу обох нижніх кінцівок з хронічною венозною недостатністю ІІІ ст. Стан здоров`я [PERSON] був тяжким на день йог смерті, він не був спроможний забезпечувати свої потреби самостійно, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Причиною смерті [PERSON] стала алкогольна кардіоміопатія - ураження серцевого м`яза, викликана токсичною дією етанолу. При алкогольної кардіоміопатії у хворих спостерігаються постійні болі серця, при фізичних навантаженнях прискорене серцебиття, задишка, підвищена пітливість, загальна слабкість, швидка стомлюваність. Спочатку ці симптоми проявляються на наступний день після випитого великої кількості спиртних напоїв, потім в період утримання істотно зменшуються, але при тривалому вживанні алкоголю повністю не зникають. Надалі захворювання прогресує, задишка і серцебиття стають постійними. У багатьох хворих з`являються на ногах набряки, ночами виникають напади задухи. Всі ці симптоми є ознаками вираженої серцевої недостатності. Третя стадія - виникнення прогресуючого кардіосклерозу і незворотних змін в серцевому м`язі. Позивач у свою чергу надавала [PERSON] як інваліду ІІІ групи матеріальну допомогу та моральну підтримку, у тому числі доглядала його, прибирала за ним, прала його одяг, готувала їжу, возила на обстеження, несла всі матеріальні витрати по його лікуванню. Отже, суд, приходить до висновку, що надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми, адже вони у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують, що [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу [PERSON] , який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані. Вказані висновки суду не спростовані відповідачами належними та допустими доказами, останні не скористались правом на відзив на позов, не надали суду жодного доказу, посилались виключно на свої припущення. Хоча відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1,2 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно із ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами обставини, на які посилається позивач. Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Судовий збір слід стягнути у рівних частках з відповідачів згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України. Інших судових витрат у справі заявлено не було. На підставі викладеного та

Outcome: approved