Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

До суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» про встановлення факту проживання позивача на законних підставах в кімнаті №2 гуртожитку за адресою: м.Одеса, вул.Цегляна, буд.5 корпус №2, починаючи з 01.01.2008 року по теперішній час та визнання права користування вище вказаною кімнатою. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Одеського заводу керамічних виробів ВО «Одесбудматеріали» вітчиму позивача [PERSON] було видано спеціальне посвідчення №48 від 07.03.1990 р. на вселення на жилу площу в кімнату №7 в гуртожитку по вул.Цегляній, 5 в м.Одесі. В 2003 році матір позивача, а згодом і сам позивач зі своїми братом та сестрою вселилися в кімнату №7 і були в ній зареєстровані. Станом на квітень 2006 року вказану житлову кімнату займала сімя із пяти осіб. У звязку зі звільненням кімнати №2 площею 24 кв.м в січні 2008 року за його проханням адміністрацією ТОВ «ОЗКВ» було надано позивачу спірну кімнату для тимчасового проживання на час вирішення питання про її закріплення у постійне користування. У подальшому він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про вирішення питання щодо остаточного закріплення кімнати, і 15 січня 2008 року було видано ордер на кімнату №2 в якій він проживає до теперішнього часу, але без реєстрації, тобто відомості про реєстрацію в кімнаті №7 не відображають дійсної адреси проживання, тому він і просить встановити факт проживання саме в кімнаті №2. Крім того, позивач зазначив, що гуртожиток має статус сімейного, рішенням Одеської міської ради від 21 грудня 2012 року №2488-VI надано згоду на його передачу з державної власності до комунальної власності територіальної громади м.Одеси. До теперішнього часу вказаний гуртожиток залишається у віданні ТОВ «ОЗКВ», яким здійснюється управління та експлуатація гуртожитку, забезпечується схоронність та належне використання, контролюється додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання будівлі й прибудинкової території. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач також зазначив, що в кімнаті проживає разом зі своєю дружиною [PERSON] Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був повідомленний про день, час та місце розгляду справи належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача та свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.128,129 ЖК України та п.10 р.2 Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства,установи,організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер,який є єдиною підставою для вселення на жилу площу. З 20.10.2003 року позивач був зареєстрований і проживав в кімнаті №7 площею 13,9 кв.м, яка надавалася його вітчиму [PERSON], а з січня 2008 року по теперішній час [PERSON] проживає в кімнаті №2 площею 24 кв.м, наданій йому на підставі посвідчення №6 від 15.01.2008 р., що підтверджується також копією паспорта та довідкою КП «ЖКС «Пересипський» та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON]. Цей гуртожиток перебував у віданні Виробничого обєднання «Одесбудматеріали» міністерства промислових будівельних матеріалів Української РСР, до складу якого входили Одеський завод будівельних матеріалів №1, Одеський завод керамічних виробів та цілий ряд інших. В 1975 р. Одеське промислове обєднання будівельних матеріалів було перейменоване в Одеське заводоуправління силікатних виробів, внаслідок подальшого перейменовування в Одеський завод будівельних матеріалів №1 в 1978 р, далі з 1992 р. підприємство змінило назву на Орендне підприємство «Сілікат», з 1995р. ПП «Сілікат» перейменували в відкрите акціонерне товариство «Сілікат», з 2010 р. ВАТ «Сілікат» було перейменовано в товариство з обмеженою відповідальністю «Сілікат». Одеський завод керамічних виробів ВО «Одесбудматеріали » був перетворений у відкрите акціонерне товариство, внаслідок подальшого перетворення 11.04.1996р. утворено товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський завод керамічних виробів». Згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №2488-VI від 21.12.2012 року було лише погоджено передачу гуртожитку ТОВ «Одеського заводу керамічних виробів», який знаходиться за адресою:м. Одеса, вул.Цегляна,5/2, з державної до комунальної власності територіальної громади м.Одеси. Будівля гуртожитку по теперішній час знаходиться на балансі та залишається у віданні ТОВ «Одеський завод керамічних виробів». Згідно ст.814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця. Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 31.01.2014 р., нерухоме майно на праві приватної власності станом на 31.12.2012 р. за [PERSON] не зареєстровано. В силу п.4 ст. 3 Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні №1382-ІУ від 11.12.2003 року, місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України, в п.15 Постанови від 01 листопада 1996 року №9 Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя зазначено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або систематично. З боку відповідача ТОВ «Одеського заводу керамічних виробів» суду не представлено жодного належного доказу, який би вказував на безпідставність предявленого позову або спростовував докази, на які посилався позивач в обґрунтування предявлених позовних вимог. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивач підтвердив факт свого проживання на протязі тривалого часу, а саме з січня 2008 року, проживає у займаній ним житловій кімнаті, користується нею, у звязку з чим в нього правомірно виникло право на користування, через що визнання за позивачем права користування житловим приміщенням кімнати є законним, обґрунтованим, таким що не порушує прав та інтересів відповідача по справі, а тому вимоги позивача про визнання права користування підлягають задоволенню.

Outcome: approved