Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просить: в порядку спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на автомобіль марки LEXUS моделі RX 300, об`єм двигуна 2994 куб см., 2001 року випуску, номер кузову [NUMBER] ; на 1/2 частину земельної ділянки [ADDRESS], кадастровий номер 6310137500:08:003:0449 площею 0,0575 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя об`єкт незавершеного будівництва, а саме, садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.11.2006 між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/12419/20. Від шлюбу вони мають трьох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі подружжям набуто майно, яке є спільним майном подружжя. Так, згідно листа від 18.12.2020 № 31/1644аз представнику позивача повідомлено, що станом на 16.12.2020, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідач є власником транспортного засобу LEXUS моделі RX 300, об`єм двигуна 2994 куб см., 2001 року випуску, номер кузову [NUMBER] . Позивач вказує, що за наявною в неї інформацією, відповідач перебуває на психіатричному обліку у КНП «ХОР «ОКПЛ №3», в зв`язку з чим відповідачу заборонено керувати транспортними засобами. Також, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 246339715, відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка № 46 у Садівницькому товаристві «50 років Жовтня», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 38, посвідченого 12.01.2018 приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О. На зазначеній земельній ділянці, за адресою: [ADDRESS] за час перебування у шлюбі вони за спільні кошти почали будувати будинок, який на теперішній час є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки його не введено в експлуатацію. Щодо поділу автомобіля шляхом визнання за позивачем права власності на автомобіль, позивач вказує, що за наявною в неї інформацією у відповідача вилучено посвідчення водія та йому заборонено керувати транспортними засобами через стан здоров`я. Крім того, зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, троє неповнолітніх дітей проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Отже, за наявності обставин, передбачених ч.ч.2,3 ст. 70 СК України, частку іншого з подружжя у спільному майні може бути збільшено, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 456/828/17. Щодо поділу земельної ділянки позивач зазначає, що земельна ділянка зареєстрована на праві власності за відповідачем з 12.01.2018 на підставі договору купівлі-продажу, вказана земельна ділянка придбана в період шлюбу за спільні кошти, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Щодо поділу об`єкта незавершеного будівництва - садового будинку, позивач зазначає, що відповідно до технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва - садовий будинок, вказаний об`єкт знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після купівлі земельної ділянки № 46 квартал 4 площею 0,0575 га у СТ «50 років Жовтня» кадастровий номер 6310137500:08:003:0449, цільове призначення: для індивідуального садівництва, вони з відповідачем почали будувати садовий будинок на вказаній земельній ділянці за спільні кошти, проте жодних квитанцій з купівлі будівельних матеріалів у позивача не залишилось. Даний об`єкт незавершеного будівництва за своїм юридичним статусом не є житловим будинком, а є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю, і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Ухвалою судді від 12.03.2021 провадження у справі відкрито, і справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.03.2021 за заявою позивача про забезпечення позову накладено заборону відчуження на земельну ділянку [ADDRESS], кадастровий номер 6310137500:08:003:0449 площею 0,0575 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 38, виданого 12.01.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.03.2021. Накладено заборону відчуження на автомобіль марки LEXUS моделі RX 300, об`єм двигуна 2994 куб см., 2001 року випуску, номер кузову [NUMBER] , який з 09.06.2015 зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с.122-124). У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Ухвалою суду від 11.08.2021 підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, вважали, що є підстави для відступлення від начал рівності часток подружжя у справі спільної власності на автомобіль, оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей. Представник позивача зазначив, що за рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей, але виконавчий лист про стягнення аліментів позивач не отримувала. Представник відповідача в судовому засіданні поти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що спірне майно придбано тільки за кошти відповідача та належить йому особисто, автомобіль доріг відповідачу, як пам`ять, вказав, що відповідач має інвалідність, документів на підтвердження своїх тверджень суду не надав, Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, і підтверджується письмовими доказами, сторони 11.11.2006 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1395 зареєстрували шлюб. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2020 у справі № 643/12419/20 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. 12.02.2021 позивач уклала шлюб з [PERSON] , після чого позивачу присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.137). За період шлюбу сторонами, як подружжям, придбано наступне майно: 09.06.2015 автомобіль марки LEXUS моделі RX 300, об`єм двигуна 2994 куб см., 2001 року випуску, номер кузову [NUMBER] , який зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] що підтверджується повідомленням Головного сервісного центру МВС від 18.12.2020; 12.01.2018 земельна ділянка [ADDRESS], кадастровий номер 6310137500:08:003:0449 площею 0,0575 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу серії та номер: 38 від 12.01.2018, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О., що зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.03.2021. Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Експертно-оціночна компанія «МЕТР» 03.02.2021, ринкова вартість автомобіля марки LEXUS моделі RX 300, 2001 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] складає 280589,00 грн. Згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Експертно-оціночна компанія «МЕТР», ринкова вартість вільної від забудови земельної ділянка, наданої для індивідуального садівництва, № 46, квартал 4, у Садівницькому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер площею 0,0575 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 210440,00 грн. Також, сторонами на земельній ділянці [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] розпочато будівництво садового будинку, що підтверджується копією технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва (садовий будинок), виготовленого 02.08.2019 ТОВ «УКРТЕХІНВЕНТ» КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР, та не заперечується учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено у статті 57 СК України. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Частинами другою, третьою статті 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд дійшов до висновку, що стороною позивача не доведена наявність підстав, визначених ст.ст.2,3 ст. 70 СК України, для збільшення частки позивача у праві спільної власності подружжя на автомобіль, доказів ухилення відповідача від участі в утриманні дітей стороною позивача не надано. Також, стороною відповідача не доведено, що спірне майно придбане тільки за кошти відповідача. Сторонами не спростована презумпція спільності майна подружжя. За таких обставин суд дійшов до висновку, що спірне майно, що є предметом спору, а саме, автомобіль марки LEXUS моделі RX 300, об`єм двигуна 2994 куб см., 2001 року випуску, номер кузову [NUMBER] ; земельна ділянка [ADDRESS], кадастровий номер 6310137500:08:003:0449 площею 0,0575 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; об`єкт незавершеного будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , набуте сторонами у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд розподіляє їх спільне майно, яке є предметом спору, в рівних частках. Отже, позовні вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя, зокрема, земельної ділянки [ADDRESS], кадастровий номер 6310137500:08:003:0449 площею 0,0575 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки, підлягають задоволенню. За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 28.10.2019 № 308/2695/16-ц, від 15.05.2013 у справі № 6-37цс13, від 18.11.2015 у справі № 6-338цс15, від 16.12.2015 року у справі № 6-2710цс15, від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання спірного майна, об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності сторін. Такий спосіб захисту прав позивача не суперечить нормам цивільного законодавства та забезпечує відновлення порушеного права позивача. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, викладене, суд вважає правильним залишити спірний автомобіль у спільній частковій власності сторін, визнавши їх ідеальні частки власності в цьому майні. Позовних вимог про припинення її права на частку у спільному майні позивачем не заявлялось, однак позивач, у разі необхідності, не позбавлена можливості захистити свої законні права та інтереси, поставивши питання перед судом про припинення права на частку у спільному майні в порядку ст. 365 ЦК України, як і не позбавлена права звернутися до суду з позовом щодо користування спірним автомобілем в силу ст. 358 ЦК України або звернутися з іншими позовними вимогами для вирішення спору, який виникне між сторонами. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При відкритті провадження у справі за заявою позивача ухвалою судді від 12.03.2021 відстрочену сплату судового збору. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2455 грн. 15 коп.

Outcome: partial