Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та стягнення моральної шкоди до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, згідно якої просить: зобов»язати відповідача не створювати їй перешкоди у користуванні, володінні, розпорядженні 1/2 частиною домоволодіння [ADDRESS]. Визначити порядок користування домоволодінням [ADDRESS], виділивши їй в користування жилу кімнату 1-2 згідно плану технічного паспорту площею 7.3 кв.м, жилу кімнату 1-3 площею 18.5 кв. м. Виділити відповідачу в користування: жилу кімнату 1-4 згідно плану технічного паспорту площею 6.5 кв.м. жилу кімнату 1-5 площею 9.6 кв.м. В їх спільному користуванні залишити приміщення 1-1 площею 6.5. кв.м. також всі підсобні споруди, згідно плану технічного паспорту: ганок - а? ??? ? - 1 ганок; Б-1 - гараж, б-1 -оглядова яма; В-1 - літня кухня, Г-1 сарай; з-1 - погріб, Л-1- сарай, О-1 - сарай; Т-1- вбиральня; к-колодязь; к-2 - ворота; л-5, л-6, л-7, л-8 - паркан, л-9 - хвіртка, 1 -мощення. Стягнути з відповідача 22900 грн., на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права власності та понесені судові витрати посилаючись на наступне: в грудні 2003 року вона з відповідачем придбали домоволодіння по [ADDRESS] за 4 тис. дол. США та сплатою боргу за газопостачання в сумі 7252.60 грн., всі витрати по оформленню купівлі домоволодіння були понесені за їх рахунок, так як цей будинок раніше належав батькові відповідача, він оформив його договором дарування на себе і проживала в ньому на той час його рідна сестра, яка довела будинок до руйнування та мала великий борг за послуги газопостачання. В період шлюбу великі грошові кошти та фізичні зусилля були вкладені в доведення домоволодіння до належного стану. Тому відповідач змушений був за її неодноразовими проханнями подарувати їй частину домоволодіння 16.03.2010 року на підставі договору дарування за № 537 вона стала власником частини будинку. розташованого за адресою: [ADDRESS]. 05.08.2011 року за ініціативою відповідача їх шлюб було розірвано за рішенням Верхньодніпровського районного суду, так як у відповідача були позашлюбні стосунки з іншою жінкою, 18.03.2012 року в них народилась донька. Після розлучення відповідач виїхав за місцем проживання своєї позашлюбної подруги. Перебуваючи в тяжкому моральному стані вона також поїхала за підтримкою до своїх батьків. Але повернувшись до домоволодіння у жовтні 2011 року виявила, що скрізь поміняні замки: на воротях, на вхідних дверях в будинок, в літню кухню, на сараї, тощо. На її неодноразові дзвінки протягом 2011-2012 року для з»ясувуання причини таких дій відповідач не реагував і уникав зустрічі з нею та не бажав розмовляти на дану тему. В квітні 2012 року вона дізналась, що відповідач проживає в даному будинку з його новою сім»єю. Вона декілька раз намагалась з»ясувати вище викладені обставини, але відповідач категорично не підпускав її до домоволодіння. В липня місяці 2012 року вона вимушена була звернутись до дільничого інспектора Косенка В.О., з проханням допомогти в усуненні перешкод з боку відповідача в користуванні її власністю. І лише в присутності працівника міліції відбулась розмова з відповідачем, разом з його дружиною через ворота, в ході якої відповідач заявив, що в домоволодінні її нічого немає. Він ні за що її не пустить у двір. Коштів для сплати вартості частини домоволодіння, що їй належить він не має. При цьому ображав її нецензурною лайкою та пропонував звертатись до суду. На даний час відповідач не проживає в будинку, так як ще восени 2012 року виїхав на постійне місце проживання до м. Дніпродзержинська, а домоволодіння здає в найм. Відповідач своїми незаконними діями фактично позбавив її права власності, більш того, здає в оренду і її частку домоволодіння і лише сам отримує з цього прибутки Вона бажає проживати в своєму будинку за місцем своєї реєстрації, але позбавлена такої можливості, так як відповідач штучно створює умови, які перешкоджають їй володіти та користуватись її частиною нерухомого майна, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їй задовольнити. Давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що після розірвання шлюбу відповідач створив такі умови його довірительці що вона змушена була залишити спірне домоволодіння та поїхати до батьків. З даного домоволодіння його довірителька забрала свої особисті речі, які привезла до будинку зі своєї квартири. Коли його довірителька вирішила повернутись до спірного домоволодіння, то встановила, що замки на ньому були поміняні. відповідач не впускає її до домоволодіння. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав при цьому пояснив, що після розірвання шлюбу позивачка забрала речі з їх домоволодіння і виїхала з будинку добровільно. Після цього відповідачка ще декілька раз приїздила до будинку, забирала речі, які бажала, інші речі била та псувала. Він дійсно змінив замки на домоволодінні, так як не завжди там буває, та побоюється, що до домоволодіння можуть проникнути злодії. Також пояснив, що позивачка має сварливий характер, у кожен свій прихід вона чинить лайки, обзиває всіх нецензурними словами. Навіть намагається битись. Так як в будинку він проживає зі своєю новою дружиною та маленькою дитиною, то він не пускає позивачку до будинку, так як турбується за свою маленьку дитину. Відповідач дійсно приходила до будинку разом зі своїм сином в літку 2012 року. При цьому була в нетверезому стані, всіх лаяла та оскорбляла. Тому він її до будинку не впустив. Він побоюється пускати відповідачку до будинку, так як хвилюється за цілісність будинку. Бо були випадки, коли позивачка била речі, що знаходились в будинку, вікна, ламала квіти, залишала будинок відчиненим без нагляду. При цьому позивачка намагається приходити до будинку, коли там нікого немає для того, щоб зробити якусь шкоду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, представник служби у справах дітей позовні вимоги підтримала, не заперечує проти встановлення подяку користування спірним домоволодінням сторонами з урахуванням інтересів малолітньої дитини відповідача. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2001 року по 05.08.2011 року, що підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу. 25.12.2003 року на підставі договору дарування відповідач [PERSON]. став власником домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], отримавши дане домоволодіння в дар від [PERSON] Тому суд вважає безпідставними посилання позивачки, що дане домоволодіння вона з відповідачем придбали перебуваючи в шлюбі за спільні кошти. Так як після укладення вищевказаного договору дарування спірне домоволодіння стало приватною власністю саме відповідача [PERSON] Також будь-яких доказів про те, що сторони внесли кошти на погашення боргу за опалення домоволодіння газом та на його обладнання позивачем не надано. Тому дані доводи позивачки, суд не приймає до уваги при розгляді справи та ухваленні рішення. Проте, 16.03.2010 року відповідач [PERSON], подарував позивачці [PERSON],. ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: с [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 16.03.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю так і щодо майна, яке є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином після укладення договору дарування ? частини спірного домоволодіння, позивач [PERSON],. стала власником ? його частини, а саме домоволодіння стало спільною частковою власністю позивачки та відповідача відповідно до ст. 355, 356 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється власниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами стали виникати суперечки з приводу володіння та користування спірним домоволодінням. Так, з показань свідка [PERSON],. в судовому засіданні встановлено, що вона була свідком того як позивачка [PERSON], після розірвання шлюбу з [PERSON],. вивозила з будинку речі. Так, в той вечір вона була вдома. Пізно увечері її син прийшов додому та повідомив, що біля д. [PERSON] стоїть вантажний автомобіль. Вона вранці вийшла подивилась на домоволодіння сторін. Будинок був пустий, меблі та техніка відсутні, будинок не зачинений. Також вона була свідком того, що сторони робили поточний ремонт будинку, а потім його зупинили. Крім того вона бачила як позивачка декілька раз приходила до будинку разом з подругою. Вони були в нетверезому стані, що вони робили в будинку, вона не знає, але чула, як в один з їх приходів щось дуже загуркотіло та розбилось. Наступного дня на запрошення [PERSON],. вона зайшла до будинку та побачила, що було розбите дзеркало та вирвані квіти. Із показань свідка [PERSON], в судовому засіданні встановлено, що 05.08.2011 року у п»ятницю домоволодіння сторін в [ADDRESS] під»їхав великий вантажний автомобіль. [PERSON], її син, водій та ще один хлопець почали виносити з будинку речі, також забрали домашню птицю. [PERSON], говорила, щоб куркам позв»язували ноги. Будинок залишився пустим та відкритим. Пройшов деякий час, вона почула у сусідньому домоволодінню гуркіт та побачила, що позивачка з подругою побили вікна. Потім їй стало відомо, що вони розбили і дзеркало. Після того нарвали квітів та пішли з двору. За час спільного проживання в будинку сторони робили ремонт даху, так як у них тік дах, та пофарбували будинок. Потім [PERSON],. з новою дружиною ще раз фарбували будинок. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що у домоволодінні сторін вона не проживала, а лише навідувалась до будинку та слідкувала за ним за проханням [PERSON], так як ні він, ні позивачка в будинку деякий час не проживали. Чи позивачка сама вибралась з будинку їй невідомо. Але вона знає, що позивачка приходила до будинку, та пошкодила майно. Про те, що позивачка була в будинку їй повідомили сусіди, вона з мамою поїхали до будинку та побачили, що було розбите дзеркало, скляні банки та по будинку розкидана земля та сіль. Із показань свідка Косенка В.О., в судовому засіданні встановлено, що з 2012 року він перебуває на службі дільничим інспектором міліції в сел.. Новомиколаївка. В минулому році до нього зверталась гр. [PERSON], разом зі своїм сином з приводу того, що вони не можуть попасти в домоволодіння по [ADDRESS] . Він пішов разом з ним до двору. Двір був замкнений. У дворі знаходився [PERSON],. його дружина з дитинкою на руках. Він поговорив з [PERSON],. з приводу того, щоб той пустив [PERSON],. до будинку, але [PERSON],. відмовився це зробити, повідомивши, що не пустить її до будинку без рішення суду. Він порадив позиваці вирішувати це питання в суді. Так як сторони розмовляли спокійно, громадського спокою не порушувал,. він залишив їх та пішов у своїх справах. Заяву [PERSON], з даного приводу він не реєстрував, так як остання цього не бажала. Оцінюючи показання свідків судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони постійно у спірному домоволодінні не проживали, лише інколи навідувались до нього, як правило в той час, коли інший із співвласників був відсутнім. В тому, що відповідач чинить перешкоди позиваці у володінні та користуванні належною їй частиною домоволодіння суд вбачає і вину самої позивачки, яка викликана її неадекватною поведінкою та псуванням речей. Але, доказів, що відповідач якимось чином намагався вплинути на позивачку, притягнути її до відповідальності. суду не надано. На даний час обидві сторони продовжують залишатись співвласниками спірного домоволодіння, відповідно і позивач і відповідач мають право володіти та користуватись спірним домоволодінням. В добровільному порядку врегулювати спір сторони не намагаються. Факт перешкоджання позивачці користуватись домоволодінням відповідачем не заперечується, але мотивується тим, що через скандальний характер та пошкодження будинку, він не бажає впускати її до будинку. Посилання на те, що позивачка сама виїхала з домоволодіння після розірвання шлюбу є не підставою того, що вона втратила своє право власності на належну їй частину у спірному домоволодінні. Як не є підставою втрати права власності і вивезення позивачкою майна із домоволодіння. Тому і позивач і відповідач на дани мають право на володіння та користування спірним домоволодінням. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Для визначення можливості та порядку користування спірним домоволодінням судом було призначено за клопотанням сторін судову будівельно- технічну експертизу. відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 635/636-14 від 19.12.2014 року встановлено, що визначити варіанти порядку користування жилим будинком та господарськими спорудами домоволодіння [ADDRESS] з незначним відступом від ідеальних часток власності: ? та ? технічно можливо. При цьому запропоновано один варіант користування житловим будинком та два варіанти порядку користування господарськими будівлями та спорудами. Представник позивача просив суд визначити порядок користування будинком [PERSON],. та [PERSON], за другим варіантом, проте обґрунтованих пояснень суду з цього приводу не надав. Суд дослідивши, висновок судової будівельно-технічної експертизи та враховуючи, що у відповідача на даний час склалась нова сім»я та є малолітня дитина, а позивачка на даний час є одинокою вважає за можливе визначити порядок користування спірними домоволодінням за запропонованим експертом першим варіантом, відповідно до якого у житловому будинку позивачці у користування виділяється 1 кімната, зазначена на плані 1-3, площею 18.5 кв. м.. а відповідачу дві кімнати, зазначені на плані1-4, площею 6, 5 кв. м. і приміщення 1-5, площею 9.6 кв.м. Приміщення в прибудові А?-1: 1-1, площею 6.5 кв.м. та 1.2, площею 7.2 кв. м., залишаються у спільному користуванні сторін. Також суд вважає за можливе виділити сторонам в користування господарські будівлі та споруди, запропоновані експертом за першим варіантом 1 та П співвласникам, а саме: [PERSON], виділити в користування: ? частину ганку літ. а? ??? ? - 1, гараж літ- Б-1, оглядову яму літ б-1, сарай літ Г-1, погріб літ З-1, сарай літ Л.1, ? вбиральні літ Т-1, ? колодязя літ к, ? воріт № 2, ? паркану ? частина № 5, ? паркану № 6, ? паркану № 7, ? паркану № 8, ? хвіртки № 9, ? змощення 1. [PERSON], виділити в користування: ? частина ганку літ. а? ??? ? - 1, літню кухню літ. В-1, сарай літ О-1, ? вбиральні літ Т-1, ? колодязя літ к, ? воріт № 2, ? паркану ? частина № 5, ? паркану № 6, ? паркану № 7, ? паркану № 8, ? хвіртки № 9, ? змощення 1. Приймаючи рішення про такий порядок виділення в користування між сторонами господарських будівель та споруд, суд виходить з того, що за даним варіантом відступ від ідеальних часток, що належать кожному із співвласників є меншим , ніж за запропонованим експертом другим варіантом. Також суд вважає за потрібне покласти на сторони обов»язки по здійсненню запропонованих експертом переобладнань за варіантом 1. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення із співвласника, якому виділяється в користування більша частка різниці між належними сторонам ідеальними частками, виходячи з того, що судом визначається порядок користування майном, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а не розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, за яким право спільної сумісної власності припиняється. Крім того для здійснення визначених в рішенні переобладнань сторони будуть нести відповідні витрати, і в залежності від їх розміру та якою стороною вони будуть вчинені різниця відступу від ідеальних часток може бути зменшеною, збільшеною або взагалі зрівнятись. тобто дане питання необхідно вирішувати після проведення відповідних переобладнань,які будуть здійснені сторонами. Суд не приймає до уваги при постановлені рішення і посилання відповідача на те, що після розірвання шлюбу ним здійснені переобладнання на значну суму. Так як дані докази не є незаперечними. Частково спростовуються показаннями свідків, які в судовому засіданні вказували, що сторони спільно робили лише поточний ремон будинку, замінили дах та пофарбували будинок. А після розірвання шлюбу відповідач зі своєю новою дружиною лише пофарбував будинок. тому навіть при доведеності здійснення таких поліпшень відповідач має право вимагати від позивачки вартості їх частини. Також не може бути зменшена частина домоволодіння, що перебуває у власності позивачки виходячи з того, що відповідач має малолітню дитину, з якою проживає в спірному домоволодінні. Так як частка позивачка визначена договором дарування частини будинку. І проживання дитини в будинку малолітньої дитини, суд може врахувати лише при визначені варіантів користування будинком Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Створюючи перешкоди позивачці у володіння та користуванні належної їй часткою домоволодіння, відповідач на думку суду спричинив позивачці моральні страждання. Проте, суд враховує, що така поведінка відповідача викликана в певній мірі і в зв»язку з поведінкою самої позивачці, яка спричиняла шкоду майну, що перебуває у спільній власності сторін. Крім того беззаперечних доказів того, що погіршення стану здоров»я та загострення хвороб, у позивачки сталося саме через дії відповідача суду не надано. Тому враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та духовних страждань, поведінку самої позивачки, той факт, що відповідач категорично відмовлявся в добровільному порядку, вирішити спір, що виник між сторонами, що привело до тривалого судового розгляду даної справи, суд вважає, що на відшкодування спричиненої позивачці моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача 1000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON], на користь [PERSON], підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору, витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, оформлення технічної документації на будинок, отримання дублікатів документів, що підтверджуються наданими суду квитанціями в загальній сумі 5984 грн. 40 коп., ( яка складається з наступного: 542 грн. (а.с.1, 107 грн.30 коп., а.с.3, 95 грн., а.с.16, 600 грн., а.с.17, 76.06, а.с., 19, 107 грн., 30 коп. а.с. 36. 229.40 грн., а.с.148, 114.7 а.с. 191,4112.02. т.2 а.с.53) не враховує суд на в відшкодування понесених судових витрат суму 72.25 грн, а.с. 18. за оплату отримання витягу про право власності на майно, так як даний витяг підтверджує право власності позивачки на частину спірного майна і на думку суду не відноситься до витрат за даною справою. Та суму 2501.04 за оплату проведеної судової будівельно-технічної експертизи, призначеної та проведеної за початковими позовними вимогами про розподіл спірного майна, так як справа розглянута та ухвалене рішення за зміненими позовними вимогами. При цьому позивачкою сплачений судовий збір на користь держави за майновими вимогами в сумі 542 грн., та 229.40 грн., що відповідає вартості частки домоволодіння, що виділена в користування позивачки. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 668.91 грн., виходячи з вартості частки, виділеної йому в користування спірним домоовлодінням. Також суд не вбачає підстав для залишення засобу забезпечення позову про заборону відчуження домоволодіння відповідно до клопотання представника позивача після набрання рішенням законної сили. Так як ухваленим рішенням вирішений спір між сторонами. Позивачці усунені перешкоди у користуванні нею часткою належного їй майна, відповідно вона матиме можливість контролювати дотримання належного їй права та вживати заходи щодо його захисту, вимагати примусового виконання рішення суду. Відповідно, суд вважає за можливе заходи забезпечення позову в виді заборони відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], накладені відповідно до ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2012 року після набрання рішенням законної сили скасувати

Outcome: partial