Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Управління Державної автомобільної Інспекції УМВС України в Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнання часток у спільному майні набутому під час шлюбу , в якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку Серія ААЕ № 192597 від 02.09.2015 року автомобіля NISSAN QASHQAI, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] і застосувати двосторонню реституцію та припинити режим спільної сумісної власності щодо легкового автомобіля NASSAN QASHQAI, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], визнати частки у праві спільної сумісної власності на зазначений транспортний засіб у розмірі по ? частині за [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем по справі [PERSON] 28 березня 1992 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №3 та Крутовалківською сільською радою Новосанжарського району видано свідоцтво про одруження. [PERSON] у вересні повідомив позивачу, що подав позов про розірвання шлюбу. 11.10.2012 року ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу №250/2012 придбано легковий автомобіль NISSAN QASHQAI 2.0 SE CVT 4WD, код моделі FDRNLBZJ10EGA-2, vin SJNFBNJ10U2596236, колір : KYOG сріблястий металік, 2012 року випуску, після реєстрації видано державний номерний знак [NUMBER]. Транспортний засіб був зареєстрований на імя чоловіка [PERSON] [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]. В жовтні 2015 року їй стало відомо, що автомобіль було відчужено 03.09.2015 року на користь [PERSON], кума її чоловіка, що знайшло своє підтвердження: у відповіді №38/1797 від 06.10.2015 року на адвокатський запит з центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Гадяцького та Лохвицького районів; довідці рахунку серія ААЕ № 192597 від 02.09.2015 року; заяві №71586335 від 03.09.2015 року. [PERSON] перебував у курсі всіх справ, що відбувались в їхній сімї. Знав і про те, що після того як стосунки між позивачем та відповідачем погіршились, питання розподілу майна ними неодноразово піднімалось, але згоди вони не досягли. Відповідач говорив, що продасть спільний автомобіль без її згоди, на що вона відповідала: «розпорядження спільним майном можливе лише за згодою обох співвласників». І для позивача стало цілковитою несподіванкою, коли дізналась, що відповідач продав їхній автомобіль своєму кумові. [PERSON] знав, що здобуває річ в особи, що не мала права на її відчуження. Знав про те, що автомобіль придбали вони з відповідачем перебуваючи в шлюбі за спільні кошти. [PERSON] повинен був вжити всіх розумних заходів, виявити обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна. Необхідно було під час вчинення правочину засумніватись у праві відчужувача на відчуження майна, звернутись до юриста, а щоб повністю себе убезпечити укласти договір у нотаріуса. [PERSON] знав про негативні наслідки для позивача, як співвласника автомобіля, але вирішив допомогти кумові ухилитись від розподілу майна. Будь якої згоди, в тому числі, письмової, на відчуження автомобіля позивачка не надавала. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 24.02.2016 року розєднано у самостійні провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Управління Державної автомобільної Інспекції УМВС України в Полтавській області, Територіальний сервісний центр № 5345, Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, застосування двосторонньої реституції та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Управління Державної автомобільної Інспекції УМВС України в Полтавській області, Територіальний сервісний центр № 5345, Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання часток у спільному майні набутому під час шлюбу. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.03.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Управління Державної автомобільної Інспекції УМВС України в Полтавській області, Територіальний сервісний центр № 5345, Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області в частині застосування двосторонньої реституції залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що про те, що [PERSON] позичав гроші, їй стало відомо на суді. Половину коштів на автомобіль давали її батьки, бо вони не бідні люди і зараз отримують хорошу пенсію, тому у нього не було потреби позичати у чужих людей. В шлюбі вони знаходилися з 1992 року, мають 2-х повнолітніх синів з різницею у віці півтора роки. Протягом останніх 5 років вони складали на навчання дітей кошти. Оскільки молодший син поступив на бюджет, то вони вирішили з чоловіком придбати автомобіль. У 2012 році вони купили автомобіль для використання у власних цілях. Коли чоловік подав на розлучення, він їй про це повідомив і тоді ж їй стало відомо, що даний автомобіль відчужено, тобто продано, про те, що він позичав кошти їй відомо не було. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та надав пояснення відповідні вищезазначеному. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що цей автомобіль був придбаний на той момент коли вони вже не проживали разом із [PERSON], але ще офіційно не розлучилися. В цей же рік було придбано однокімнатну квартиру для [PERSON], кошти вони відвозили зі старшим сином і вона сказала, що ніяких фінансових претензій до нього не буде. Квартира була куплена на кошти, які збиралися на навчання сина. Стосунки між нами погіршилися коли менший син навчався у 11 класі. Він проживав у бабусі, а дружині купили квартиру щоб у неї було своє житло. Оскільки він планував Авео віддати старшому сину, а сам завжди хотів позашляховик, вони із сином попали на тест драйв Нісан, їм пощастило, бо на той час була дуже вигідна акція. Кошти він позичити хотів на цю машину, але до [PERSON] звернувся не відразу. З [PERSON], вони товаришують з 1984 року. На придбання автомобіля, він ще позичав гроші у своєї сестри, яка проживає у м. Прилуки. Він розраховував, що син закінчить навчання і сам буде працювати. Але, він на даний час не працює і перебуває повністю на його утриманні. Молодший син продовжує навчання і йому необхідно сплатити 25 тисяч гривень і ще за гуртожиток. Машина Шевроле також була придбана в кредит, який брали у Укрсіббанку, але на той час він його вже виплатив. На сина він переписав земельну ділянку, але він її продав. Також, на сина переписав Шевроле. Сини знаходяться на моєму утриманні, а [PERSON] хоче загнати його в глухий кут. Крім цього зазначив, що на даний час на автомобілі вони з кумом їздять разом, оскільки у них така робота. Коли у них погіршились відносини та оскільки він довіряв позивачці, то автомобіль не оформлював, як приватну власність. Зазначив, що позивачка хоче мати в усьому ідеальну свою частку і портить йому життя. Позивачка піклувалася їх дітьми, поки вони навчалися у школі, а потім все було на ньому, сини з нею не спілкувалися. На даний час вони з нею спілкуються, але фінансова сторона вся на ньому. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у сімї [PERSON] є квартира в Гадячі, Полтаві, будинок в Гадячі. Коли син поступив, то дійсно були якісь кошти, але не на весь автомобіль, у них не було стільки коштів. Крім цього зазначив, що на покупку автомобіля позивачка також не надавала згоди. Коли придбавали автомобіль, там була акція і [PERSON] позичив у [PERSON] 10 тисяч доларів. Коли не зміг віддати цей борг, то він продав машину [PERSON]. Була розписка, але на даний час вона знищена. Відповідач [PERSON] перевірив у ДАІ, що арешту на автомобіль не має та по технічному паспорту [PERSON] був єдиним власником. Відповідно до постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 року письмова згода на продаж автомобіля, дружини не передбачена. Просив відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки підстав для його розірвання не має. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що на день покупки їм автомобіля, вони звернулися до МРЕО, згідно документів цей автомобіль не був ні під арештом, ні в заставі. Вважає, що купив автомобіль на законних підставах, з приводу автомобіля з позивачкою вони не вели бесіду, він все зясовував у МРЕО, вони в МРЕО взяли перелік документів, які для цього необхідні, машина була оформлена на [PERSON], він по всіх документах є власником. Зробили оцінку і він його купив. Також зазначив, що [PERSON] він знає з 1984 року та являється його кумом. З [PERSON] вони знайомі з 1993 року. [PERSON], як товаришу він довіряє, а тому і надав автомобіль у користування до вирішення сімейних і фінансових проблем. Автомобіль він купував для сина, оскільки син проживає в м. Харків і не мав змоги приїхати на оформлення автомобіля, то він оформив його на себе. Також зазначив, що крім цього автомобіля у нього є ще автомобіль ВАЗ 2115. На покупку автомобіля [PERSON] у 2012 році позичав у нього гроші у розмірі 12 тисяч доларів США, обіцяв віддати протягом 3 років, але у нього були фінансові труднощі. Він віддав йому 2 тисячі доларів США. Через 3 роки він йому повідомив, що буде продавати автомобіль, для того, щоб віддати борги. Він запропонував [PERSON], оскільки, він був йому винен гроші, щоб автомобіль він у нього забрав за борги, та віддав йому різницю, яку в подальшому заплатив у розмірі 3 тисячі доларів США, вони переоформили машину на нього, він віддав розписку [PERSON], про те, що позичав йому кошти, яку [PERSON] порвав і викинув. Крім цього зазначив, що у нього є копія цієї розписки і якщо потрібно він її може надати. Представник третьої особи Управління Державної автомобільної Інспекції УМВС України в Полтавській області у судове засідання не зявились, просили залучити у якості третьої особи Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області, у звязку з реорганізацією. Представник третьої особи Територіальний сервісний центр № 5345 у судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області у судове засідання не зявився, надали до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що просять розглядати справу без їх участі, прийняти по справі законне та обґрунтоване рішення, копію якого надіслати за їх адресою. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. 28 березня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 131630. [PERSON] копії Договору №250/2012 від 11 жовтня 2012 року купівлі продажу автомобіля марки Nissan продавець, в особі директора [PERSON] передав покупцеві [PERSON] автомобіль NISSAN QASHQAI 2.0 SE CVT 4WD, код моделі FDRNLBZJ10EGA-2, vin SJNFBNJ10U2596236, колір : KYOG сріблястий металік, а покупець оплатив ціну, яка складає 234195,00 грн, у тому числі ПДВ 20%, що еквівалентно 29300,00 доларам США за курсом 1 долар США =7,993. [PERSON] копії Договору добровільного страхування наземного транспорту №06/0650379/1738/12 від 04.12.2012 року укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» та [PERSON], останні уклали Договір добровільного страхування наземного транспорту NISSAN QASHQAI 2.0, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] дійсною вартістю 234000,00 грн. [PERSON] від 30 жовтня 2012 року №250/2012 приймання передач договір №250/2012 від 11 жовтня 2012 року Продавець ТОВ «Сан Мотрос» здав, а Покупець [PERSON] прийняв новий автомобіль NISSAN QASHQAI 2.0 SE CVT 4WD в повній комплектації і технічно-справному стані. Вартість автомобіля всього по контракту 234195 грн.00 коп. [PERSON] копії видаткової накладної №1907 від 30 жовтня 2012 року Постачальник ТОВ «Сан Моторс» передав Покупцеві [PERSON] за основним договором автомобіль NISSAN QASHQAI SJNFBNJ10U2596236 на суму двісті тридцять чотири тисячі сто девяносто пять гривень 00 копійок. Відповідно до рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30.12.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України). Таким чином, оскільки автомобіль NISSAN QASHQAI 2.0 SE CVT 4WD було придбано [PERSON] в період перебування в шлюбі з [PERSON], то суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. У той же час будь-яких доказів з цього приводу [PERSON] не надав, а також не надав доказів того, що на момент придбання автомобіля шлюбні відносини між ним та [PERSON] припинились. [PERSON] відповіді №38/1797 від 06.10.2015 року на адвокатський запит з центру № 5308 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Гадяцького та Лохвицького районів підпорядкованого УДАІ УМВС України в Полтавській області за наявною інформаційною базою даних автомобіль NISSAN QASHQAI 2.0 SE CVT 4WD, державний номерний знак [NUMBER], первинно був зареєстрований [PERSON], [INFO], жителем [INFO] в Полтавському ВРЕР м. Полтава, вул. Фрунзе,164. Станом на 06.10.2015 року даний автомобіль перереєстровано на [PERSON], [INFO], жителя [INFO] та надано копії підстав на перереєстрацію. На підставі постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 року із змінами та доповненнями письмова згода дружини не передбачена. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу NISSAN QASHQAI, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], дата реєстрації 09.11.2012 року являється [PERSON] [PERSON] копії заяви №71586335 від 03.09.2015 року від [PERSON], яка надійшла Начальнику (5308) Лохвицького ВРЕР, він просить провести операцію «Перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою-рахунок» автомобіля NISSAN QASHQAI, vin SJNFBNJ10U2596236, № двигуна 170593W, обємом двигуна 1997 см.куб., державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску. [PERSON] копії Довідки рахунку, виданої ТОВ «АЛЄКС ЮА» серії ААЕ №192597 від 02 вересня 2015 року [PERSON] продано і видано автомобіль NISSAN QASHQAI, № двигуна 170593W, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію № СА0306474 вартістю двісті девяносто шість тисяч двісті пятдесят одна грн..00 коп. [PERSON] Відзиву Регіонального сервісного центру в Полтавській області, за даними національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України, автомобіль марки NISSAN QASHQAI № кузова SJNFBNJ10U2596236, № двигуна 170593W, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] з 09.11.2012 року значився зареєстрованим за [PERSON], [INFO], проживаючим [INFO], а з 03.09.2015 року вказаний вище автомобіль було знято з обліку для реалізації та цього ж дня на підставі довідки-рахунку було перереєстровано на нового власника [PERSON]. Крім того, згідно ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області на вказаний автомобіль накладено арешт. Отже, зняття з обліку автомобіля марки NISSAN QASHQAI № кузова SJNFBNJ10U2596236, № двигуна 170593W, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] буде здійснено ТСЦ РСЦ МВС України в Полтавській області за умов дотримання Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (зі змінами та доповненнями), тобто лише після зняття арешту з вказаного транспортного засобу та на підставі рішення суду про визнання права власності за особою. Таким чином, судом встановлено, що 02.09.2015 р. [PERSON] відчужив зазначений автомобіль [PERSON] Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). [PERSON] з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України). Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частини вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Указане узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Крім того, пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15. Судом встановлено факт, що позивачка своєї письмової згоди на продаж автомобіля не давала. Сторони цей факт не заперечували. Таким чином, оскільки [PERSON] достеменно знав про те, що вказаний автомобіль належить подружжю на праві спільної сумісної власності, та [PERSON] не отримав згоди на продаж автомобіля другого з подружжя [PERSON], а також те, що між [PERSON] та [PERSON] є спір про поділ майна подружжя, а також враховуючи той факт, що [PERSON] в судовому засіданні визнав, що вказаний автомобіль він фактично переоформив на себе в якості погашення боргу [PERSON], та сплатив за нього лише 2 тисячі доларів, суд приходить до висновку, що [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу спільного автомобіля та контрагент за вказаним договором [PERSON] діяли не добросовісно, а тому суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням зазначеного, суд також стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: approved