Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 20 серпня 2016 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис № 96. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 2016 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області Україна, актовий запис № 96. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення до суду стало те, що незважаючи на наявність у сторін спільної малолітньої дитини, у позивача з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їх характерів. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки, виховання дитини. На протязі останніх двох років їх спільного проживання відповідач став вживати наркотичні засоби, зловживати спиртними напоями, у нього з`явилася схильність до азартних ігор. Все це в сукупності призвело до того, що відповідач став брати кредити. Вдома чоловіка майже не було, він ставив свої особисті інтереси вище сімейних. Відповідач не допомагав позивачу у вихованні їх спільної дитини, не надавав належної матеріальної допомоги на утримання сина, внаслідок чого у 2018 році позивач звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх спільного сина. Відповідач за весь час їх спільного проживання так і не знайшов спільної мови зі старшою дитиною позивача - [PERSON] , [INFO] , який мешкав з ними разом. Така поведінка відповідача та його небажання змінити своє ставлення до сім`ї та дітей, призвели до повного припинення між сторонами шлюбних стосунків з липня 2020 року. Відтоді сторони стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство, в кожного з них утворився окремий бюджет, їх сім`я фактично розпалася, і позивач не бажає формально зберігати шлюб. Діти залишаються проживати разом з позивачем. Питання поділу майна, набутого під час шлюбу позивач з відповідачем будуть вирішувати за обопільною згодою, при неможливості - в судовому порядку. Ухвалою судді від 09 грудня 2020 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено судовий розгляд справи на 29 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 29 грудня 2020 року було відкладено судовий розгляд справи на 29 січня 2021 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за адресою зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду 29 січня 2021 року, суд ухвалив заочне рішення у справі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 листопада 2020 року повторно Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , 20 серпня 2016 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 96. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яка долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду стало те, що подружнє життя між сторонами не склалося. Сторони з липня 2020 року не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, подальше збереження шлюбу є неможливим. Спори стосовно спільного майна, придбаного ними за час шлюбу між сторонами на даний час відсутні. На утримання спільної дитини відповідач на користь позивача сплачує аліменти на підставі судового наказу Славутицького міського суду Київської області. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача, їх спільної дитини. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved