Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

До Фрунзенського районного суду м.Харкова звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення пені по аліментам. Позов обґрунтовувала тим, що 11 листопада 2011 року уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати із нею. З відповідачем вони не проживають з 2013 року. 23 лютого 2016 року шлюб було розірвано. На підставі рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 24 січня 2014р. відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/8 частини заробітної плати і інших видів доходу, починаючи з 03 грудня 2013 року і до 24 червня 2015 року. В період з 24 червня 2012 по 24 червня 2015 року вона знаходилась в відпустці по догляду за дитиною. Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів. Відповідач ігнорує рішення суду і ще жодного разу не сплатив аліменти на її утримання, які йому було визначено судом. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 7694,21грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця. За її розрахунками за період з січня 2014 року по вересень 2017 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає: 83893 грн. 20 коп. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника, такий платник зобов'язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Зазначила, що сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає 7932,70 грн, у тому числі інфляційне збільшення боргу складає 238,50 грн. Три проценти річних із простроченої суми заборгованості складають 230,80 грн. Просила стягнути із відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2014 року по вересень 2017 року у сумі 83893 грн. 20 коп., інфляційне збільшення боргу у сумі 238,50 грн., три проценти річних із простроченої суми заборгованості, що складають 230,80 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, про цьому пояснила, що вона із дитиною мешкає на орендованій квартирі, так як є особою, тимчасово переміщеною із зони АТО. Відповідач не сплачував аліменти на її утримання, у зв»язку із чим утворилась заборгованість в сумі 7694 грн., хоча він має можливість сплачувати аліменти, так як працює неофіційно, придбав автомобіль та човен, але оформив їх на батька. Батьки відповідача мають господарство, великий будинок та декілька гаражів, земельні ділянку, мати працює, тому допомоги не потребують. Крім того, зазначила, що відповідач в жовтні 2 017 року повністю сплатив усю заборгованість по аліментам на її користь. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив, що дійсно він допустив утворення заборгованості, за що готов сплатити пеню в розмірі 2315 грн.. Зазначив, що заборгованість по аліментам він сплатив 18.10.2017 року одним платежем в сумі 7694 грн.. Зазначив, що він працює без офіційного працевлаштування, має дохід в розмірі приблизно 7000-8000 грн. на місяць та допомагає своїм батькам. Надав заперечення проти позову згідно яких зазначив, що позивачкою невірно розрахована сума пені від суми несплачених своєчасно аліментів, які він був зобов'язаний виплачувати на утримання позивачки в розмірі 1/8 частини заробітної плати, починаючи з 03.12.2013 року по 24.06.2015 року згідно рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 24.01.2014 року. Зазначив, що він мешкає з батьками. Батько є пенсіонером, а мати ще працює. Вони отримують незначний дохід, він вимушений також матеріально допомагати і їм. Сам він офіційно не працевлаштований вже тривалий час, але майже постійно працює неофіційно, та майже регулярно перераховував позивачці кошти на її утримання та на утримання дитини, але не зазначав саме на чиє саме утримання він їх перераховую. Виконавчою службою зазначені кошти були зараховані, як аліменти на утримання тільки дитини . Крім того, зазначив, що ще до звернення позивачки до суду 1 8 жовтня 2017 року він повністю сплатив їй заборгованість по аліментам на її утримання, тому просив суд зменшити суму неустойки до 1000 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2011 року, який був розірваний заочним рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року (а.с.21,22) Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.23) Згідно копії рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 24.01.2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на її утримання з розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу починаючи з 03.12.2013 року по 24.06.2015 року. На підставі даного рішення суду був виданий виконавчий лист, а в подальшому постановою від 13.05.2014 року Корабельним відділом ДВС відкрито виконавче провадження (а.с.16,17,19) Згідно повідомлення Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 12.10.2017 року, вбачається, що заборгованість по аліментам на користь [PERSON] на її утримання утворилась за період з 03.12.2013 року до 24.06.2015 року в розмірі 7694,21 грн.. Згідно ст. 196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В судовому засіданні було встановлено, що на час розгляду справи заборгованість по аліментам повністю погашена, що не оспорювала позивач по справі. Згідно правової позиції у справі за № 6-94цс15 Верховний суд України прийшов до висновку, що згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тому суд не погоджується із розрахунком проведеним позивачем в розмірі 83893 грн. 20 коп., як не вірно проведеним та вважає за необхідне стягнути із відповідача по справі 2315 гривень 12 копійок пеню за виниклу заборгованість по аліментам, за період з грудня 2013 року по червень 2015 року (119,97грн.+114,51грн.+105,18грн.+120,28грн.+117,78грн.+122,57грн.+120,52грн.+125,98грн.+126,17грн.+122,33грн.+126,89грн.+122,96грн.+129,58грн.+128,88грн.+118,02грн.+134,35грн.+132,41грн.+138,61грн.+88,13грн.), так як в судовому засіданні було встановлено, що заборгованість виникла із вини відповідача. Крім пені за несвоєчасну виплату аліментів та виниклу заборгованість позивач просить стягнути із відповідача інфляційне збільшення боргу у сумі 238,50 грн., три проценти річних із простроченої суми заборгованості, що складають 230,80 грн.. Згідно ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції у справі за № 6-2759цс15 Верховний суд України прийшов до висновку, що відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Тобто враховуючи, що дані правовідносини сторін є сімейними, та регулюються спеціальним законодавством, то положення ст. 625 ЦК України до цих правовідносин не застосовуються, тому в цій частині позову необхідно відмовити. Таким чином, суд проаналізувавши надані та досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача суми пені 2315 гривень 12 копійок, так як з його вини утворилась заборгованість по аліментам, яка на час розгляду справи в суді вже була погашена. На підставі викладеного,

Outcome: partial