Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду м.Донецька від 10 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про розподіл майна задоволено частково. Розподілено між [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне майно подружжя: житловий будинок загальною площею 390,5 кв.м., у тому числі житловою 126,4 кв.м., та земельну ділянку загальною площею 0,0332 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS], визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 390,5 кв.м., у тому числі житловою 126,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0332га, кадастровий номер 1410137400:00:034:0241, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Додатковим рішенням Куйбишевського районного суду м.Донецька від 21 березня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441грн. В апеляційній скарзі третя особа ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що спірний будинок був переданий в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до договору укладеного з [PERSON] в забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань за кредитним договором № 11064721000 від 26.10.2006 року та кредитним договором №11064782000 від 26.10.2006 року, укладеним з ПАТ «УкрСиббанк». В зв'язку із невиконанням умов кредитного договору, рішенням суду було стягнуто заборгованість, та в процесі виконавчого провадження було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та був проведений опис майна боржника, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] разом з земельною ділянкою. Вважає вимоги позивача про розподіл майна безпідставними, оскільки [PERSON] отримала кредитні кошти саме на придбання нерухомості (будинок з земельною ділянкою). Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що подружжя [PERSON] має двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які досягли повноліття, тобто знаходились на утриманні 2 роки з дати укладення кредитного договору. Після досягнення повноліття діти ймовірно навчались у навчальних закладах, за які також сплачували батьки. Приймаючи до уваги, що за кредитним договором нараховується заборгованість з 2008 року, а відповідно до рішення суду від 10.06.2011 року станом на 26.04.2011 року загальна заборгованість за кредитом становить 399658,28доларів США, з них заборгованість за тілом кредиту 314948,54доларів США, вимоги [PERSON] щодо поділу будинку з земельною ділянкою є необґрунтованими, тим більше у рівних частках. Крім того, сума заборгованості за кредитом значно перевищує вартість предмету застави. Суд першої інстанції не повністю з'ясував спільне майно подружжя, оскільки не встановив чи мають вони відкриті рахунку в установах банку, частки в статутному фонді юридичних осіб та інш. В матеріалах судової справи міститься інформація щодо зареєстрованого за [PERSON] транспортного засобу, однак суд першої інстанції взагалі не вирішував питання щодо його розподілу. Суд першої інстанції розподілив тільки предмет іпотеки ПАТ «Дельта Банк», не врахувавши вимоги постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 року щодо поділу боргових зобов'язань за кредитним договором, і цей факт має істотне значення, оскільки сума боргу за кредитним договором, забезпеченням за яким є розподілений будинок, перевищує вартість будинку. Позивач, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, зазначив, що 05 грудня 1987 року він зареєстрував шлюб з відповідачем та мешкав з нею однією родиною до січня 2011 року, після чого сумісне мешкання було фактично припинено. За час шлюбу за сумісні кошти придбали житловий будинок, загальною площею 390,5 кв.м., в тому числі житловою - 126,4 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якого складає 1647100 грн. та земельна ділянка, площею 0,0332 га, кадастровий номер 1410137400:00:034:0241, розташований за адресою: [ADDRESS], вартість якого складає 120400 грн. Просив розділити сумісне майно подружжя наступним чином: визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0332 га, кадастровий номер 1410137400:00:034:0241 за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0332 га, кадастровий номер 1410137400:00:034:0241 за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] до судового засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 21, 22, 23, 24, 25, 26). Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк» Виборнова Р.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача [PERSON], яка просила залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину жилого будинку та на 1/2 частину земельної ділянки підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.12.1987 року (а.с. 11). 26.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 11064721000, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 350000 доларів США на придбання нерухомості, а відповідач взяла на себе зобов'язання повернути кошти в строк до 25.10.2026 року (а.с.44 т.1). На підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2006 року [PERSON] придбала житловий будинок загальною площею 390,5 кв.м., в т.ч. житловою 126,4 кв.м. по [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці 332кв.м. (а.с. 5-7 т.1). На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,0332 га, кадастровий номер 1410137400:00:034:0241, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10 т.1). Судом першої інстанції також встановлено, що кредит відповідачу [PERSON] був наданий для придбання спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки. На підставі кредитного договору №11064782000 від 26.10.2006 року АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 10281,50 грн. для її особистих потреб (а.с.102-109 т.1). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами [PERSON] передала АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Іпотекою забезпечується виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань за кредитним договором № 11064721000 від 26.10.2006р. та кредитним договором №11064782000 від 26.10.2006 року (а.с. 50-54 т.1). Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що під час шлюбу між сторонами за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON], придбане майно - житловий будинок загальною площею 390,5 кв.м., у тому числі житловою - 126,4 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка загальною площею 0,0332 га, яка розташована за адресою - [ADDRESS]. При цьому, рішенням Куйбишевського районного суду м.Донецька від 10.06.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15.09.2011 року, з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 11064721000 від 26.10.2006 року в розмірі 399658,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3183438,07 грн. (а.с. 120-123, 125-127 т.1). Постановою ВДВС Куйбишевського РУЮ м.Донецька від 19.12.2011 року відкрито виконавче провадження ВП №30411443 з примусового виконання виконавчого листа №2-4484, виданого 17.11.2011 року Куйбишевським районним судом м.Донецька про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 3183438,07грн. (а.с.132 т.1). Державним виконавцем в результаті примусового виконання зазначеного виконавчого листа 18.04.2013 року проведено опис й арешт майна - житлового будинку загальною площею 390,5 кв.м., у тому числі житловою - 126,45 кв.м. та земельної ділянки загальної площі 0,0332 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 128-131 т.1). Крім того встановлено, що 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого право вимоги за кредитним договором №11064721000 від 26.10.2006 року, № 1106478200 від 26.10.2006 року, укладених між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», а також за договорами іпотеки від 26.10.2006 року, укладених з [PERSON], перейшли до ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 144-148 т.1). Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною першою ст.61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. При цьому, відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжям в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п.23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.24 цієї ж постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Частиною 1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, слід зазначити, що згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Таким чином, перебування нерухомого майна в іпотеці не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, тому що право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір між сторонами підлягає вирішенню шляхом розподілу спільного майна подружжя [PERSON] та визнанню права власності за [PERSON] на 1/2 частину спільного майна подружжя, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Посилання апелянта на те, що вимоги [PERSON] щодо поділу будинку із земельною ділянкою є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи. Крім того, доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» щодо не вирішення судом першої інстанції питання про поділ транспортного засобу, зареєстрованого за [PERSON] не є підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що позивачем не було заявлено позовних вимог про поділ транспортного засобу. Таким чином, рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного майна. Доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції в цій частині рішення норм матеріального чи процесуального права. Однак, розглядаючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував відмову в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного майна за іншим із подружжя - [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За наведених вище правових підстав, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 1/2 частину жилого будинку та на 1/2 частину земельної ділянки підлягає скасуванню, в цій частині позовні вимоги необхідно задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 390,5 кв.м., у тому числі житловою 126,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0332 га, кадастровий номер 1410137400:00:034:0241, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відповідності до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial