Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], яка вказала, що рішенням суду від 27.08.2013р., яке набрало чинності 23.12.2014р., за нею визнано право власності на ? частину квартири однокімнатної квартири [ADDRESS], але вказану квартиру було відчужено на користь [PERSON], у звязку чим позивач просила витребувати з незаконного володіння як добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON] ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 33,3 кв.м., в тому числі житловою 17,3 кв.м. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Відповідач [PERSON] до суду не явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій просила в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, що зявились до суду, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в цивільній справі №523/4625/13-ц від 27.08.2013р. було визнано однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,3 кв.м. спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], набутим сторонами в період проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 5-8). Ухвалою апеляційного суду Одеської області вказане вище рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 9-11); в ухвалі зазначено, що раніше рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.05.2014р. в задоволені позову [PERSON] було відмовлено, а ухвалою апеляційного Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 08.10.2014р. рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Проте, як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 15.07.2014р. [PERSON] (якій [ADDRESS] належала на підставі договору дарування від 01.07.2014р.), продала квартиру [PERSON] (а.с. 41, 42). 11 березня 2015 року позивачем було отримане рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби Одеського міського правління юстиції про відмову у державній реєстрації права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,3 кв.м., в і числі житловою 17,3 кв.м., в зв'язку з тим, що заявлене право вже зареєстроване за іншою особою на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 14). Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав його у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень ч. 1ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК. Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України , які дають право витребувати у набувача це майно. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано. Таким чином судом встановлено, що майно вибуло з володіння власника в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 3\~000 грн. в рівних частках з кожного. За положеннями ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили, у звязку з чим суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 17.07.2015р., якою накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 33,3 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] оскільки необхідність в цьому відпала.

Outcome: approved