Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПАТ «Луганскнефтепродукт» було власником комплексу обєктів нерухомого майна, яке розташоване в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Залізнична (Желєзнодорожная), б. № 58. Між [PERSON] та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного комплексу обєктів нерухомого майна. Позивачем було передано відповідачу домовлену суму за відчуження зазначеного вище комплексу обєктів нерухомого майна у сумі 150\~000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 63 від 17 квітня 2015 року, фактично позивач прийняв у власність дане нерухоме майно, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу № 7 від 10 квітня 2015 року та акт приймання-передачі. При цьому, на даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на вказане нерухоме майно. Позивач просить суд визнати за ним право власності на дане нерухоме майно. Позивач до суду не зявився, надав заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без його участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, справу просить розглянути без його участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що ПАТ «Луганскнефтепродукт» було власником комплексу обєктів нерухомого майна, яке розташоване в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Залізнична (Желєзнодорожная), б. № 58. Між [PERSON] та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного комплексу обєктів нерухомого майна. Позивачем було передано відповідачу домовлену суму за відчуження зазначеного вище комплексу обєктів нерухомого майна у сумі 150\~000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 63 від 17 квітня 2015 року, фактично позивач прийняв у власність дане нерухоме майно, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу № 7 від 10 квітня 2015 року та акт приймання-передачі. При цьому, на даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на своє імя на вказане нерухоме майно (а.с.12-15). З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшло вказане вище нерухоме майно, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у звязку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved