Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

До суду з позовними вимогами звернулася [PERSON], в яких просила визнати малолітню дитину [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з вибуттям на постійне проживання до іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] була надана у користування відповідно до рішення виконкому Славутицької міської ради Київської області № 492 від 13 серпня 2001 року [PERSON] на склад сім'ї: вона та її діти [PERSON], [PERSON](ордер № 9323 від 07.09.2001 року). 2 жовтня 2001 року позивачкою, як квартиронаймачем, був укладений з комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарство» договір найму жилого приміщення № 4558. Її син [PERSON] в 2002 році одружився, після чого його дружина [PERSON] з 26 листопада 2002 року була зареєстрована у вказаній квартирі. Від спільного шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яку також з моменту її народження син позивачки зареєстрував у цій квартирі. В 2008 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В квітні 2008 році [PERSON] забрала дитину [PERSON], всі свої особисті речі та переїхала на інше місце проживання. З часом вона вийшла заміж за [PERSON], в зв'язку з чим змінила своє прізвище на [PERSON]. Після реєстрації другого шлюбу вона та її дочка [PERSON] постійно стали проживати у квартирі другого чоловіка за адресою: [ADDRESS]. Але до цього часу [PERSON] зареєстрована за адресою у квартирі позивачки, хоча фактично вибула до іншого приміщення на постійне місце проживання разом зі своєю матір'ю, тому відповідно до ст. 107 ЖК України повинна бути визнана особою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді від 8 серпня 2014 року до участі у справі як треті особи були залучені [PERSON], [PERSON], орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області. У судовому засіданні позивачка просила задовольнити позов, посилаючись на те, що її малолітня внучка [PERSON], яка зареєстрована за її місцем проживання за адресою: [ADDRESS], не проживає в ньому, так як з квітня 2008 року вибула на інше місце проживання разом зі своєю матір'ю [PERSON], в зв'язку з чим вона повинна бути визнана особою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. Ніяких перешкод ні вона, ні її син не чинили у користуванні квартирою відповідачці та її дочці, відповідачка після розлучення з сином добровільно покинула разом із дочкою вказане жиле приміщення. Відповідачка позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що в квітні 2008 року після розлучення з чоловіком [PERSON] вона дійсно виїхала разом із своєю дочкою із спірної квартири на постійне проживання до своєї матері. В 2010 році вона одружилася з [PERSON] і разом зі своєю дочкою стала проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності її чоловіку [PERSON] і його колишній дружині [PERSON]. Вона зареєструвалась за місцем проживання чоловіка [PERSON], а дочка залишилась зареєстрованою за місцем проживання її колишнього чоловіка [PERSON] за адресою : [ADDRESS], оскільки вона не знає, чи нададуть згоду її чоловік [PERSON] та його колишня дружина, які є співвласниками квартири, зареєструвати дочку за її фактичним місцем проживання. Представник третьої особи у справі - орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, вважає, що рішення у справі не повинно порушувати права дитини. Визнання малолітньої [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] буде порушувати житлові права, оскільки малолітня [PERSON] немає свого власного житла. А якщо спірна квартира буде в майбутньому приватизована, то дитина може стати співвласником житлового приміщення. На час розгляду справи в суді малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю та її чоловіком від другого шлюбу за адресою: [ADDRESS]. За місцем проживання малолітньої [PERSON] під час обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що для неї створені належні умови для проживання. [PERSON] та [PERSON], треті особи без самостійних позовних вимог, в судове засідання не з'явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивачки підтримали в повному обсязі. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Славутицької міської ради Київської області № 492 від 13 серпня 2001 року [PERSON], позивачці, на склад сім'ї 3 чоловіка - [PERSON], [PERSON], [PERSON], було надано у користування жиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] ( ордер № 9323 від 07.09.2001 року). 2 жовтня 2001 року на підставі ордеру позивачкою [PERSON] було укладено з КП «УЖКГ» договір найму жилого приміщення № 4558, копію якого долучено до матеріалів справи. На час розгляду справи в суді зазначена квартира не приватизована і відноситься до комунальної власності. Згідно свідоцтва про одруження, виданого 17 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON], позивачка, 17 вересня 2002 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 119. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Таким чином, позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. 15 березня 2004 року позивачкою, як наймачем, даного житлового приміщення було укладено з КП «ЖКЦ» договір № 576 про забезпечення житлово-комунальними послугами, та 8 травня 2004 року з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» договір № 3843 про користування електричною енергією. [PERSON], третя особа, та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення суду, про що 1 квітня 2008 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 37, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, копія якого долучена до матеріалів справи. Під час шлюбу у відповідачки та третьої особи [PERSON] народилася дочка [PERSON], [INFO], яка з 30.12.2012 року була зареєстрована у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою КП «ЖКЦ» № 729 від 15.05.2014 року. Як зазначено у вищезазначеній довідці, в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], позивачка у справі, [PERSON], [PERSON], треті особи у справі, та малолітня дочка відповідачки і третьої особи [PERSON]. Відповідачка у справі [PERSON] була зареєстрована у спірному житловому приміщенні з 26.11.2002 року та знялася з реєстрації 19.02.2010 року. Згідно довідки Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області № 2080 від 12.05.2014 року [PERSON] з будь-якими заявами про перешкоди у користуванні жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] зі сторони [PERSON] та інших осіб, що проживають за вищевказаною адресою, а також інших протиправних дій по відношенню до неї в Славутицький МВ на протязі 2010-2014 років не зверталася. 7 квітня 2010 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 20. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб, копія якого долучена до матеріалів справи. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до довідки КП «ЖКЦ» № 1334 від 17.09.2014 року відповідачка зареєстрована за місцем проживання чоловіка за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою зареєстрований також їх спільний син [PERSON]. Факт не проживання малолітньої [PERSON] у спірному жилому приміщенні і відсутність її особистих речей підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та актами про не проживання. Відповідачкою також не заперечується, що вона з дочкою [PERSON] проживає в квартирі свого чоловіка за адресою: [ADDRESS], а у спірній квартирі її дочка не проживає з квітня 2008 року. Згідно акту обстеження умов проживання від 18.09.2014 № 01-19/92, складеного спеціалістами Служби у справах сім'ї та дітей виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Для малолітньої дитини [PERSON] облаштовано робочий куточок, де є комп'ютерний стіл, комп'ютер, ліжко-диван, шафа, килим, багато книг. Дитина мешкає у цій квартирі без реєстрації. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2005 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], чоловіку відповідачки, та його колишній дружині [PERSON]. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків(усиновлювачів) або одного з них , з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року надано визначення відповідних термінів, а саме місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців. Згідно ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає постійно разом з матір'ю в квартирі за адресою: [ADDRESS] з квітня 2010 року, де їй створені належні умови для проживання. Місце проживання дитини разом з матір'ю було визначено за домовленістю між батьками після розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи із змісту ч.4 ст. 29 ЦК України та досліджених в судовому засіданні доказів, постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] є квартира за адресою: [ADDRESS], в якій вона проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON], що є підставою для визнання її особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з вибуттям на постійне проживання до іншого жилого приміщення. Визнання малолітньої [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], не порушує її житлові права, як стверджує представник органу опіки та піклування, оскільки вона має постійне місце проживання - квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій створені належні умови для її проживання. Посилання відповідачки як на підставу відмови у задоволенні позову, відсутність у неї власного житла та належність квартири, в якій вона проживає разом з малолітньою дочкою, на праві спільної часткової власності її чоловіку та його колишній дружині, які можуть не надати згоди на реєстрацію в цій квартирі її дочки, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до змісту ч.2 ст. 156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved