Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради Деражнянського району до [PERSON] районної державної адміністрації і [PERSON] про визнання недійсними розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що згідно з розпорядженням голови [PERSON] райдержадміністрації від 5 жовтня 2011 року №497/2011-р затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачці [PERSON] земельної ділянки, площею 2 га, із земель за межами населеного пункту с. Городище, що знаходиться на території Городищенської сільської ради Деражнянського району, та передано її у власність відповідачці для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного розпорядження 16 грудня 2011 року відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №669985, який було зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682158241000516. Прокурор стверджує, що при видачі розпорядження та державного акта районною державною адміністрацією було порушено ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі розпорядження) районні державні адміністрації на їх територіях передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського призначення. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з картографічними матеріалами із технічної документації щодо нормативно-грошової оцінки земель с. Городище та кадастрової карти Городищенської сільської ради, наведена земельна ділянка перебуває в межах населеного пункту с. Городище, отже розпорядження було видане райдержадміністрацією всупереч встановленому законом порядку передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, чим порушено права територіальної громади Городищенської сільської ради, а тому воно підлягає визнанню недійсним. Крім того, прокурор вказує на наявність підстав для визнання недійсним виданого відповідачці [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що такий державний акт видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність його видачі безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. Враховуючи наведене, прокурор просить задовольнити його позов, стверджуючи при цьому, що встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності не є пропущеним, оскільки про порушення [PERSON] райдержадміністрацією вимог Земельного кодексу України Городищенській сільській раді відомо не було, а відділ Хмельницької місцевої прокуратури дізнався про факт таких порушень лише в квітні 2016 року, внаслідок проведеної перевірки. В судовому засіданні прокурор позов підтримав. Представник Городищенської сільської ради Деражнянського району, в інтересах якої заявлений позов, при вирішенні справи покладається на думку суду. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації позову не визнав, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Крім того, він просить застосовувати щодо спірних правовідносин позовну давність, стверджуючи, що Городищенській сільській раді було відомо про факт видачі райдержадміністрацією розпорядження, оскільки підставою видачі такого розпорядження був графічний матеріал, погоджений самим сільським головою. Крім того, факт ознайомлення сільської ради із вказаним розпорядженням підтверджується паспортом до нього із відміткою про отримання його копії сільським головою. Враховуючи наведене, представник просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позову не визнав, посилаючись на ті ж обставини, що й представник райдержадміністрації, і просить відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з розпорядженням голови [PERSON] райдержадміністрації від 5 жовтня 2011 року №497/201-р затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачці [PERSON] земельної ділянки, площею 2 га, із земель за межами населеного пункту с. Городище, що знаходяться на території Городищенської сільської ради Деражнянського району, та передано її у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. 16 грудня 2011 року, на підставі вказаного розпорядження, на імя відповідачки був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №669985, який був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682158241000516. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи обставини, що обґрунтовують доводи прокурора в тому, що строк позовної давності не є пропущеним, і заперечення у цьому представників відповідачів, суд керується положеннями Глави 18 Розділу V Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 256 цього Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 267 цього Кодексу. Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 27 травня 2014 року (справа № 3-23гс14) та від 23 грудня 2014 року (справа № 3-194гс14), положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, при цьому прокурор не є стороною (позивачем) у справі, а лише представляє в межах визначених законом повноважень інтереси особи, в інтересах якої заявлено позов. Тому для визначення початку перебігу позовної давності має значення, коли про порушення її права довідалася саме заінтересована особа, в інтересах якої заявлено позов прокурором. При цьому відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-152цс14) норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин. Аналізуючи наведене, суд доходить висновку про те, що оскільки до суду з позовом звернувся прокурор, який не є позивачем, то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися не прокурор, а Городищенська сільська рада. Отже, доводи прокурора в тому, що факт порушення [PERSON] райдержадміністрацією вимог Земельного кодексу України [PERSON] відділом Хмельницької місцевої прокуратури виявлено у квітні 2016 року при опрацюванні питання наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру за фактом неправомірного відведення цієї земельної ділянки, не заслуговують на увагу суду. Разом із тим, судом приймаються до уваги доводи представника [PERSON] районної державної адміністрації в тому, що про факт видачі райдержадміністрацією розпорядження Городищенському сільському голові було відомо, оскільки вони підтверджуються змістом самого розпорядження, з пункту 4 якого вбачається, що воно підлягає доведенню до відома Городищенської сільської ради. Крім того, наявним в матеріалах справи викопіюванням (графічним матеріалом) із плану землекористування Городищенської сільської ради, на підставі якого було видане розпорядження про передачу земельної ділянки у власність відповідачці [PERSON], вбачається, що такий графічний матеріал був погоджений сільським головою [PERSON], що спростовує доводи прокурора про необізнаність сільської ради про порушення її права. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed