Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

До суду надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23218,13 доларів США, що за курсом НБУ складає 658466,17 грн., яка нарахована як 3 % річні на суму заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 14.10053 від 20.12.2006. Свої вимоги мотивує тим, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 20.12.2006 року уклали кредитний договір № 14.10053. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язалось надати відповідачу кредит у розмірі 100000,00 доларів США на термін до 19.12.2011, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №\~14.10053. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У липні 2009 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави відповідача. 29.06.2010 Апеляційним судом Запорізької області було винесено рішення про звернення стягнення. Винесення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 82341,47 доларів США. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010, тобто за період з 20.12.2006 по 09.12.2009, то за період після дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду з 10.12.2009 по 06.11.2020 відповідач має заборгованість у розмірі 23218,13 доларів США 3 % річних від простроченої суми. 19.05.2021 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, яка по суті є відзивом на позовну заяву. Відповідач просить застосувати позовну давність до позову АТ КБ «Приватбанк», відмовивши у позову в повному обсязі та розглянувши справу за відсутності відповідача. У відповіді на відзив від 11.06.2021 представник позивача не погодився із доводами відповідача та наполягав на задоволенні позову у повному обсязі. Надалі у поясненнях від 19.08.2021 відповідач [PERSON] зазначив, що відсутні підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив ті самі обставини, що були зазначені ним у заяві про застосування строків позовної давності від 19.05.2021. Представник позивача, адвокат Коняшин А.М., у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові та відповіді на відзив. Також представник позивача зазначив, що гроші за продаж автомобіля «MAN» зазначені у виписці. На стоянці «Сетам» знаходить 2 чи 3 одиниці техніки відповідача, але немає довіреностей на її продаж. Вважає, що позовна давність не підлягає застосуванню. Представник відповідача, адвокат Гончаренко П.П., у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у заяві про застосування строку позовної давності та поясненнях. Вказав, що банку на реалізацію відповідачем були передані також автомобіль МАЗ та причіп. Вважає, що має бути застосований трирічний строк позовної давності. Також представник відповідача послався на необґрунтованість розрахунку заборгованості за кредитом. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 у справі № 22-2720/2010 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Запорізького РУ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення грошових коштів за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Запорізького РУ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів застави та іпотеки, задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк». Суд апеляційної інстанції розпорядився скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11.03.2010 та ухвалити нове рішення яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити, а зустрічний позов залишити без задоволення. Вказаним рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 крім іншого: \~розірвано кредитний договір № 14.10053 від 20.12.2006, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] ; \~стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 09.12.2009 за кредитним договором № 14.10053 від 20.12.2006 та додатковою угодою № 1 до нього від 23.01.2007 у загальному розмірі 982970,74 грн., що є еквівалентом 123179,29 доларів США, та складається: з заборгованості за кредитом у сумі 674542,29 грн. (що є еквівалентом 84529,11 доларів США); заборгованості за відсотками в сумі 226745,55 грн. (що є еквівалентом 28414,23 доларів США); заборгованості по пені в сумі 81682,88 грн. (що є еквівалентом 10235,95 доларів США); \~у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.10053 у сумі 982970,74 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» від імені іпотекодавця на підставі іпотечного договору у відповідності до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; \~у рахунок погашення стягнутої заборгованості у загальній сумі 982970,74 грн. звернути стягнення на предмет застави транспортні засоби: марки «MAN 26403», марки «МАЗ 5335», бортовий причіп, шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», із встановленням ціни продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, але не нижче за звичайні ціни на цей вид транспортних засобів. Цим же рішенням встановлено та не потребує доказування, що між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі уповноваженої особи філії «Запорізьке регіональне управління» 20.12.2006 укладено кредитний договір № 14.10053, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000,00 доларів США на строк до 19.11.2011 включно та зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання за договором. 23.01.2007 між [PERSON] за ЗАТ КБ «Приватбанк» укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 14.10053 від 20.12.2006, згідно якої збільшено суму кредиту з 50000,00 доларів США до 100000,00 доларів США. Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 599, 629 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №\~912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Таким чином, позивач до часу розірвання кредитного договору мав право нараховувати відповідачу відсотки за договірною відсотковою ставкою. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.\~2 ст. 625 ЦК України за спірний період. Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» має право на нарахування 3 % річних на суму заборгованості, що зафіксована у рішенні Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010. Разом із цим, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент. Як видно з рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010, сума заборгованості визначена у ньому саме у гривні. За таких обставин розрахунок 3 % річних також має проводитись у гривні. У рішенні Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 розмір заборгованості на яку позивач нараховує 3 % річних складає 674542,29 грн. У постанові №\~127/15672/16-ц від 08.11.2019 Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.\~625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до суду 30.12.2020 з вимогою про стягнення 3% річних, суд, з урахуванням наведеного вище, доходить висновку, що цю вимогу необхідно задовольнити частково, провівши розрахунок 3 % річних з 30.12.2017 (три роки, які передували подачі позову) і до зазначеної в розрахунку позивача дати, а саме до 06.11.2020 включно (тобто в межах заявлених позовних вимог). Із наданих розрахунків заборгованості видно, що з часу ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29.06.2010 відповідачем здійснено погашення: 09.03.2011 659,55 доларів США (що на час погашення за офіційним курсом НБУ 793,51 грн. за 100 доларів США складає 5233,60 грн.); 21.09.2011 0,07 доларів США (що на час погашення за офіційним курсом НБУ 797,37 грн. за 100 доларів США складає 0,56 грн.); 24.03.2017 1528,02 доларів США (що на час погашення за офіційним курсом НБУ 2705,7689 грн. за 100 доларів США складає 41344,69 грн.). Таким чином, загальна сума погашення заборгованості у гривнях складає: 41344,69 + 0,56 + 5233,60 = 46578,85 грн. Залишок непогашеної заборгованості за кредитом станом на 30.12.2017 складає: 674542,29 46578,85 = 627963,44 грн. Розрахунок 3 % річних здійснюється у гривні за формулою: сума заборгованості х 3% х кількість днів прострочення / кількість днів у році / 100. У 2017 році прострочення складає 2 дні, у 2018 році 365 днів, у 2019 році 365 днів, у 2020 році 311 днів. Таким чином, розрахунок 3 % річних є наступним: \~за 2017 рік (з 30.12.2017 до 31.12.2017): 627963,44 х 3 х 2 / 365 / 100 = 103,23\~грн. \~за 2018 рік: 627963,44 х 3 х 365 / 365 / 100 = 18838,90\~грн. \~за 2019 рік: 627963,44 х 3 х 365 / 365 / 100 = 18838,90\~грн. \~за 2020 рік (з 01.01.2020 до 06.11.2020): 627963,44 х 3 х 311 / 366 / 100 = 16007,92\~грн. Загальна сума 3 % річних за період з 30.12.2017 до 06.11.2020 складає: 103,23 + 18838,90 + 18838,90 + 16007,92 = 53788,95 грн. Оскільки [PERSON] добровільно не сплатив суму у розмірі 53788,95 грн., суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати цієї заборгованості, не спростував обставин, на які посилається позивач як на підстави позовних вимог та розрахунку суми заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивачу необхідно повернути переплату судового збору у розмірі 5433,75 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial