Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 55,7 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 742027146101) та зобов'язати повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради та скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення, загальною площею 55,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 742027146101), прийняте 12.02.2016 (індексний номер: 28207574) приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик Мирославою Богданівною. Свої вимоги мотивує тим, що Львівською місцевою прокуратурою № 3 з'ясовано, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. 12.06.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та 09.02.2016 зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 55,7 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого мана - 742027146101. З відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підставою виникнення у [PERSON] права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна є договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 237 від 09.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б.. Згідно з вищевказаним договором купівлі-продажу, на момент продажу вищевказані нежитлові приміщення належали [PERSON] (продавець) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Трубою О.М. від 05.10.2015 індексний номер: 45083378. Запис про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на спірні нежитлові приміщення здійснено 01.10.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Трубою О.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) від 05.10.2015 індексний номер: 25035756. З матеріалів реєстраційної справи № 742027146101 на вищезгадані приміщення підтверджуються, що жодні документи, які б свідчили про набуття [PERSON] права приватної власності цей об'єкт нерухомого майна державному реєстратору не подавались, а останнім в подальшому прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за відсутності для цього правових підстав. Згідно рішення виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів № 271 від 26.05.1987 право власності на будинок по [ADDRESS] в цілому належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, а державна реєстрація права власності за територіальною громадою м. Львова здійснена 07.12.2006, про що наявний запис № 9741 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Тому, вважає, що нежитлові приміщення, загальною площею 55,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] вибуло з комунальної власності територіальної громади міста Львова без відповідної правової підстави. Тому зазначив, що підставою для представництва інтересів держави в особі Львівської міської ради, шляхом подання позову, є неправомірне вибуття з власності територіальної громади м. Львова нежитлових приміщень, що у свою чергу призвело до заподіяння шкоди інтересам держави, при тому, що Львівською міською радою, як уповноваженим органом, своєчасно не забезпечено збереження вказаного майна та не вжито достатніх заходів, в тому числі представницького характеру, щодо запобігання вибуття згаданого приміщення з комунальної власності, а також не вжито заходів щодо витребування його з чужого незаконного володіння і повернення у власність територіальної громади, а тому він як прокурор був змушений звернутись до суду з вказаним позовом в інтересах держави. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Просить позов задовольнити, оскільки спірний об'єкт нерухомості вибув з володіння територіальної громади м. Львова поза волею власника. Прокурор Машталяр Ю.А. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] набув права власності на спірне майно у встановленому законом порядку згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №237 від 09.02.2016. Вважає, що ні позовна заява, ні додані до неї документи не вказують на підстави для вилучення спірного майна - нежитлових приміщень площею 55,7 м.кв. що знаходяться на [ADDRESS] у [PERSON], як у добросовісного набувача. Зазначає, що надана прокурором копія рішення виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів № 271 від 26.05.1987 не підтверджує, що спірне приміщення належить територіальні громаді міста Львова та отриманий витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.12.2006 на підставі даного рішення, без отримання реєстраційного посвідчення є незаконним. Крім цього, рішення виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів № 271 від 26.05.1987 стосувалось житлових будинків, а згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 07.12.2006 в цьому будинку загальна площа 1125,7 м.кв., а житлова площа відсутня. Таким чином нежитлова будівля не могла бути передана документальної власності. Тому просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. у судове засідання повторно не з'явилася, однак у справі міститься заперечення на позов від 02.11.2017(а.с.60-63), з якого видно, що просить у позові відмовити повністю, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Богуна, 8 і у складі якого знаходяться спірні приміщення є у комунальній власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, підстава виникнення права власності рішення виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів № 271 від 26.05.1987, а державна реєстрація права власності за територіальною громадою м. Львова здійснена 07.12.2006, про що наявний запис № 9741 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №92473959 від 20.07.2017(а.с.11-16), що 12.06.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та 09.02.2016 зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 55,7 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого мана - 742027146101. Як вбачається із цієї ж інформаційної довідки, що підставою виникнення у [PERSON] права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна є договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 237 від 09.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б.. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.02.2016(а.с.27-28), посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б.(реєстр №237), нежитлове приміщення на вул. Богуна,8 у м. Львові площею 55,7 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 742627146101), що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Трубою О.М. 05.10.2015 (індексний номер 45083378), відчужено [PERSON]. Як вбачається із цієї ж інформаційної довідки, запис про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на спірні нежитлові приміщення здійснено 01.10.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Трубою О.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) від 05.10.2015 індексний номер: 25035756. З матеріалів реєстраційної справи № 742027146101(а.с.29-38) вбачається, що жодні документи, які б свідчили про набуття [PERSON] права приватної власності спірне майно - нежитлові приміщення площею 55,7 м.кв. що знаходяться на [ADDRESS]державному реєстратору не подавались, а останнім в подальшому прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за відсутності для цього правових підстав. Разом із тим, судом встановлено, що після здійснення державної реєстрації права власності територіальної громади [ADDRESS] спірні нежитлові приміщення 1-ого поверху цього будинку, що позначені в технічній документації під літ. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 загальною площею 55,7 кв.м. перебували на балансі ЛКП «Затишне» згідно довідки реєстраційний номер №6 від 13.04.2016 року (а.с24) та надавались в користування суб'єктам господарювання за договорами оренди нерухомого майна, зокрема договором оренди від 26.12.2006 № Ф-4934-6(а.с.21-23). Про те, що спірне нерухоме майно належить територіальній громаді м. Львова, а Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, як орган уповноважений управляти майном громади не відчужував вказане майно, свідчать також листи УКВ ДЕП ЛМР від 28.07.2016 № 4-2302-1032(а.с.17) та 23.08.2016 № 2302-3449(а.с.18). Крім того, судом встановлено, що за фактом незаконного вибуття з комунальної власності об'єктів нерухомого майна на території м. Львова, зокрема, спірних приміщень органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №4201614108000071 від 31.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України Частиною 1 ст. 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею, що встановлено ст.ст.317, 319 ЦК України. Частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Правова позиція щодо можливості витребування нерухомого майна у добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України відображена у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16. Крім цього, така ж правова позиція висловлена і у постановах Верховного Суду України №6-1цс15 від 11.02.2015 та №6-2069цс16 від 30.11.2016, у яких суд дійшов висновку, що дійсний власник, який не був стороною правочину, не був учасником судового розгляду і майно відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що право власності на спірний об'єкт нерухомого майна [PERSON], як покупець за вказаним договором купівлі-продажу, не набув, оскільки жодні документи, які б свідчили про попереднє набуття продавцем за цим договором ([PERSON]) права приватної власності на цей об'єкт нерухомого майна державному реєстратору не подавались, а останнім в подальшому прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за відсутності для цього правових підстав. Разом з тим, Львівська міська рада, як дійсний власник приміщення не була стороною цього договору, за яким відбулося відчуження спірного майна,а Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, як орган уповноважений управляти майном громади не відчужував вказане майно, а відтак вказане нерухоме майно слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею,що у свою чергу, є підставою, відповідно до статті 388 ЦК України, для витребування цього майна від [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що держава гарантує об'єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Виходячи з норми ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно ті речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які відповідають законодавству. Згідно із пунктом 41 «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно із положеннями частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно роз'яснень, що містить п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно із ст. 6 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що наданими суду доказами, які оцінені з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатність і взаємного зв'язок в їх сукупності, стверджується та обставина, що належне територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради майно (спірні нежитлові приміщення) вибуло із володіння територіальної громади м. Львова поза її волею, приходить до висновку, що таке майно підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] та зобов'язати його повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради та разом з цим слід скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на об'єкт спірного нерухомого майна. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволенні позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь прокуратури Львівської області слід стягнути судовий збір в сумі 4 833,39 грн., сплаченого за подання позовної заяви та з відповідача Пприватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. слід стягнути судовий збір в сумі 1 600,00 грн., сплаченого за подання позовної заяви

Outcome: approved