Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Київської міської ради та КП «Святошинське лісопаркове господарство» звернувся до суду з позовом про зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні позивачами права користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення за власний рахунок розміщених на вказаній земельній ділянці будівель та споруд. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] - є Київська міська рада, проте відповідачем здійснено на вказаній земельній ділянці самочинне будівництво, яке в силу ст. 376 ЦК України підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво. Прокурор Волинська А.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник позивача Київської міської Ради в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити вказуючи на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник позивача КП «Святошинське лісопаркове господарство » в судове засідання не з'явився. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення прокурора Волинської А.М., представника позивача Київської міської Ради, та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10.04.2013 у справі № 759/4336/13-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлові будівлі літ. «А», загальною площею 125,1 кв. м., літ. «Б» загальною площею 63,1кв.м., літ. «В» загальною площею 58,5 кв. м., літерою «Г» загальною площею 11,4 кв. м., літ. «Д» загальною площею 4.4 кв. м., літ. «Ж» загальною площею 4,4 кв. м., літ. «З» загальною площею 4,5 кв.м., літ. «К» загальною площею 4,5 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2013, реєстраційний номер 1781, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чорноног Н.В.. право власності на вказані приміщення перейшло до [PERSON] 23.07.2013 р. Апеляційний суд міста Києва ухвалив рішення, яким скасував рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10.04.2013 та відмовив у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на нежитлові будівлі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.2013 касаційну скасовано рішення судів попередніх інстанцій, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. За результатами нового судового розгляду Святошинським районним судом міс і а Києва 23.04.2014 у справі № 759/20665/13-ц (пр. № 2/759/1419/14) постановлено ухвалу, якою залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. На підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2016. реєстраційний номер 672, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Колесник О.І., право власності на зазначені приміщення перейшло до [PERSON] (відповідача). За інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], площею 0,1294 га обліковується за [PERSON] Під час обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка використовується [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень кафе. У Департаменті земельних ресурсів зареєстровано клопотання (К-27127) від 22.06.2016 про надання [PERSON] дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування існуючого кафе. Рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність чи оренду Київська міська рада не приймала. З матеріалів справи і пояснень прокурора вбачається, що [PERSON], а у подальшому [PERSON], з урахуванням приписів ст. 376 ЦК України за відсутності правовстановлюючих документів на землю не є особами, за якими можливо визнати право власності на самочинно збудований об'єкт. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Частинами 1, 2 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В силу ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень З позовної заяви, пояснень позивача і наданих доказів вбачається, що будівлі і споруди на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] є самочинним будівництвом, а тому у даних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 376 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 вказаної статті житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що будівлі і споруди на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] є самочинним будівництвом, власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем, а тому в силу положень ч. 4 ст. 376 ЦК України таке майно підлягає знесенню. На підставі наведеного суд дійшов висновку необхідність задоволення позову і зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні Київською міською радою та КП «Святошинське лісопаркове господарство» права користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення за власний рахунок розміщених на вказаній земельній ділянці будівель та споруд.

Outcome: approved