Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON].( надалі - Позивач) з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № Дз-35 від 27.01.2004 року Позивач має у спільній сумісній власності квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], співвласниками даної квартири є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На 1/4 частину вказаної квартири накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, обтяження накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Позивач звернулась із заявою до начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг, в якій просила надати копію постанови про арешт майна стосовно вищевказаної квартири. На що отримала відповідь про те, що згідно перевірки АСВП (спец розділ) виконавче провадження відповідно до якого накладено арешт, де [PERSON] є боржником завершено та відповідно до п. 9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року знищено, а також повідомлено, що [PERSON] має право звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. З матеріалів справи вбачається, що Позивач має у спільній сумісній власності квартиру, а саме ј частки квартири по [ADDRESS] (а.с.7). Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна містить запис № 9084957 від 24.09.2009 року про арешт нерухомого. Зазначене обтяження - арешт нерухомого майна, було вчинено на підставі постанови, АМ № 108893 від 23.09.2009 року виданої Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Об'єктом обтяження вказано квартира, 1/4 частина, адреса: [ADDRESS]; власник - [PERSON] (а.с. 8-9). Однак, з відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з вих. №13.13-32/869 від 03.01.2019 року, вбачається, згідно перевірки АСВП (спец розділ) виконавче провадження відповідно до якого накладено арешт, де [PERSON] є боржником завершено та відповідно до п. 9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року знищено, а також повідомлено, що [PERSON] має право звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.11). Відповідно до ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999р.) в редакції від 11.06.2009р., у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 316-321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 р. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів справи встановлено, що на момент закінчення виконавчого провадження, всупереч положенням ч. 2,3 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999р.) в редакції від 11.06.2009р., державним виконавцем не знято арешт, що був накладений у виконавчому провадженні згідно постанови про арешт майна боржника серії АМ №108893 від 23.09.2009р.. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України N 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Як визначено п.9.10 вказаного Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Орган, який наклав арешт, позбавлений можливості скасувати накладений арешт, оскільки виконавче провадження було знищено (а.с.11). На теперішній час позивач має намір розпоряджатися належним йому майном, проте через наявність арешту, позбавлений можливості це зробити. З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, судом повно та всебічно з'ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved