Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

До суду звернулася із позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на домоволодіння, що розташований за адресою: [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. «А», до складу якого входять: житлова кімната площею 13,5 кв.м., житлова кімната площею 15,2 кв.м., кухня площею 5,8 кв.м., веранда площею 9,4 кв.м., тамбур площею 1,8 кв.м., загальна площа будинку становить - 45,7 кв.м., житлова площа - 28,7 кв.м; сарай літ. «Б» площею 7,2 кв.м.; убиральні літ. «В» площею 0,7 кв.м.; огорожі та мостіння в порядку набувальної давності. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що її батько - [PERSON] збудував житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] без дозвільних документів. Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м.Одеси вищезазначене домоволодіння було вилучено. 20.12.1983 року [PERSON] отримав ордер на право зайняття ним та його родичами спірного домоволодіння. З 2002 року позивачка проживала разом з батьком за адресою: [ADDRESS] - даний факт встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2006 року. [INFO] року [PERSON] помер. Позивачка звернулась до КП «Пересипський» з заявою про приватизацію житла, але їй було відмовлено, оскільки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зазначено в рішенні виконкому № 634 від 16.11.1983 року. 28.10.2014 року позивачка надала до суду заяву в якій просила розглягути справу у її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити його (а.с.38). Від представника надійшло заперечення в якому зазначено, що позов не обґрунтований та незаконний, оскільки з матеріалів справи не видно щоб між [PERSON] та відповідною організацією, що видала ордер на зайняття спірного будинку, укладався договір найму. Після прийняття спірного домоволодіння на баланс місцевих рад, [PERSON] для реалізації свого права власності необхідно було звернутися до органів приватизації. [PERSON] не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що ОМР було надано заяву про відмову у здійсненні приватизації житла. Також позивачка просить визнати право власності за набувальною давністю на домоволодіння [ADDRESS] загальною площею - 45,7 кв.м.,а згідно ордеру №709 від 09.12.1983 року домоволодіння надавалося [PERSON], загальною площею 28,7 кв.м. За даних обставин відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського райвиконкому, актовий запис №1281 (а.с.44). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м.Одеси № 583 від 31.10.1983 року було вилучено самочинно побудоване домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). 09.12.1983 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Одеси було видано [PERSON] ордер №709, серії ЛР на зайняття будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Одеси від 16.11.1983 року № 634 (а.с.11,12-14). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 4304 (а.с.16). Домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в КП «ОМБТІ та РОН» не знаходиться, що підтверджується довідкою КП «ОМБТІ та РОН» № 4321801,0501 від 23.05.2005 року (а.с.19). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2006 року визнано за [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 21.06.2012 року (а.с.18). Згідно довідки КП «ДЕЗ «Пересипський» від 04.10.2012 року житловий будинок [ADDRESS] на їх балансі не знаходиться (а.с.17). Домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А», до складу якого входять: житлова кімната площею 13,5 кв.м., житлова кімната площею 15,2 кв.м., кухня площею 5,8 кв.м., веранда площею 9,4 кв.м., тамбур площею 1,8 кв.м., загальна площа будинку становить - 45,7 кв.м., житлова площа - 28,7 кв.м; сарай літ. «Б» площею 7,2 кв.м.; убиральні літ. «В» площею 0,7 кв.м.; огорожі та мостіння. Відповідно до технічного паспорту від 12.01.2006 року, наданого позивачкою, домоволодіння підлягає здачі в експлуатацію, тобто домоволодіння було самочинно збудоване та не здане в експлуатацію. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбаченого законодавством) в експлуатацію , забороняється. На момент будівництва спірного будинку діяла Інструкція про порядок реєстрації будинку та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСРС, яка передбачала, що домоволодіння повинні бути закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої ради депутатів трудящих. Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України затв. Указом Президента України від 8 квітня 2011 року N 439/2011, передбачено, що Держархбудінспекція України приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, видає відповідні сертифікати (пп.3 п.4 Положення). Позивачкою не було надано доказів, що вона зверталася до Інспекції ДАБК з вимогою про прийняття в експлуатацію спірного житлового будинку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, зазначено, що згідно статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed