Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі на теперішній час зареєстрована за місцем проживання, але не проживає з 2013 року дочка позивача [PERSON]. Відповідачка не заперечує проти зняття її з реєстрації за місцем проживання, однак не може це зробити, так як не має змоги виїхати на підконтрольну українській владі територію. Тому, позивач звернувся до суду і просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти відповідачку з реєстрації за місцем проживання. У судове засідання позивач не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивачка має право вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що між сторонами має місце спір, пов'язаний з житловими правовідносинами, при цьому заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом було встановлено, що дійсно позивачу на підставі права власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Відповідачка зареєстрована за місцем мешкання за вищевказаною адресою, проте з 2013 року за даною адресою не проживає (а.с. 6-7). Вказані обставини визнані сторонами і не потребують додаткового доказування. Виходячи з фактичних правовідносин, відповідачка втратила на теперішній час право користування зазначеною квартирою, так як не проживає в ній більше одного року. Разом з тим, суд приймає до уваги і те, що зняття з реєстрації здійснюється органом місцевого самоврядування і суд не може перебирати на себе функцію зняття осіб з реєстрації, а тому вважає необхідним задовольнити позов частково, визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. При цьому, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити згідно ст.217 ЦПК України порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial