Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі позивачка) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення коштів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], на період навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі цього позову до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення донькою віку двадцяти трьох років. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано рішенням Петропавлівського районного суду від 04 жовтня 2011 року. У період шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 01.09.2015 року донька [PERSON] навчається на 2 курсі економічного факультету «Українського державного хіміко-технологічного університету», на денній формі навчання (бюджет). Позивачка вказує, що відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини, розмір своєї заробітної плати приховує, хоча і має достатнє матеріальне становище і регулярний дохід, оскільки працює з 2004 року машиністом підземних установок на ШУ «Дніпровське» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля». Інших осіб на утриманні відповідач не має. Матеріальне становище позивачки не дозволяє їй одноосібно забезпечувати повнолітню доньку в повному об'ємі, надавати їй відповідне виховання та забезпечувати її навчання, без сторонньої допомоги. Позивачка працю вчителем у Дмитрівській ЗОШ Петропавлівського району, але її заробітної плати не вистачає для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини. На підставі статей 182, 191, 198-200 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі цього позову до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення донькою віку двадцяти трьох років. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом на підставі наданих позивачкою доказів встановлені такі обставини у справі. Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Петропавлівського районного суду № 2-613/11 від 04 жовтня 2011 року, що підтверджується копією судового рішення (а.с.4). У період шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 387535, виданим 15.07.1996 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.5). З 01.09.2015 року донька [PERSON] навчається на 2 курсі економічного факультету «Українського державного хіміко-технологічного університету», на денній формі навчання (бюджет), що підтверджується довідкою 17/115 від 31.05.2017 року, виданою деканом економічного факультету Державного вищого навчального закладу «Українського державного хіміко-технологічного університету» (а.с.12). Матеріальне становище позивачки не дозволяє їй одноосібно забезпечувати повнолітню доньку в повному обсязі, надавати їй відповідне виховання та забезпечувати її навчання, без сторонньої допомоги. Позивачка працює вчителем у Дмитрівській ЗОШ Петропавлівського району Дніпропетровської області, її заробітна плата за шість місяців становить без відрахування обовязкових платежів 46644 грн. 18 коп., що підтверджується довідкою про доходи від 02.06.2017 року № 605 (а.с.13), що є недостатнім для забезпечення нормальної життєдіяльності позивачки та її дитини, яка навчається стаціонарно. Відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини, розмір своєї заробітної плати приховує, хоча і має достатнє матеріальне становище і регулярний дохід, оскільки працює з 2004 року машиністом підземних установок на ШУ «Дніпровське» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля». Інших осіб на утриманні відповідач не має. Відповідач ці твердження позивачки не спростував, заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не надав. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3). Згідно з статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2). В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, що відповідач, як батько повнолітньої дитини, повинен піклуватися про неї та утримувати її під час навчання до досягнення нею віку двадцяти трьох років і має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі, визначеному п.1 ч.2 ст.4 зазначеного Закону. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України позивачка зазначила ціну позову за сукупністю виплат за шість місяців, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час подання позову відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 року складав 1600 грн., відповідно ціна позову склала 1684 грн. х 30% х 6 місяців = 3031 грн. 20 коп. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час вчинення процесуальної дії у вигляді ухвалення судового рішення передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. На підставі зазначеного, ст.ст. 182, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved