Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, який обґрунтований тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстрована з 11 жовтня 2012 року та мешкає його колишня дружина [PERSON] , з якою у позивача було розірвано шлюб 29 грудня 2004 року. Позивач вказує, що відповідач самовільно захопила вказаний будинок та розпоряджається ним на власний розсуд, встановивши власні замки та не допускаючи позивача до належного йому будинку. Позивач має намір проживати у вказаному будинку зі своєю цивільною дружиною, однак відповідач чинить йому перешкоди у цьому. Відповідач на теперішній час продовжує всупереч волі позивача проживати у зазначеному будинку, посилаючись на факт реєстрації в ньому, як на підставу подальшого в ньому проживання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, зняття її з реєстраційного обліку та виселення, а також встановити згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття відповідним реєстраційним органом відповідача з реєстрації за місцем мешкання. Судові витрати по справі позивач просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що йому у спадщину від батьків дістався житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку він проживав разом з відповідачем до розірвання шлюбу. На даний час відповідач чинить перешкоди у розпорядженні житловим будинком, мотивуючи вказане тим, що на її думку вона має право на частину вказаного домоволодіння. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що проживає у вказаному будинку більше тридцяти років, утримує його, як в той час позивач веде аморальний образ життя. Вважає, що позивач заволодів зазначеним домоволодінням незаконно. До 2016 року позивач їй з приводу домоволодіння ніяких претензій не висував. На даний час вона іншого житла не має, у зв`язку з чим вважає, що не підлягає виселенню. Відповідач надала відзив, згідно якого вказує, що позивачем було надано їй дозвіл на проживання у вищезазначеному домоволодінні та реєстрацію за місцем проживання. Позивач у 2016 році самостійно покинув місце проживання за адресою реєстрації відповідача, він мав і має вільний доступ до будинку. Протягом багатьох років позивач не приймав участі у витратах по утриманню домоволодіння, відповідач самостійно здійснювала обслуговування будинку. Просить врахувати той факт, що у неї немає іншого житла і вказане домоволодіння є основним і єдиним її місцем проживання, а її фінансове становище не дозволяє їй придбати чи винайняти інше житло. Вважає, що має право на проживання у домоволодінні як колишній член сім`ї позивача, тобто його колишня дружина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з позивачем, так як він є власником будинку [ADDRESS] . При цьому, колишня дружина позивача [PERSON] на даний час чинить перешкоди у праві розпорядження позивача будинком, не підпускає його до домоволодіння, провокує сварки, після чого викликає правоохоронні органи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що будинок [ADDRESS] дістався позивачу у спадщину після смерті його батьків. Позивач з відповідачем проживали у вказаному будинку як чоловік і дружина, однак через деякий час вони розлучилися і позивач почав проживати окремо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що діти дочки відповідача на даний час проживають у будинку [ADDRESS] . Відповідач постійно проживала у вказаному будинку. Позивач зловживає алкогольними напоями. Відповідач не чинить перешкод у користуванні позивачем домоволодінням. Згідно рішення Троїцького районного суду Луганської області від 06 жовтня 2011 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] (а.с. 13). Право власності на домоволодіння було зареєстровано 02 листопада 2011 року (а.с. 15). На даний час за адресою по [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] (а.с. 16-22). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 29 грудня 2004 року № 2-12/2005 (а.с. 14). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки), які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, у тому числі й колишні члени сім`ї, якщо сімейні відносини з власником будинку припинені. При цьому, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 29 грудня 2004 року, а позивач набув у власність домоволодіння після його державної реєстрації 02 листопада 2011 року. Тобто при набутті позивачем у власність домоволодіння, відповідач не була членом сім`ї позивача і не наділена правом користування житлом як колишній член сім`ї позивача, оскільки між ними було розірвано шлюб ще до набуття позивачем у власності даного домоволодіння. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина 4статті 9 ЖК України). Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, оскільки позивач набув право власності на домоволодіння вже після розірвання шлюбу з відповідачем, так як відсутня згода позивача на проживання відповідача в домоволодінні, не досягнуто домовленості щодо порядку користування домоволодінням, враховуючи абсолютність права власності, аргументи позивача щодо підставності виселення відповідача, необхідність використання спірного домоволодіння для проживання власної родини позивача, пояснення свідків, суд приходить до висновку про обґрунтованість позивачем пропорційності виселення аргументованій меті поданого позову. Підстави для відмови в задоволені позову про визнання відповідача таким, що втратила право користування житлом відсутні. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved