Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] представник позивачки [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обгрунтування заяви вказала, що 02 листопада 2008 року уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований Мульчицькою сільською радою Володимирецького району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 13. Шлюбне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Сімейних стосунків не підтримують. За час спільного проживання у них народилося троє дітей, син [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO], донька [PERSON] [INFO] Позивачка разом з малолітніми дітьми проживають окремо. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, в житті дітей, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з'явилися. В свою чергу представник позивачки [PERSON] надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 13.12.2018 року повідомлений судом належним чином в судове засідання не з'явився, що за правилами ч.8 п. 1 ст. 128 ЦПК України свідчить про належне його повідомлення. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що 02 листопада 2008 року, сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02 листопада 2008 року. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком дітей сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO], доньки [PERSON] [INFO] Даний факт стверджується оглянутим в судовому засіданні та долученими до справи свідоцтвом про народження. Із довідки №2161 від 23.07.2018 року яка видана Більськовільською сільською радою Володимирецького району вбачається, що діти перебувають на утриманні матері [PERSON] Також згідно матеріалів справи встановлено, що [PERSON], на даний час офіційно не працевлаштований. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені, відповідач з позивачкою не проживають спільно, діти проживають разом з матір'ю і знаходяться повністю на її утриманні, відповідач проживає окремо. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, і є підстави для його розірвання. Дітей залишити проживати з матір'ю. У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка бажає залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, однак це не звільняє його від обов'язку по утриманню дітей. Виходячи з вище викладеного, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, суд рахує за правильне визначити розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] у розмірі 1/2 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Поряд з тим, рішення слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь держави у розмірі 704 грн. 80 коп. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка та її представник не ставлять.

Outcome: approved