Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з нею. Позивачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні наполягала на задоволенні заявлених нею позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з її малолітнім сином, розлучив дітей, а вона має змогу їх утримувати надавати належне піклування, що підтверджується матеріалами даної справи. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити позивачці у задоволенні позову, посилаючись на те, що батько має всі необхідні можливості утримувати дітей, забезпечений житлом та фінансово, має ліпші умови проживання для дітей чим позивачка, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи. Відповідач та його представник у судове засідання 18 липня 2014 року повторно не прибули, хоча належним чином повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи, тому за таких обставин суд розглядає справу за їх відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не прибув проте надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначаючи, що проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечує. Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], у відомостях про батьків зазначено, що його батьками є: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO], у відомостях про батьків зазначено, що її батьками є: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Висновком органу опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації від 23 січня 2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір'ю [PERSON]. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Черкаської РДА №8 від 23 січня 2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір'ю [PERSON]. Суд зазначає, що органом опіки та піклування при прийнятті відповідного висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей, досліджено всі дані, що характеризують особу матері [PERSON] і на підставі зібраних документів прийнято відповідне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. За приписами ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З огляду на наведені обставини, суд дійшов до висновку, що саме на орган опіки та піклування та комісію з захисту прав дитини Черкаської РДА покладено обов'язки, що прийняття відповідних рішень про визначення місця проживання дітей, врахування інтересів дитини, дослідження відповідних умов проживання та виховання дітей і прийняття на основі проведених заходів відповідних рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частиною 1 статті 152 СК України визначено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Приписами ч. 1 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 161 СК України встановлено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд дослідивши надані позивачкою документи, щодо місця її роботи, акт обстеження житлово-побутових умов, характеристику, довідку про доходи та враховуючи висновок органу опіки та піклування, вважає, що мати [PERSON] має змогу створити малолітнім дітям належні умови для виховання та розвитку, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з матір'ю [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищенаведені обставини та виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved