Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до будинкової книги в даний час в цьому будинку зареєстровані та проживають його дружина [PERSON] та сини [PERSON] , 1999 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження. При спробі оформлення субсидії та обрахування комунальних витрат було виявлено, що в цьому будинку залишається зареєстрованою громадянка Російської Федерації [PERSON] . Після продажу будинку матері позивача [PERSON] виїхала в РФ м. Санкт-Петербург і з того часу ні позивач, ні інші члени його родини про її долю нічого не знають. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на них, чим об`єктивно порушуються права позивача, тому він змушений звернутися з позовом до суду. На цих підставах просить суд визнати [PERSON] , 1947 року народження, такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , та примусово зняти її з реєстраційного обліку в його будинку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. У вступному слові зазначив, що звернувся до суду, так як у зв`язку зі змінами у законодавстві його колишня дружина, яка проживає у будинку, вказаному у позові, не може оформити субсидію із-за реєстрації у будинку відповідача, а також не може сама сплачувати комунальні послуги, так як є особою з інвалідністю. Особисто відповідач у будинку за місцем реєстрації не проживає і останній раз приїздила приблизно сім років тому. Вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує і просить не стягувати з відповідача на його користь судові витрати. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 30.04.2020 року та 21.12.2020 року не з`явилась, про день та час судового розгляду була повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подала. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази, надані позивачем, встановив наступне. Відповідно до договору дарування будинку від 11.06.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3160, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належить Дарувальнику [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 05.09.2000 року за реєстром №4938, зареєстрованого в БТІ м.Умані під №5168. У тексті Договору дарування зазначено, що у відповідності зі ст.ст. 182, 657 Цивільного Кодексу України цей договір підлягає реєстрації в БТІ м.Умані. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними будинкової книги на вказаний житловий будинок та відповіддю від 03.01.2020 року з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області, наданою на запит суду. Позивач у своїй позовній заяві, обґрунтовуючи своє звернення до суду та порушення його прав, посилається на те, що він є власником будинку [ADDRESS] , і реєстрація у його будинку відповідача перешкоджає йому володіти, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. У відповідності\~до положень\~ч.1,\~ч.2\~ст.182\~Цивільного кодексу\~України (в\~редакції,\~яка діяла\~на час\~укладення договору\~дарування від\~11.06.2008\~року),\~ право\~власності та\~інші речові\~ права\~ на\~ нерухомі\~ речі,\~обмеження цих\~прав,\~їх виникнення,\~перехід і\~припинення підлягають\~державній реєстрації.\~ Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Частина 4 статті 334 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 11.06.2008 року) визначала, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Тотожні положення закріплені у статтях 182 та 334 Цивільного кодексу України і в редакції, яка діє на час розгляду справи в суді. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності\~до вимог\~статей 76-81\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~Ці дані\~встановлюються такими\~засобами:\~1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами;\~2)\~висновками експертів;\~3)\~показаннями\~свідків.\~ Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не\~бере до\~розгляду докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач не надав суду доказів того, що його право власності на будинок згідно договору дарування будинку від 11.06.2008 року було належним чином зареєстровано у органах, які здійснювали державну реєстрацію прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості, і, відповідно, не надав суду доказів того, що він набув право власності на будинок [ADDRESS] . Суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав як власника нерухомого майна, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed