Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася Тульчинська районна державна адміністрації, як орган опіки та піклування з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації, перебуває малолітня [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження дитини, її батьками є: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00017494032 виданого 29.12.2016, Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відомості про батька дитини внесені на підставі клопотання міської лікарні «Центр матері і дитини» про реєстрацію дитини одинокої матері. Розпорядженням голови Тульчинської районної державної адміністрації № 101 від 31.03.2017, малолітній [PERSON] [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Підставою для надання відповідного статусу слугувало рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.02.2017, згідно якого в [PERSON] відібрано її малолітню доньку [PERSON], без позбавлення батьківських прав. Відповідно до Висновку про стан здоров'я, малолітня [PERSON] має діагнози: ДЦП, спастична диплегія, відсутність статодинамічної функції, 3-подібний сколіоз ТІ ступеню, плоско-вальгусна деформація стоп, контрактура колінних та гомілково-стопних суглобів, далекозорість обох очей. Група здоров III, та потребує медико-педалогічної та медико-соціальної корекції. Має статус динити-інваліда та зараховано її до Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інваліда «Промінь». Згодом, малолітню [PERSON] влаштовано на повне державне утримання до закладу системи соціального захисту населення першого профілю Херсонської обласної ради КЗ «Олешківський «Цурюпинський» дитячий будинок-інтернат». Так, з моменту прийняття судом рішення про відібрання дитини, [PERSON] взято під соціальний супровід працівниками Тульчинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, проте остання відмовилася від співпраці. У зв'язку з веденням аморального способу життя, невиконанням індивідуального плану соціального супроводу, виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківський прав. Зважаючи на викладене, просить суд позбавити [PERSON], батьківських прав щодо доньки [PERSON] Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заву, у якій позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] визнає у повному обсязі та просить розглянути без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випаду визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якої записана [PERSON], а батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.2017, виданого повторно Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.7). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00017494032 виданого 29.12.2016, Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відомості про батька дитини внесені на підставі клопотання міської лікарні «Центр матері і дитини» про реєстрацію дитини одинокої матері (а.с. 8-9). Розпорядженням голови Тульчинської районної державної адміністрації № 101 від 31.03.2017, малолітній [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.10). Підставою для надання відповідного статусу слугувало рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.02.2017 (а.с.11-13), згідно якого в [PERSON] відібрано її малолітню доньку [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Відповідно до копії Висновку про стан здоров'я, малолітня [PERSON] має діагнози: ДЦП, спастична диплегія, відсутність статодинамічної функції, S-подібний сколіоз ІІ ступеню, плоско-вальгусна деформація стоп, контрактура колінних та гомілково-стопних суглобів, далекозорість обох очей. Група здоров III, та потребує медико-педалогічної та медико-соціальної корекції (а.с.15). Згідно Рішення № 48 від 27.01.2017 адміністрації Вінницького центру соціальної реабілітації дїтей-інвалідів «Промінь», [PERSON], зараховано до їх закладу на реабілітацію (а.с.17). Відповідно до листа Вінницького центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» № 27 від 31.01.2018, за період перебування дитини в їх закладі, а саме з 27.01.2017 по 27.07.2017, її мати відвідувала 4 рази та 1 раз телефонувала (а.с.18). Рішенням № 9 від 29.09.2017, комісія з питань захисту прав дитини Тульчинської районної державної адміністрації, з метою надання комплексу соціальних послуг спрямованих на повернення дитини до біологічної сім'ї, [PERSON], взято під соціальний супровід (а.с.21), проте остання відмовлялася від співпраці, переховуючись в помешкані якому вона проживає, що підтверджується відповідними Актами про відвідування [PERSON] від 17.10.2017, 22.11.2017, 18.12.2017 та 18.01.2018 (а.с. 22-25). Згідно копії розрахунку Тульчинського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області № 11047 від 20.12.2017, заборгованість по аліментах [PERSON] станом на 01.12.2017 становить 8168, 71 грн. (а.с.30). У відповідності до висновку районної державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав № 01.01-40/690 від 03.04.2018, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Статтею 15 Цивільного кодексу України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей , піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя , зобов'язані поважати дитину. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 ПП ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної Постанови, роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В порушення даних принципів щодо виховання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, що підтверджується наявними в справі доказами. Враховуючи наведені обставини судом встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. Більше того, усі обставини свідчать про те, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям доньки, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Правовідносини, що виникли між сторонами, регламентуються ст. 150, 164, 166, 180, 182, 183, 191, 193 СК України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved