Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач вказує, що 06 травня 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від спільного шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . В останній час її відносини з чоловіком почали псуватися. Відповідач мало уваги приділяє їй та дитині. Через постійні конфлікти спільне життя між ними стало неможливим. Кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. З січня 2019 року вони почали проживати окремо. Чоловік повернувся жити до смт Олександрівка Донецької області. Збереження шлюбу між ними неможливе. Посилаючись на вищевикладене, позивач вирішила розірвати шлюб, після розірвання якого просила залишити їй прізвище чоловіка [PERSON] . Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] та малолітню дочку залишити проживати разом з нею, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначались на 26.11.2019, 23.12.2019, не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Гадяцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, 06 травня 2017 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), актовий запис № 64. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження. Як вбачається зі змісту довідки № 308, від 09.10.2019, виданої виконавчим комітетом Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає разом з сином [PERSON] , 2013 року народження та дочкою [PERSON] , 2018 року народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що сім`я розпалась через несумісність поглядів на сімейні відносини і відновити подружні стосунки неможливо. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] .

Outcome: approved