Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

До суду з позовом до ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» звернувся [PERSON] посилаючись на наступні обставини. Так, 30 березня 2016 року, він, як споживач, з метою придбання транспортного засобу, а саме трактора МТЗ 82.1 Білорус, 2012-2013 року випуску, звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Цього ж дня, між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та позивачем було укладено договір фінансового лізингу № 003761 від 30.03.2016 року, згідно якого ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» -Лізингодавець, згідно якого позивач-лізінгоодержувач зобовязувався придбати транспортний засіб, згідно його замовлень та специфікації (Додаток № 2 до даного договору). Відповідно до п. 8.2 договору фінансового лізингу № 003761 від 30.03.2016 року, вартість предмета лізингу становить 180 000 грн. з урахуванням, як вартості транспортного засобу, так і всіх комісійних платежів ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». При цьому представники ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» запевняли [PERSON], що трактор МТЗ 82.1 Білорус є в наявності, та що після сплати ним обумовленої суми в розмірі 100 000 грн., він отримає зазначений транспортний засіб протягом 2-3 діб. 30.03.2016 року [PERSON] перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», який зазначено у договорі фінансового лізингу № 003761 кошти в розмірі 100 000 грн. 31.03.2016 року представники ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в телефонній розмові повідомили [PERSON], що замовленого ним транспортного засобу, а саме трактора МТЗ 82.1 Білорус, 2012-2013 року випуску у них не має, придбати його вони не можуть, та запропонували йому інший транспортний засіб, який, не відповідає його вимогам та замовленню, а також і умовам специфікації до даного договору. [PERSON] вирішив врегулювати спір в досудовому порядку шляхом письмового звернення до відповідача, проте отримав письмову відповідь про відмову повернути всі кошти, повідомивши, що кошти він отримає не раніше, як через місяць, і не в повному обсязі, а за мінусом різних комісій та інших платежів, тобто на 40 % менше від сплачених фактично. Враховуючи, що представники ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в м. Києві, по вул. Шовковична, 42-44 відмовилися вирішити дане питання мирним шляхом [PERSON] був змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за договором [PERSON] позовну заяву підтримав, просив її задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності представника відповідача. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, про дати судового розгляду був належним чином повідомлений, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення, жодних заяв про розгляд справи без їх участі до суду не подавав. Представник третьої особи управління у справах захисту прав споживачів до суду не з»явився, проте його не перешкоджає розгляду даної справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи наступне. Судом встановлено, що 30.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 003761 від 30.03.2016 року, згідно якого ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» -Лізингодавець, згідно якого позивач-лізінгоодержувач зобовязувався придбати транспортний засіб, згідно його замовлень та специфікації (а.с.7-12). 30.03.2016 року [PERSON] перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», який зазначено у договорі фінансового лізингу № 003761 кошти в розмірі 100 000 грн, що підтверджується квитанцією Приватбанку від 30,03.2016 р. (а.с.16). Наступного дня, 31.03.2016 року позивачу [PERSON] представники ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в телефонній розмові повідомили, що замовленого ним транспортного засобу, а саме трактора МТЗ 82.1 Білорус, 2012-2013 року випуску у них не має, придбати його вони не можуть, та запропонували йому інший транспортний засіб. 18.04.2016 року після звернення [PERSON] та його адвоката до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», позивачу на його картковий рахунок від відповідача були перераховані кошти в сумі 49 200 гривень. Решту суми-50\~800 гривень відповідач відмовився повернути, мотивуючи у письмовій відповіді тим, що 100\~000 гривень це адміністративний платіж від загальної вартості замовленого трактору, яка становить 180\~000 гривень. Тому на підставі умов укладеного договору, [PERSON] було повернуто сплочений ним авансовий платіж в сумі -49200 гривень, підстав для повернення решти суми не має та такі обставини не передбачені підписаним сторонами договором. Відповідно до ч.1 ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача, а саме: споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно вимог ч.1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника), відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі); Частиною 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів; Відповідно до ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, зміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязання щодо продажу (поставки) предмету договору лізингу. Статтею 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу : -обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю ; -відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню або умовам договору чи специфікації; -вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом договором лізингу випадках; -вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих не виконанням або не належ\-ним виконанням умов договору лізингу ; У випадку, якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати : -заміни речі, якщо це можливо ; -відповідного зменшення розміру плати за користування річчю ; -безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення ; -розірвання договору і відшкодування збитків, які йому були задані. Враховуючи вимоги вищенаведеного аналізу законодавства, що регулює відносини в сфері фінансового лізінгу, суд дійшов висновку, про те, що укладений між сторонами Договір фінансового лізінгу № 003761 від 30.03.2016 року певною мірою суперечить деяким актам цивільного законодавства та зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів», що не відповідає положенню ч.1 ст.203 ЦК України, тому відповідно до ст.215 ЦК України вищезазначений Договір слід визнати недійсним. У зв»зку з висновком суду про недійсність укладеного між сторонами договору, суд, враховуючи вищенаведене, вважає, що підлягає задоволенню також і вимога позивача про стягнення з відповідача решти коштів, які були ним сплочені та не повернуті ТОВ Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в сумі 50\~800 гривень. Крім того, виходячи із положень ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в разі порушення виконавцем умов договору про виконання робіт і надання послуг - споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і надання послуг і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступає! до виконання договору або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений термін стає неможливим. Згідно із ч. 4 даної статті, - за наявності у роботах (послугах) істотних відступів від умов договору або інших істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Частиною 5 вищезгаданого закону визначено, що якщо виконавець не виконує, прострочує виконання роботі (надання послуги) згідно з договором, він за кожний день (годину, якщо тривалість виконання визначена у годинах) прострочення сплачує споживачеві пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі колі вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмір трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки згідно з п.8.2 укладеного договору фінансового лізингу гривневий еквівалент предмета лізингу становить 180 ООО грн., то 3 % від них складає 5400 грн., які, в свою чергу за 30 календарних днів становлять 162 000 грн., з розрахунку :180000 грн. * 3% = 5400 грн.; 5400 грн. * 30 діб = 162 000 грн. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі, а тому стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 162\~000 гривень. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди де прямо зазначено, що суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення питань, пов'язаних із відшкодуванням моральної шкоди. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за нявності її вини. Відповідно до загальних підстав відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування моральної шкоди підлягають -наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинниго зв»язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Наявність моральної шкоди представник позивача в судовому засіданні пояснював тим, що зазначений ним розмір моральної шкоди в сумі 10\~000 гривень, визначений ним на підставі того, що протягом тривалого часу, позивач та його родина перебували у важкому психологічному стані, та за рекомендаціями лікарів приймали заспокійливі та антидеприсивні ліки. Внаслідок погіршення стану здоровя позивач вимушений був деякий час не працювати, брати вимушені відпустки без збереження заробітної плати. В результаті чого, він та члени його родини не мають можливості вести звичний спосіб життя, постійно перебувають у пригніченому моральному стані, що відобразилося на стані їх здоровя. Суд, критично відноситься до позиції позивача та його представника, яка фактично не підтверджена документальними доказами в розумінні ст. 57,58 ЦПК України. Проте, проаналізувавши всі докази у сукупності та враховуючи, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ЗУ «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку про те, що у зв»язку із порушенням прав споживача-позивача по справі йому певною мірою діями відповідача дійсно було спричинена моральна шкода, але в значно меншому розмірі, ніж визначено позивачем. Тому стягненню з відповідача підлягає спричинена моральна шкода в розмірі -2\~000 гривень.

Outcome: partial