Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з нею. Рішенням Черкаського районного суду від 18 липня 2014 року позовні вимоги позивачки задоволено та визначено місце проживання дітей з нею. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено позивачці у задоволенні позовних вимог. Відповідачем у справі [PERSON] до початку розгляду справи по суті пред'явлено зустрічний позов до [PERSON] в якому позивач просив визначити місце проживання дітей з ним. У зв'язку з повторною неявкою позивача за зустрічним позовом, ухвалою суду від 18 липня 2014 року зустрічний позов залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 серпня 2014 року ухвалу суду першої інстанції про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині. Зустрічна позовна заява [PERSON] мотивована тим, що він має у власності нерухомість та земельну ділянку, має стабільний дохід та умови проживання для малолітніх дітей, має позитивні характеристики з місця роботи та з місця проживання, а тому вважає що місце проживання його дітей має бути визначене саме з ним. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити обґрунтовуючи свою позицію обставинами наведеними у позові та зазначав, що на даний час змінилися обставини, які враховувалися органом опіки під час надання висновку, щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір'ю та не досліджувалися умови проживання батька дитини, також відповідачка [PERSON] змінила місце проживання та роботи, має іншу сім'ю де народила дитину, а тому вважав за доцільне визначити місце проживання дітей саме з батьком і вважав висновок органу опіки наданий час таким, що втратив свою актуальність. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні стосовно задоволення позовних вимог позивача заперечувала, зазначаючи, що батьком свідомо проігноровано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дітей з матір'ю, матір дітей позивач позбавив можливості виховувати своїх дітей, чинячи перешкоди в можливості бачитися з дітьми, самовільно забравши дітей. Щодо зауваження представника позивача про те що змінилися обставини, як місця проживання матері так і її місця роботи та доходу, зазначала, що життя не стоїть на місці і відповідачка вийшла заміж, однак акцентувала увагу на тому, що станом на сьогодні є висновок органу опіки та піклування, згідно якого прийнято рішення про доцільність визначити місце проживання дітей саме з матір'ю, що відповідатиме інтересам дітей і позивач у разі зміни як власних умов так і умов відповідачки не позбавлений можливості звернутися з відповідним зверненням до органу опіки та піклування для прийняття нового рішення з даного питання і саме з цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не прибув проте надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначаючи, що просить суд захистити інтереси дитини. Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], у відомостях про батьків зазначено, що його батьками є: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO], у відомостях про батьків зазначено, що її батьками є: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Висновком органу опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації від 23 січня 2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір'ю [PERSON]. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Черкаської РДА №8 від 23 січня 2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір'ю [PERSON]. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 29 січня 2014 року [PERSON] набув права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно договору дарування земельної ділянки від 29 січня 2014 року [PERSON] набув права власності на земельну ділянку за даною ж адресою. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 09 січня 2014 року, складеного представником сільської ради та сусідами, [PERSON] має належні умови проживання дітей за адресою його проживання. Відповідно до довідок-характеристик [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання. Як вбачається з рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 серпня 2014 року однією з підстав для скасування рішення суду яким було визначено місце проживання дітей з матір'ю [PERSON] стало те що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 липня 2014 року визнано незаконним та скасовано рішення органу опіки та піклування Черкаської РДА №8 від 23 січня 2014 року, яким визначено доцільність визначення місця перебування дітей з матір'ю. Однак як вбачається з ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року зазначена постанова суду скасована, а провадження у справі закрите, тобто висновок органу опіки та піклування на даний час є чинним. Суд зазначає, що органом опіки та піклування при прийнятті відповідного висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей, досліджено всі дані, що характеризують особу матері [PERSON] і на підставі зібраних документів прийнято відповідне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. За приписами ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З огляду на наведені обставини, суд дійшов до висновку, що саме на орган опіки та піклування та комісію з захисту прав дитини Черкаської РДА покладено обов'язки, що прийняття відповідних рішень про визначення місця проживання дітей, врахування інтересів дитини, дослідження відповідних умов проживання та виховання дітей і прийняття на основі проведених заходів відповідних рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частиною 1 статті 152 СК України визначено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Приписами ч. 1 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 161 СК України встановлено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд погоджується з думкою представника позивача [PERSON] щодо того, що на даний час змінилися обставини, які були враховані органом опіки та піклування під час прийняття відповідного рішення. Разом з тим суд зауважує, що рішення суду щодо визначення місця проживання дітей з будь-ким з батьків не є сталим і в разі зміни умов проживання, доходів, способу життя та інших обставин, батьки не позбавлені можливості звернутися до органу опіку та піклування щодо прийняття нового рішення з даного приводу та за відповідним судовим захистом свого права. Беручи до уваги наявне рішення органу опіки та піклування, щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір'ю та те що наведені позивачем обставини його умов проживання, доходу та інші не були предметом дослідження відповідного органу опіки та піклування, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими щодо задоволення не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: dismissed