Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся з позовом до суду, в якому просить витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення (група приміщень під номером 122) в літері «А», загальною площею 114,60 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 77807380000) (т. 1, а.с. 1-9). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Київською місцевою прокуратурою № 4 виявлено факт незаконного вибуття нежитлового приміщення (групи під номером 122) загальною площею 114,60 кв.м. по [ADDRESS] з власності територіальної громади міста Києва. Спірне житлове приміщення на даний час перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та є комунальною власністю і належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради. Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 18.11.2016 р., Київською міською радою, як власником майна територіальної громади м. Києва, рішення про відчуження вказаного нежитлового приміщення загальною площею 114,6 кв.м. не приймалось та його приватизація не здійснювалась. В той же час встановлено, що Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна право власності на нежитлове приміщення (група приміщень №122) в літ.«А» загальною площею 114,60 кв.м. по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 29.11.2008 р. у справі №2-864/08. Проте згідно з інформацією Гребінківського районного суду Полтавської області цивільна справа №2-864/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна до вищевказаного суду не надходила та не розглядалась. Таким чином, [PERSON] у передбаченому законодавством порядку не набув права власності на спірне комунальне майно та не мав права ним розпоряджатись. В подальшому, 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Жердєєвою Н.О. зареєстровано право власності на вказану нежитлову будівлю за [PERSON] (запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: 951880, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 77807380000) на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 07.06.2013 р. № [NUMBER] у ході примусового виконання рішення. Проте згідно з листом Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 26.01.2017, виконавчі документи у справі №2-563/11 щодо примусового звернення стягнення на вказане майно, як предмет іпотеки, у провадженні служби не перебували та на прилюдних торгах майно не реалізовувалося. Крім того, за інформацією Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2017 р. справа №2-563/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі директора регіональної дирекції до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за 2011 рік до суду не надходила та судом не розглядалась. У подальшому спірне майно відчужувалось неодноразово. Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.05.2017 на даний час право власності на вказане майно зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.08.2013, укладеного між ним та [PERSON] Таким чином, за відсутності рішення уповноваженого органу щодо відчуження вказаного комунального майна, спірні приміщення вибули з власності територіальної громади поза її волею у порушення встановленого законодавством порядку та на підставі неіснуючих судових рішень і правочинів. Зважаючи на те, що спірне нежитлове приміщений вибуло з комунальної власності за відсутності волевиявлення дійсного власника - Київської міської ради, майно підлягає витребуванню від останнього набувача [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь територіальної громади м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2017р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (т.1, а.с. 69). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2017р. залучено до участі у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] про витребування майна у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та [PERSON] (т.1, а.с. 82,83). 08.09.2017 р. представник ЖБК «Нептун» суду подана заява про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ЖБК «Нептун» з долученням позовної заяви, в якій просить суд визнати недійсним договір Купівлі-продажу від 28.08.2013р. нежитлових приміщень групи приміщень під номером 122 (в літері «А») загальною площею 114,60 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с. 85-88). Позовні вимоги ЖБК «Нептун» обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON], відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником зазначеного нежитлового приміщення за вищевказаною адресою на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 2264, виданий 28.08.2013 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Рисс М.О. Будинок [ADDRESS] входить до складу одного з трьох будинків ЖБК «Нептун». ЖБК «Нептун» існує з 1969 р. З цього часу допоміжне нежитлове приміщення будинку [ADDRESS] ні кооперативом, ні Дніпровського районною у м. Києві державною адміністрацією жодним чином ніколи і нікому не відчужувалось. За таких обставин, є всі підстави вважати договір купівлі-продажу приміщення, на який посилається відповідач, є сфальшованим та недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2017 р. залучено до участі у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», [PERSON] про витребування майна у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив «Нептун» (т.1, а.с. 95-96, 97-98). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2017 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи Житлово-будівельний кооператив «Нептун» Хаперського А.С. про залишення позову заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», [PERSON] про витребування майна без розгляду (т.1, а.с. 182-183, 184-185). 29.03.2018 р. від представника [PERSON] [PERSON] до суду надійшли заперечення до позову, в яких просила відмовити у задоволені позову, як необґрунтованому, та зазначила, що спірне нерухоме майно придбано [PERSON] на законних підставах та на умовах договору купівлі-продажу від 28.08.2013 р., відтак, його не може бути позбавлено права на таке майно з врахуванням припущеної державним органом халатності щодо виконання своїх обов'язків, зокрема в частині своєчасного виявлення факту вибуття з його власності нерухомого майна. Крім того, посилаюсь на ст. 257 ЦК України, вважає що строк позовної давності органом прокуратури пропущений, оскільки Дніпровська районна рада м. Києва, а потім вже і Київська міська рада мали дізнатись про факт вибуття нерухомості, розташованої за адресою: [ADDRESS], ще у 2008 році під час передачі зазначеного майна на баланс міської ради (т.1, а.с. 207-213). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2018р. залучено до участі у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», [PERSON], Житлово-будівельний кооператив «Нептун» про витребування майна у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] та [PERSON] та залучено до участі у справі за позовом третьої особи із самостійними вимогами Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Рисс Марина Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] (т. 1, а.с. 222-223, 224-225). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т.2, а.с. 40-41, 42-43). В судовому засіданні представник Київської місцевої прокуратури № 4 Назарко М.В. підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити, у задоволенні позову третьої особи ЖБК «Нептун» просила відмовити, посилаючись на його безпідставність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи із самостійними вимогами ЖБК «Нептун» Хаперський А.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ЖБК «Нептун» з підстав викладених в позовній заяві, у задоволенні позову Київської місцевої прокуратури № 4 просив відмовити. Представник Київської міської ради, представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Рисс М.О. в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, своїм правом подати пояснення по справі треті особи не скористались. Суд вислухавши пояснення представника Київської місцевої прокуратури № 4 та представника третьої особи із самостійними вимогами ЖБК «Нептун», дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 р. №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва» зі змінами від 26.12.2002 №220/380 затверджено перелік комунальної власності територіальної громади міста Києва, до якого включено нежилі приміщення площею 125,0 кв.м. на [ADDRESS] (т.1, а.с.13,14-15). Відповідно до рішення Дніпровської районної у м. Києві ради від 16.09.2008р. №279 «Про внесення змін до рішення Дніпровської районної у місті Києві ради від 26.06.2008р. №239 «Про затвердження переліку об'єктів, що відноситься до власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва, які підлягають приватизації у 2008-2009 роках» нежитлові приміщення загальною площею 125 кв.м. по [ADDRESS] включено до переліку об'єктів нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва та підлягають приватизації у 2008-2009 р.р. (т.1, а.с. 19-20). Як вбачається з листа Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №3806/26/1/103 від 28.04.2017р. (т.1, а.с. 16-18), відповідно до п. 5 рішення Київської міської ради №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» встановлено, що прийняті, але не виконанні рішення районних у м. Києві рад у зв'язку з ліквідацією відповідних рад щодо розпорядження об'єктами комунальної власності територіальних громад районів у м. Києві, є чинними та підлягають виконанню згідно з вимогами законодавства України відповідним уповноваженим органом. Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приватизація вказаного приміщення шляхом продажу на аукціоні у період з 01.11.2010 р. не проводилась. З листа Київського міського бюро технічної інвентаризації № 062/14-6634 (И-2017) від 01.06.2017 р. вбачається, що під час проведення первинної технічної інвентаризації багатоповерховий будинок [ADDRESS] (т.1, а.с. 25-26). За даними матеріалів первинної технічної інвентаризації, яку Бюро провело 25.12.1969 р., загальна площа нежитлового вбудованого приміщення № 122 в будинку літера «А», розташованого за адресою: [ADDRESS], склала 114,6 кв.м. На підставі листа Виконавчого органу Дніпровської районної м. Києві ради - Управління оренди та приватизації комунального майна за №3-1452 від 03.08.2010р., Бюро провело 02.09.2010р. поточну інвентаризацію нежитлового вбудованого приміщення №122 в будинку літера «А» за адресою: [ADDRESS], під час якої було встановлено, що адреса будинку і площа зазначеного приміщення не змінилась (т. 1, а.с. 25-28). З листа Департаменту комунальної власності м. Києва від 18.11.2016р. вбачається, що Київською міською радою, як власником майна територіальної громади м. Києва, не приймалось рішення про відчуження спірного нежитлового приміщення, відтак Департаментом приватизація не здійснювалась (т.1, а.с. 29). Згідно листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.06.2018р., нежитлове приміщення групи приміщень № 122 (в літ. «А») загальною площею 114,60 кв.м. в [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 29.11.2008р. у цивільній справі №2-865/08 (т. 2, а.с. 7, 11). Разом з тим, відповідно до листа Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.06.2018р. №01-15/53/2018 вбачається, що згідно матеріалів архіву суду у період з 2007 по 2009 року цивільні справи, стороною у яких би був [PERSON] до Гребінківського районного суду Полтавської області не надходили та відповідно не розглядалась. Крім цього, згідно з даними обліково-статистичних карток у цивільних справах за 2008 рік у Гребінківському районному суді Полтавської області за останнім номером обліковується цивільна справа №2-580/08 (т.2, а.с. 17). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2013р. право власності на нежитлове приміщення групи приміщень №122 (в літ. «А») загальною площею 114,60 кв.м. в [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер [NUMBER], виданий 07.06.2013 р., приватним нотаріусом Жєрдєвою Н.О. (т.1, а.с. 32). Разом з тим, з листа Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 26.01.2017р. вбачається, що державними виконавцями відділу не проводився опис та арешт вищезазначеного нежитлового приміщення, у зв'язку із чим майно не передавалося на прилюдні торги та договір між Відділом та Філією 10 ПП «Нива-В.Ш.» не укладався (т. 1, а.с. 40). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.08.2013 р. право власності на групу нежитлових приміщень групи приміщень № 122 (в літ. «А») загальною площею 114,60 кв.м. в [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Ісаєвим О.В. (т.1, а.с. 51). 28.08.2013р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень групи приміщень №122 (в літ. «А») загальною площею 114,60 кв.м. в [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Рисс М.О. (т.1, а.с. 42-43). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на групу нежитлових приміщень групи приміщень № 122 (в літ. «А») загальною площею 114,60 кв.м. в [ADDRESS] з 28.08.2013 року зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (т.1, а.с. 50). На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що право власності громадянина [PERSON] та наступних набувачів за договорами купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень було зареєстровано без достатньої правової підстави, оскільки рішення суду на підставі якого початково проводилася реєстрація права власності не ухвалювалось та рішення уповноваженим органом про відчуження майна, що належить територіальній громаді, не приймалось. Відповідно до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно із ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Згідно з ст. 375 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Разом з тим, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачають, що приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами та у спосіб, передбачений державною програмою приватизації. Разом з цим, у даному випадку право власності територіальної громади перейшло до особи без дотримання встановленої законодавством приватизаційної процедури. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.01.2017р. у справі № 6-2723цс16. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося та не було волевиявлення законного користувача на відчуження вказаного майна, спірне майно підлягає витребуванню у [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади м. Києва. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у справі на користь Київської міської ради в сумі 4412,13 грн. Щодо позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення суд зазначає наступне. Як зазначено вище, сторонами договору купівлі-продажу нежитлових приміщень групи приміщень №122 (в літ. «А») загальною площею 114,60 кв.м. в [ADDRESS] від 28.08.2013 р. є [PERSON] та [PERSON] Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст.16 Цивільного кодексу України, захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється шляхом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміні правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, зазначеною нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Звертаючись до суду із позовом та обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач має довести, що його право порушене відповідачем та відновлення його можливо у обраний ним спосіб. При цьому застосовуючи той чи інший спосіб захисту порушеного прав суд має дотримуватися принципу справедливого балансу між змістом, ступенем порушення прав позивача та відповідністю суті порушення, обраного позивачем способу захисту права. Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Вищого Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правочини, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначені статтею 228 ЦК, є такі, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України ); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. В обґрунтування позову третя особа ЖБК «Нептун» посилається на рішення Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02.03.2004 року, зазначаючи, що допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків та підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. При цьому третьою особою ЖБК «Нептун» не надано суду жодних доказів у спростування факту того, що спірне нежитлове приміщення не являється комунальною власністю, не перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та не належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради, та доказів на доведення обставин порушення прав житлово-будівельного кооперативу. Відповідно положень ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Таким чином суд приходить до висновку, що третя особа ЖБК «Нептун» не є належним позивачем у справі, а тому відмовляє у задоволенні даного позову у повному об'ємі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати за позовом ЖБК «Нептун» на позивача.

Outcome: approved