Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернувся гр-н [PERSON] з позовом до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа [PERSON] районна державна нотаріальна контора про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23 після смерті [PERSON], померлого 24.12.2012 р. та визнання за ним права власності на новостворене нерухоме майно: прибудову літ. «А1-1», прибудову літ. «А2-1», веранду літ «а», тамбур літ. «а1», зливну яму літ. «ж», ворота № 1, огорожу № 2 за цією ж адресою. (а.с. 4-6) В подальшому, 06.04.2015 р., до суду надійшла уточнена позовна заява гр-на [PERSON] до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та [PERSON], треті особи- приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1767 від 13.08.2014 р. виданого приватним нотаріусом [PERSON], та визнання права власності [PERSON] в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23 після смерті [PERSON], померлого 24.12.2012 р. та визнання за [PERSON] права власності на новостворене нерухоме майно: прибудову літ. «А3-1» загальною площею 19,9 м.кв., ганка літ. «а2», літнього душу літ. «И», вбиральні літ. «Л», зливної ями літ. «ж», ворот № 1, огорожі № 3, 4, 5, 6, 7 за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23. (а.с. 186-187) В подальшому, в судовому засіданні 09.12.2015 р. позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд не залучати до участі у справі [PERSON] районну державну нотаріальну контору, так як вони помилково вказали на необхідність ії залучення у якості третьої особи у своєму позові та уточненнях до нього. (а.с. 263- 267) Проти цього не заперечували інші учасники процесу, у звязку з чим суд задовольнив вказане клопотання сторони позивача. В уточненому позові свої вимоги позивач [PERSON] обгрунтував тим, що у 1984 році його мати [PERSON] вийшла заміж за [PERSON], померлого 24.12.2012 р., та переїхала до будинку його батьків за адресою: Харківська обл. Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23, в якому його дідом- Погребецьким [PERSON], померлим 21.01.2013 р. та його бабусею [PERSON], померлою приблизно у 2005-2006 роках, було виділено у користування кімнату, якої на теперішній час навіть не існує на плані будинку. Вказане домоволодіння було побудовано та прийнято до експлуатації під час подружнього життя [PERSON] та [PERSON], тому, відповідно до ст. 22 КпШТС України майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю і кожен з подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. В подальшому його батьками під час спільного проживання було добудовано частину домоволодіння яку вони займали і в якій проживали спільно до розлучення. Протягом 1985-1992 років було побудовано ще один будинок літ. «Б-1», який складається з кімнати «2-3» площею 15.2 м. кв., кухні «2-1» площею 10,3 м. кв., санвузла «2-2», веранди «1» площею 7,6 м.кв. загальною площею 30,2 м.кв. Майже цілою вулицею його батькам допомогали виконувати штукатурні та фасадні роботи будинку, накладали глину на горище, під час вказаних робіт було задіяно приблизно 25 осіб сусідів та найманих працівників. За рахунок його батьків було зроблено утеплення та ремонт, отмостка будинку, підвід каналізації, встановлено газовий котел, перероблено кришу та інше. В подальшому у 2008 р., в звязку з тим, що він одружився та народилася дитина, було добудовано до домоволодіння «літ А-1» прибудову яка складається з 2-х кімнат площею приблизно 24 м.кв. [PERSON] у 2009 році у віці 73 років почав спілкуватись з іншою жінкою, з якою одружився у 2012 році за декілька місяців до своєї смерті. В цей період часу він писав скарги на позивача, на начебто неналежну поведінку по відношенню до нього та його сина та між ними виникали спори про порядок користування і володіння будинком. На момент смерті його бабусі [PERSON], якій належала ? частина будинку у домоволодінні розташованому за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23, проживали та фактично прийняли за нею спадщину його дід [PERSON] та його батько- ії син [PERSON], і, таким чином, доля [PERSON] становила ? домоволодіння, а [PERSON] ? домоволодіння. Батько позивача- Погребецький [PERSON], з 2000 року страждав на психічне захворювання і з 2007 року знаходився на стаціонарному лікуванні в [PERSON] обласній психіатричній лікарні у с. Стрілече Харківського району Харківської області, і, відповідно до ст. 1268 ч. 2 ЦК України, за думкою позивача, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Все своє життя з моменту народження він, як і його батько до переміщення на стаціонарне лікування проживав у домоволодінні розташованому за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23, і, на думку позивача, відповідно прийняли спадщину батько [PERSON] за своєю матірю- Погребецькою З.О., а він за батьком. Крім цього, позивачем було подано заяву про прийняття спадщини за [PERSON] до Другої [PERSON] районної державної нотаріальної контори. Свої вимоги позивач грунтує на положеннях ст. 358 ч. 3 ЦК України, яка передбачає, що «Співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності». (а.с. 186-187) В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав, висловили свою думку про те, що, по-перше, у звязку з тим, що спадкодавець [PERSON], який являється батьком позивача [PERSON], на момент підписання ним заповіту являвся психічно хворою людиною, у звязку з чим позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1767 від 13.08.2014 р. видане приватним нотаріусом [PERSON] Однак, при цьому, представник позивача [PERSON] пояснив, що медична документація про психічну хворобу спадкодавця в лікарні вже знищена у звязку із спливом строків зберігання цих документів. У звязку з цим, витребувати ці документи не має можливості. По-друге, сторона позивача в судовому засіданні вважала, що спадкове майно побудовано було під час шлюбу діда позивача [PERSON] та його бабусі- Погребецькою [PERSON] і це майно являлось ії спільною сумісною власністю. [PERSON] померла першою- приблизьно у 2005-2006 роках. На момент смерті бабусі- Погребецької З.О., якій належала ? частина будинку у домоволодінні розташованому за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23 проживали та фактично прийняли спадщину його дід [PERSON] та його батько та ії син [PERSON], і, таким чином, на думку позивача, доля [PERSON] становила ? домоволодіння, а [PERSON] ? домоволодіння. Позивач просив суд визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23 після смерті [PERSON], померлого 24.12.2012 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що, відповідно до ст. 1276 ЦК України позивач мав право на спадкову трансмісію у звязку з тим, що його батько [PERSON] був психічно хворою людиною у звязку з чим саме позивач, замість психічно хворого батька [PERSON] повинен отримати ? частину вказаного домоволодіння на підставі спадкової трансмісії після смерті бабусі- Погребецької З.О. Це твердження представника позивача [PERSON] про податкову трансмісію після смерті бабусі- Погребецької З.О. виходило за межі заявленого позову і уточнень до нього. По-третє, позивач просив суд визнати за ним право власності на новостворене ним нерухоме майно: прибудову до будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23: літ. «А3-1» загальною площею 19,9 м.кв., ганка літ. «а2», літнього душу літ. «И», вбиральні літ. «Л», зливної ями літ. «ж», ворот № 1, огорожі № 3, 4, 5, 6, 7 за адресою: Харківська область Харківський район вул. Комарова, 23. Відповідач [PERSON] надала суду свої письмові заперечення на позов, в яких просила суд у задоволенні позову відмовити у звязку з тим, що вимоги позивача, на ії думку, необґрунтовані і незаконні. (а.с.193-197) Відповідач- Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області просила суд розглянути позов без їх представника, своєї думки щодо позову не висловила. (а.с.253-254) Третя особа- приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON] також надала до суду заперечення проти позову, в яких вказала, що свідоцтво про право на спадщину видане у повній відповідності до вимог чинного законодавства. На момент видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, заповіт від імені спадкодавця- Погребецького [PERSON], посвідчений Другою державною нотаріальною конторою Харківського району від 05.02.2009 р., зареєстрований у реєстрі за № 3-192 був чинним, право власності на зазначене домоволодіння в цілому зареєстроване за [PERSON], будь-які зареєстровані згідно з чинним законодавством обтяження, заборони/арешти щодо спадкового майна були відсутні, спадкоємці, згідно із ст. 1241 ЦК України відсутні. (а.с. 260, 261) Друга державна нотаріальна контора листом від 10.09.2014 р. № 1480/01-16 повідомила суд, що після смерті [PERSON], померлого 24.12.2012 р. та після смерті [PERSON], померлого 21.01.2013 р. до Другої державної нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. Згідно інформації, що міститься в Спадковому реєстрі, спадкова справа № 40/2013 до майна [PERSON], померлого 21.01.2013 р., відкрита провадженням 21.03.2013 р. у приватного нотаріуса [PERSON] (а.с. 35, 178, 181, 221) Суд, дослідивши пояснення сторін та надані ними докази, а також матеріали справи, встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини в межах заявленого позову. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2014 р., засвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, на підставі заповіту, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 05.02.2009 р., зареєстрованому в реєстрі за № 3-192, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер 21.01.2013 р. є його дружина- Гомоляко [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку гр.-ці [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом складається з домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область Харківський район смт. Пісочин, вул.. Комарова, 23. На земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1» цегляний житловою пл.. 45,10 кв.м.; загальною пл.. 69,70 кв.м.; житловий будинок літ. «Б-1», цегляний, житловий пл.. 15,20 кв.м., загальною пл.. 37,80 кв.м. та надвірні будівлі: сарай «г», вигрібна яма «ж», вбиральня «е», сарай»з», літній душ «и», вбиральня «л», погріб «п», огорожа «3-7», колодязь «к». Зазначене домоволодіння з надвірними будівлями належало спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 30.03.1993 р., зареєстрованого [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 21.04.1993 р. р. № 18-1872. Суд звертає увагу, що позивач ні в своєму первісному позові, ні в уточненнях до нього не просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності видане його діду - [PERSON] виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 30.03.1993 р., зареєстрованого [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 21.04.1993 р. р. № 18-1872, а також не просив суд визнати недійсним зроблений його дідусем [PERSON] заповіт на імя його дружини [PERSON], посвідчений Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 05.02.2009 р., зареєстрований в реєстрі за № 3-192, чим фактично визнав законність вказаних документів і відповідних до них правовідносин, так як вказане свідоцтво про право власності від 30.03.1993 р. на імя [PERSON] являється правовстановлюючим документом, а нотаріально засвідчений заповіт [PERSON] документ на підставі якого в подальшому у визначеному ст. 1223 ЦК України порядку виникли правовідносини по успадкуванню спадкового майна його дружиною - [PERSON] Відповідно до ст. 1217 ЦК України, яка встановлює види спадкування: «спадкування здійснюється за заповітом або за законом». У ст. 1223 ч. 1, ч. 2 ЦК України вказано, що: «Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ статтях 1261-1265 цього Кодексу». Відповідач [PERSON] прийняла спадщину та оспорюване нерухоме майно охоплене заповітом, про що свідчить відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.08.2014 р., яке зареєстроване в реєстрі № 1767 та внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25544552. Таким чином, суд вважає, що право власності на нерухоме майно розташоване за адресою: Харківська область Харківський район смт. Пісочин, вул. Комарова, 23, у вказаний період часу набувалось у відповідності із законом, а підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2014 р. виданого гр-ці [PERSON] зареєстровано в реєстрі № 1767 не вбачається., а посилання позивача на ст. 1268 ЦК України та п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. про прийняття спадщини позивачем після смерті свого дідуся [PERSON] являється помилковим, так як він не входив до кола спадкоємців за заповітом, а спадкоємство за законом відповідно до ст. 1217, ст. 1223 ч. 1, ч. 2 ЦК України можливо лише при відсутності спадкоємців за заповітом. Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача, висловлені у судовому засіданні його представником- Богомоловим О.О., про неохідність застосування спадкової трансмісії, тобто на спадкування ним тієї ? частини спадкового майна, на успадкування якого, на думку позивача, мав право у порядку спадкування за законом його психічно хворий батько [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON], коли, після смерті [PERSON] його діду [PERSON] належало ? домоволодіння, а інша ? частина, яка належала [PERSON] повинні були успадкувати дідусь [PERSON] - ? , та батько- Погребецький В.М.- ?. При вирішенні цього питання суд вважає, що суду не надано достовірних та допустимих законом доказів того, що саме на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], батько позивача [PERSON] являвся настільки психічно хворою людиною, що не міг реалізувати своє право на успадкування. Окрім цього, відповідно до ст. 1276 ч. 2 ЦК України: «Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку що залишився». Відповідно до ст. 1270 ч. 1 ЦК України: «Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини». Відповідно до ст. 1220 ч. 1 ЦК України: «Право на спадщину відкривається внаслідок смерті особи або оголошення ії померлою». Окрім цього, позивач не посилався ні в своєму позові, ні в уточненнях до нього на своє право на спадкову трансмісію. Також суд вважає за неможливе задоволення вимог позивача про визнання за ним права власності на новостворене нерухоме майно прибудову літ. «А3-1» загальною площею 19,9 м.кв., ганка літ. «а2», літнього душу літ. «И», вбиральні літ. «Л», зливної ями літ. «ж», ворот № 1, огорожі № 3, 4, 5, 6, 7 за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23, так як відповідно до ст. 376 ч. 3 ЦК України: «Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.» Права власності або права користування земельною ділянкою на якій зроблено прибудову до будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Пісочин вул. Комарова, 23 у позивача [PERSON] немає, як і немає необхідних дозволів Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та власника будинку до якого зроблена прибудова, на зведення такої прибудови, не розроблена та незатверджена необхідна технічна документація щодо незаконної забудови. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed