Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

До суду з позовною заявою до [PERSON] звернувся [PERSON] про поділ спільного сумісного майна: - квартири [ADDRESS] шляхом визнання за ним право власності на 85/100 її частин, а за відповідачем 15/100 її частин; - автомобіля Volkswagen Passat В8, 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] шляхом визнання на нього право власності за [PERSON] та стягнення на його користь компенсації вартості 1/2 частини у розмірі 252\~225,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказане майно було придбано ними під час шлюбу, автомобіль за спільні кошти, а спірну квартиру було придбано 09.06.2011 року за 72\~432 грн., з яких 50\~746 грн. це гроші, які ним було отримано від продажу 08.06.2011 року належної йому на праві власності придбаної до шлюбу іншої квартири [ADDRESS] . У зв`язку з чим, 70/100 частин квартири є його особистою власністю, а 30/100 частин квартири є їх спільною сумісною власністю. За відзивом на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог, при цьому просить визнати за [PERSON] право власності на 2/3 спірної квартири та право приватної власності на автомобіль присудивши на користь [PERSON] грошову компенсації вартості 1/2 частини від розміру вартості визначеному у відповіді Територіального сервісного центру МВС № 6541. Відзив обґрунтовано тим, що в договорі купівлі-продажу спірної квартири не міститься інформації щодо визначення його частки у спільній власності або надання ним коштів на її придбання від продажу квартири, яка належала йому на особистій власності. Гроші від продажу квартири позивачем були надані його колишній дружині в якості виплати компенсації за майно придбане під час шлюбу. Джерелом походження коштів на придбання спірної квартири є гроші, які зароблені [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності. Крім того, реальна вартість автомобіля зазначена в договорі його купівлі-продажу, якого на запит ще не отримано від Територіального сервісного центру МВС № 6541. Також, в спірній квартирі проживає не тільки відповідачка, але і їх син [PERSON] , який до моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу повністю утримувався за її рахунок. Відповідачка особисто дбає про сина, водить його до садочку, займається розвитком та вихованням. Також, позивач приховав спірний автомобіль, не надає відповідачці ним користуватись для забезпечення потреб родини та сина. У зв`язку з чим вважає, що її частка в квартирі має бути збільшена до 2/3 часток. За відповіддю на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що твердження про те, що джерелом походження коштів на купівлю спірної квартири є гроші, які зароблені [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вона за інформацією з ЄДРЮОФОПГФ не зареєстрована як фізична особа-підприємець. Крім того, оскільки відповідач не погоджується з вартістю автомобіля визначеного позивачем, а тому до суду буде надано звіт про його незалежну оцінку. Ухвалою від 18.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.11.2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні, витребувано у приватного нотаріуса Краснової Н.В. засвідчену згоду [PERSON] на придбання спірної квартири, викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та прийнято до справи в якості доказу звіт про оцінку майна від 29.10.2020 року щодо автомобіля. Ухвалою суду від 04.02.2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові та зазначила, що квартира була придбана частково за кошти позивача отримані від продажу квартири, яка належала йому. Щодо автомобіля то позивач згоден залишити у власності відповідача, якщо вона на це згодна та відшкодує йому зазначену в позові вартість його частки в ньому. Крім того, зазначає, що підстави для збільшення частки відповідачки в квартирі відсутні та наявність дитини не є цією підставою, про що неодноразово зазначалося в практиці судів. В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти позову з підстав зазначених у відзиві та вказала, що позивачем приховується автомобіль та на утриманні відповідача є син, а тому вони вважають, що частка відповідача у квартирі має бути збільшена до 2/3 часток. Також, зазначила що висновок про вартість автомобіля не може бути взятий до уваги, оскільки на ньому відсутній підпис замовника та він у зв`язку з цим є недійсним. Крім того, при оцінці транспортного засобу була врахована невірна його комплектація. Згодні щоб транспортний засіб залишився у відповідача, але не згодні з вартістю відшкодування. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що з позивачем проживала у шлюбі десять років, і він так же кинув свого сина, як і попереднього забравши дитячі речі та машину, при цьому вісім місяців на надав жодної копійки на утримання дитини. Згодна щоб автомобіль залишився за нею, при цьому згодна відшкодувати частку вартості автомобіля із вартості 230 тис. грн., яка зазначена в договорі купівлі-продажу. Заслухавши пояснення учасників, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі суд встановив. За показаннями допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] [PERSON] є її дочкою, вона сама є приватним підприємцем. [PERSON] після закінчення школи працювала з нею на ринку та вони збирали гроші їй на квартиру. Було забрано приблизно 74\~000 тис. грн. та куплено 10 тисяч доларів за які і була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . Гроші на придбання квартири були придбанні до одруження її дочки. У [PERSON] була однокімнатна квартира, яку він продав за 50\~000 тис. грн. та кошти від її продажу віддав своїй другій дружині 32 тис. грн. за її частину квартири та за бізнес, який у них був. Про це велись розмови в сім`ї. Крім того, свідок давала кошти і на ремонт квартири. Родичі [PERSON] не допомагали, оскільки він вже був одружений третій раз. [PERSON] та [PERSON] також працювали і разом на ринку, торгували з ними 1-2 роки та за гроші сім`ї був куплений півтора роки тому автомобіль. Автомобіль [PERSON] забрав. Сам [PERSON] вже чотири роки працює «дальнобійником» у Польщі. При купівлі квартири вона не була присутня у нотаріуса та не бачила хто саме розраховувався за квартиру. За показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] він є вітчимом [PERSON] . [PERSON] після школи торгувала на базарі з його дружиною, а він їх возив. [PERSON] прийшла до [PERSON] з грошима, які збирала на квартиру до одруження. Якусь суму добавляла його дружина. Про яку суму йде мова, коли була придбана квартира та де вона знаходиться не пам`ята. За показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] [PERSON] є його рідною сестрою. До придбання спірної квартири сестра працювала з матір`ю та вітчимом на ринку в м. Олешки і по селах. Відкладала гроші на придбання квартири, гроші на квартиру зібрала до одруження. Коли купували квартиру сестра купила долари щоб розрахуватися за квартиру порядку 10 тис. доларів. Він одного разу возив на машині її та [PERSON] до банку, він з [PERSON] залишилися в машині, а сестра ходила до банку та купувала долари. Придбання доларів відбувалось до першої угоди щодо купівлі квартири, яка не відбулась через те, що квартира перебувала під арештом. Після цього було вже придбано спірну квартиру. Яка була участь [PERSON] у придбанні квартири не знає. У [PERSON] була своя квартира, яку він продав та розрахувався з боргами з колишньою дружиною. Квартиру продав за суму близько 50 тис. грн. Щодо продажу [PERSON] квартири та долі грошей від продажу чув з розмов у сім`ї. Після одруження [PERSON] та [PERSON] працювали разом на ринку. Калюжний був водієм. Присутнім у нотаріуса під час придбання квартири не був. За свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 12.06.2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 03.09.2010 року шлюб. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . За договором купівлі-продажу квартири від 08.06.2011 року [PERSON] продав однокімнатну квартиру за [ADDRESS] за 50\~746 грн., які він отримав повністю до підписання договору. Квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2004 року (п. 1, 2, 4). За договором купівлі-продажу квартири від 09.06.2011 року [PERSON] купила двокімнатну квартиру за [ADDRESS] за 72\~432 грн., які передані продавцям до підписання договору (п. 1, 2, 4). За заявою [PERSON] від 09.06.2011 року, справжність підпису якого посвідчена Красновою Н.В. приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області за № в реєстрі 971,він надав згоду відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України на укладення його дружиною [PERSON] договору купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] за ціну та на умовах йому відомих. Шлюбного договору між ними не укладено і не визначались будь-які умови щодо правового режиму майна, яке вони будуть набувати під час перебування у шлюбі. Йому відомо, що це нерухоме майно набуває статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України. За договором купівлі-продажу транспортного засобу 6575/19/004267 від 19.03.2019 року ПП «Автотрейдінг-Волинь продало, а [PERSON] купила транспортний засіб VolkswagenPassat за ціною 230 000 грн. За свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль VolkswagenPassat, загальний легковий-загальний універсал В, 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] зареєстрований 22.03.2019 року на праві власності за [PERSON] з особливим відмітками «Євро 8» 6575/19/004267 19.03.2019. За витягом з ЄДРЮОФОПГФ від 28.10.2020 року за кодом 72239463413 у вказаному реєстрі записів не знайдено. За витягом з ЄРДР від 22.10.2020 року 21.06.2020 року надійшла заява від [PERSON] , що її чоловік забрав їх спільний транспортний засіб марки Volkswagen, днз. [NUMBER] . За висновком Олешківського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області звернення [PERSON] вважати розглянутим, оскільки автомобіль за поясненнями [PERSON] є спільно нажитим майном та він забрав автомобіль на зберігання, щоб дружина його не пошкодила або не мала можливості його відчужити до рішення суду про розподіл майна. З даного факту вбачаються цивільно-правові відносини. Відповідно до п. 1, 3 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: -майно, набуте нею, ним до шлюбу; - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 22, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 356 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:- частка є незначною і не може бути виділена в натурі;- річ є неподільною; - спільне володіння і користування майном є неможливим;- таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: - письмовими, речовими і електронними доказами;- висновками експертів;- показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що квартира [ADDRESS] була частково придбана за особисті кошти позивача у розмірі 50 746 грн., отриманні від продажуквартиру за [ADDRESS] . В даному випадку, суд вважає вказане твердження припущенням, а саме те, що спірна квартира була придбана частково за особисті кошти позивача від продажу іншої квартири, і те, що вказана квартира була продана за добу до придбання спірної квартири, є лише певним спів паданням. При цьому, суд надає перевагу на думку суду достовірного доказу, а саме заяви позивача від 09.06.2011 року, підпис якого засвідчений нотаріально за якоювін надав згоду відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України на укладення його дружиною [PERSON] договору купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] за ціну та на умовах йому відомих. Вказавши при цьому добровільно та до виникнення спору щодо належності квартири про те, щошлюбного договору між ними не укладено і не визначались будь-які умови щодо правового режиму майна, яке вони будуть набувати під час перебування у шлюбі тайому відомо, що це нерухоме майно набуває статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України. Інших доказів, які в достовірно свідчили, що кошти від продажу квартири [ADDRESS] у розмірі 50 746 грн. були направленні саме на придбання спірної квартири позивачем не надано. При цьому позивачем не доведено, що продана ним квартира належала йому особисто, тобто не була придбана ним під час шлюбу з іншою колишньою дружиною.На підставі зазначеного, у задоволенні позову в частині визнання за ним право власності на 85/100 частин спірної квартири слід відмовити. Одночасно суд не вважає доведеним відповідачем факту придбання нею спірної квартири за її особисті кошти зібранні нею до шлюбу, оскільки нею не надано суду достовірних доказів укладення з фізичною особою-підприємцем [PERSON] трудових договорів за якими в вона працюючи по найму у підприємця отримувала за це певні кошти, яких було б достатньо для зібрання коштів у розмірі 72 432 грн., необхідних для придбання спірної квартири. До показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в частині того, що гроші на придбання спірної квартири [PERSON] були придбанні (зібранні) до шлюбу суд відноситься критично та не бере їх до уваги, оскільки вони є близькими родичами [PERSON] та відповідно зацікавленими особами у виграші в спорі їх дочкою/падчеркою/сестрою. Крім того, вказані свідки зазначають про те, що [PERSON] збирала долари США, але при цьому спірна квартира була придбана за національну валюту України гривня. Також, суд критично відноситься до показань свідків [PERSON] , [PERSON] в частині того, щогроші від продажу квартири [PERSON] були ним направленні на погашення боргу перед його колишньою дружиною, оскільки вони не змогли підтвердити, що про це їм стало відомо від самого [PERSON] , а лише вказували на те, що ці розмови велись в сім`ї. Інших доказів того, що кошти для купівлі спірної квартири належали на праві особистої власності [PERSON] суду не надано. На підставі зазначеного, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки була придбана під час шлюбу за спільні кошти, а тому її слід поділити шляхом визнання за кожним із них право власності по 1/2 частині. При цьому, суд не вважає за можливе відступити від засад рівності часток подружжя в квартирі та визнати за [PERSON] права власності на 2/3 її частини, оскільки їх спільний син не буде в даному випадку позбавлений права користування частиною квартири, яка належить [PERSON] . Крім того, відповідачем не доведено того, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Утримання у себе спірного автомобіля [PERSON] не може вважатися приховуванням чи знищенням спільного майна, оскільки ним подано відповідний позов до суду щодо вирішення спору щодо нього внаслідок недосягнення домовленостей про його поділ та/або користування ним. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] право власності на спірний автомобіль та стягнення з неї на його користь компенсації 1/2 його вартості у розмірі 252\~225 грн. слід відмовити, оскільки відповідно до законодавства зазначене можливо лише у разі внесення [PERSON] цих коштів на депозитний рахунок суду відповідної суми коштів. При цьому [PERSON] зазначеного не здійснила та заперечує проти сплати нею цієї суми коштів. В даному випадку суд враховуючи, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки його придбано під час шлюбу, він є неподільною річчю та жодна із сторін не заперечує цього факту вважає за необхідне поділити його визнавши за кожним із них право власності на нього по 1/2 частині. При цьому суд, не вважає за можливе визнати саме за [PERSON] право власності на цей автомобіль та стягнути з нею суму коштів, оскільки вона буде наділена без її згоди власністю на весь автомобіль при цьому з нею будуть стягуватися кошти в примусовому порядку, що в свою чергу може призвести і до позбавлення права власності на нього. Одночасно суд враховує, що фактично автомобіль перебуває у [PERSON] та ним може бути подано позов про визнання за ним права власності на нього з відповідною компенсацією [PERSON] частки в праві власності на нього. Сплачена [PERSON] сума судового збору за подання позову підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 2 189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) гривень 16 копійок пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Сплачену суму судового збору у розмірі 273 (двісті сімдесят три) гривні 00 копійок слід повернути [PERSON] як надмірно сплачену, оскільки максимальна суму судового збору за подання в 2020 році позову про поділ майна при розірвання шлюбу відповідно до п-п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 6081,00 грн., (2027Х3), а ним сплачено судовий збір у розмірі 6354,00 грн.

Outcome: partial