Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до Споживчого товариства\~Будова-Фінанспро стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 05 червня 2018 року уклав з Споживчим товариством Будова-Фінанс Попередній договір. Відповідно до його умов (п. 1 Попереднього договору) сторони зобовязуються в майбутньому, в строк до 19 червня 2018 року (включно), укласти Договір асоційованого членства в споживчому товаристві (далі Основний договір). Для підтвердження намірів укласти Основний договір згідно п. 4 Попереднього договору, позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти в сумі 73 000,00 грн. Свідченням фактів виконання зобов`язань є надання відповідачу всіх необхідних документів для укладання Основного договору. Проте, Основний договір не було укладено до 19 червня 2018 року. Відповідно до п. 4 Попереднього договору, якщо Сторони не уклали Основний договір з вини Товариства, Товариство зобов`язане повернути Пайовикові суму грошових коштів, сплачених ним згідно п. 4 Попереднього договору, на наступний день після настання терміну, зазначеного в п. 1 цього договору. Починаючи з 20 червня 2018 року відповідач грошові кошти в сумі 73 000,00 грн. позивачу не повернув. За таких обставин позивач просив стягнути з Споживчого товариства Будова-Фінанс на його користь кошти в сумі 73 000,00 грн. та 751,37 грн. судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 позовну заяву прийнято до розгляду. 29.11.2018 року Споживче товариство «Будова-Фінанс» подало зустрічний позов до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що відповідно до Попереднього договору від 05.06.2018 року, [PERSON] зобов`язувалася сплатити на користь Споживчого товариства «Будова-Фінанс» грошові кошти в розмірі 73 000,00 грн. та укласти Основний договір до 19.06.2018 року. Проте, [PERSON] не виконала жодної умови для укладення Основного договору в зазначений Попереднім договором строк, а саме: до 19 червня 2018 року не сплатила грошові кошти в розмірі 73 000,00 грн. та не уклала Основний договір. Відповідно до п. 6 Попереднього договору, у разі порушення Пайовиком зобов?язання, встановленого п. 1, п. 7 Попереднього Договору, Пайовик зобов?язаний на наступний день після настання строку, зазначеного в п. 1 цього Попереднього Договору (тобто після 19.06.2018 року) сплатити на користь Товариства грошові кошти у якості договірної санкції (розмір якої дорівнює сумі зазначеній у п. 4 цього Попереднього Договору), встановленої Сторонами у відповідності з ч. 2 ст. 546, ст. 627 ЦК України. За таких обставин відповідач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 76 095,00 грн., в т.ч. 2117,00 грн. та 978,00 грн. суми інфляції та 3% річних та 1762,00 грн. судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018, суд ухвалив об`єднати в одне провадження справу за позовом [PERSON] до Споживчого товариства «Будова-Фінанс» про стягнення грошових коштів, зі зустрічним позовом Споживчого товариства «Будова-Фінанс» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. У судових засідання позивач та відповідач подавали заяви про збільшення позовних вимог. Остаточний розмір позовних вимог позивача: 87 089,00 грн., 1267,18 грн. судових витрат та 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Остаточний розмір позовних вимог відповідача: 85 930,00 грн., 2102,00 грн. судових витрат. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, а у зустрічному позові відмовити. Представник відповідача у судому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2018 року між [PERSON] та Споживчим товариством «Будова-Фінанс» був укладений Попередній договір, відповідна до якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк до 19 червня 2018 року (включно) укласти Договір асоційованого членства в споживчому товаристві (далі Основний договір). Відповідно до п. 4 Попереднього договору, для підтвердження намірів укласти з Товариством Основний договір Пайовик сплачує Товариству 73 000,00 грн. Відповідно до\~п.п.\~23,\~25\~Постанови Правління\~НБУ від\~29.12.2017\~року №\~188\~Про затвердження\~Положення про\~ведення касових\~операцій у\~національній валюті\~в Україні,\~касові операції\~оформляються касовими\~ордерами,\~видатковими відомостями,\~розрахунковими документами,\~документами за\~операціями із\~застосуванням електронних\~платіжних засобів,\~іншими касовими\~документами,\~які згідно\~із законодавством\~України підтверджували\~б факт\~продажу (повернення)\~товарів,\~надання послуг,\~отримання (повернення)\~готівки. Касові документи можуть бути паперовими або електронними. Електронні касові документи повинні бути оформлені відповідно до вимог законодавства України у сфері електронного документообігу. Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим. Таким чином, фактом внесення в касу Споживчого товариства «Будова-Фінанс» грошових коштів в сумі 73000,00 грн. є квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Дана квитанція наручно надається особі, яка внесла грошові кошти. Отже, при внесенні позивачем грошових коштів в касу Споживчого товариства «Будова-Фінанс», останній видає квитанцію (що є відривною частиною прибуткового касового ордера). При цьому, позивач не надав суду доказ сплати грошових коштів в розмірі 73000,00 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК, Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В ч. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснено, що докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстав позову). Тому, вирішуючи питання про виклик свідків, в усіх випадках потрібно вимагати від сторін пояснення, які саме обставини вони можуть підтвердити. Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Суд не має приймати доказів, які не стосуються справи і предмета доказування; одержаних з порушенням порядку, встановленого законом, або доказів, якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи. Отже, предметом доказування є: - обставини, які обґрунтовують вимоги позивача (підстава позову); - обставини, які обґрунтовують заперечення відповідача (підстава заперечення); - інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Правильне встановлення предмета доказування сприяє визначеності подальшого процесу доказування щодо виявлення, збору, дослідження та оцінки доказів, встановлення дійсних обставин справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Значення ознаки належності полягає в тому, що вона дозволяє правильно визначити обсяг доказового матеріалу, відібрати лише ті докази, які дійсно потрібні для встановлення фактичних обставин справи, усунути з процесу все непотрібне і таке, що захаращує процес. Правило про належність доказів є своєрідним фільтром, за допомогою якого суд не приймає докази, які не стосуються справи. За допомогою такого фільтру суд може припинити дії недобросовісної сторони, яка намагається уповільнити процес. Принцип змагальності передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають однакову можливість повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду відповідні докази, що підтверджують або спростовують певні факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на досягнення позитивного для себе рішення. Чинна редакція ЦПК України закріплює однакові обов`язки учасників процесу у сфері доказування: - сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; - подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; - надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Отже, подання до суду наявних в учасника справи доказів є його прямим обов`язком. Суд же за результатами розгляду спору має зробити у відповідних судових актах свій висновок про те, що стверджуване однією стороною на підтримку своєї позиції є більше ймовірним, аніж заперечення іншої сторони проти цього. Фактично кожне судове рішення ґрунтується на доказах, поданих учасниками справи. Лише за їхньої наявності можна встановити факт порушення матеріального права та правильність застосування відповідних норм процесуальних кодексів. \~ \~ \~ \~Якщо ж докази відсутні, то не можна говорити й про порушення права. В свою чергу відсутність порушеного права свідчить про відсутність спору як такого. Тому, незалежно від юрисдикції суду, саме докази у судовій справі це основа будь-якого судового процесу, і вони мають ґрунтуватися виключно на принципах законності, належності та допустимості. У судовому засіданні, відповідачем було надано завірену належним чином копію касової книги Споживчого товариства\~«Будова-Фінанс»за період з 05.06.2018р. по 20.06.2018р., відповідно до якої позивач не вносив жодних грошових коштів. Верховний Суд України 23 жовтня 2019 року прийняв постанову (справа №917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Позивач не надав належних доказів, що підтверджують внесення грошових коштів в розмірі 73 000,00 грн. в касу Споживчого товариства «Будова-Фінанс». Інші докази, що надані позивачем, не є належними та не підтверджують факт внесення коштів в касу відповідача. Так, в узагальнюючих поясненнях позивач стверджує, що укладенням Попереднього договору і є підтвердженням факту внесення суми грошових коштів. Також, окрім укладення Попереднього договору, які підтверджують намір укласти Основний договір є надання відповідачу в строк до 19 червня 2018 року всіх необхідних документів для укладення Основного договору (копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки про заробіток за останні 6-ть місяців, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), зустрічі з представниками відповідача з метою огляду Об`єкту та консультацій, що підтверджують отримані після цих зустрічей візитки цих представників. Проте, надання документів, проведення зустрічей не передбачено умовами Попереднього договору, як обов`язкової умови для укладення Попереднього договору, тим більше не підтверджують факт внесення коштів в касу відповідача. Не може братися до уваги і посилання позивача на те, що у відповідача не ведеться (відсутній) журнал реєстрації прибуткових касових ордерів, який відповідно до вимог п.п. 32, 33 Постанови Правління НБУ від 29.12.2017 року № 188 Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі Постанова НБУ № 188), відсутність в якому реєстрації прибуткового касового ордеру саме по собі виключає факт видачі відповідачем такого ордеру або квитанції. Так, відповідно до термінів Постанови НБУ № 188, касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі. В п. 40 Постанови НБУ № 188 зазначається, що касир здійснює записи в касовій книзі за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день не здійснюються. В п. 25 Постанови НБУ № 188 сказано, що про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера). Отже, відсутність у відповідача журналу реєстрації прибуткових касових ордерів не є підставою для відмови у видачі квитанції (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) та не звільняє відповідача від обов`язку надання квитанції (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), так як це суперечить приписам п.п. 25, 40 Постанови НБУ № 188. А надана відповідачем касова книга підтверджує відсутності внесення коштів позивачем з 05.06.2018 року по 20.06.2018 року включно та спростовує доводи позивача. Окрім цього, позивачем не вчинено жодних заходів для отримання журналу реєстрації прибуткових касових ордерів самостійно та не зазначено причини неможливості самостійного отримання цього доказу, що суперечить приписам ст. 84 ЦПК України. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, ст. 78 ЦПК України. Щодо електронної касової книги, яка не відповідає вимогам, які ставляться до цього документа у разі ведення підприємством касової книги в електронній формі, то форма касової книги передбачена Постановою НБУ № 188, а саме: додаток 6 касова книга. Надана відповідачем касова книга відповідає формі, що передбачена додатком 6 касова книга Постанови НБУ № 188. Окрім цього, позивач не надав суду докази, які б підтверджували недійсність касової книги, що знаходиться в матеріалах справи. Також в судовому засіданні було заслухано показання свідка позивача [PERSON] . У своїх показаннях свідок зазначив, що був відсутній в момент підписання Попереднього договору та не може підтвердити факт внесення готівки в касу Споживчого товариства «Будова-Фінанс». При цьому, стверджує, що позивач показала йому документ, який підтверджує факт внесення готівки в касу відповідача. Але, позивач у своєму позові та узагальнюючих поясненнях зазначає, що документ, який підтверджує факт внесення коштів відсутній, так як відповідач його не надав. Показання свідка суперечать обставинам, на які посилається позивач. Так, позивач протягом усього судового процесу неодноразово зазначала, що не має документа, який підтверджує факт внесення коштів в касу Споживчого товариства «Будова-Фінанс». Враховуючи обставини справи, показання свідка не можуть братися судом до уваги, так як є неналежними та не можуть встановити обставини, що підтверджують заявлені вимоги позивача. Не підтверджує факт внесення грошових коштів до каси Споживчого товариства «Будова-Фінанс» від позивача і перевірка ГУ ДФС в Одеській області, яка була проведена на підставі скарги позивача від 05.08.2019 року. Так, фахівцями відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області в межах компетенції проведена фактична перевірка Споживчого товариства «Будова-Фінанс». В ході проведення перевірки досліджувалися факти, які відображені у скарзі позивача та встановлено порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 року № 148. Також ДПС України розглянула скаргу позивача від 16.09.2019 року на неналежний розгляд ГУ ДФС в Одеській області попередньої скарги від 05.08.2019 року. Так, за розглядом скарги ДПС України повідомило, що ГУ ДФС в Одеській області було організовано проведення фактичної перевірки Споживчого товариства «Будова-Фінанс», якою встановлено порушення Товариством п. 6 Постанови НБУ № 188. Відповідно до п. 6 Постанови НБУ № 188, Суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Суб`єкти господарювання у разі зняття готівкових коштів із поточних рахунків з метою здійснення готівкових розрахунків із фізичними особами зобов`язані надавати на запит банку (філії, відділення) підтвердні документи, на підставі яких здійснюються такі готівкові розрахунки, необхідні банку (філії, відділенню) для вивчення клієнта з урахуванням ризик-орієнтованого підходу. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи/юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку (далі - небанківські установи), шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується. Як вбачається зі змісту даного пункту, який регулює розрахунки готівкою, порушення Споживчим товариством «Будова-Фінанс» даного пункту не підтверджує факту внесення позивачем коштів до каси відповідача, та по своїй суті не стосується предмету спору. Відповідно до ст. 15 ЦК України, Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, саме наявність порушеного права є підставою для звернення до суду за захистом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Суд встановив, що доводи позивача про порушене його право зі сторони відповідача є абстрактними, не містять жодного обґрунтування, які б доводили порушені права, та свідчать про відсутність предмету спору. Не підлягає задоволенню і зустрічний позов Споживчого товариства «Будова-Фінанс» до [PERSON] за наступних підстав. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем було укладено Попередній договір, відповідно до якого позивач зобов`язувався внести кошти в розмірі 73 000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що позивач не вносила до каси відповідача коштів в розмірі 73 000,00 грн. Умовами Попереднього договору передбачено, що у разі порушення Пайовиком зобов?язання, встановленого п. 1, п. 7 Попереднього Договору, Пайовик зобов?язаний на наступний день після настання строку, зазначеного в п. 1 цього Попереднього Договору (тобто після 19.06.2018 року) сплатити на користь Товариства грошові кошти у якості договірної санкції (розмір якої дорівнює сумі зазначеній у п. 4 цього Попереднього Договору), встановленої Сторонами у відповідності з ч. 2 ст. 546, ст. 627 ЦК України. Пунктом 4 Попереднього договору зазначається сума в розмірі 73 000,00 грн. Таким чином, розмір договірної санкції становить 73 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України, Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Проте, в ч. 3 ст. 635 ЦК України зазначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Виходячи із приписів ч. 2 та ч. 3 ст. 635 ЦК України, суд приходить до висновку, що сторона, яка необґрунтовано відмовляється зобов`язана повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Судом встановлено, що позивач не вносила до каси відповідача коштів в розмірі 73 000,00 грн., тобто не виконувала зобов`язань по Попередньому договору, при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували необґрунтовану відмову позивача від виконання зобов`язань по Попередньому договору. Таким чином, в даному спорі доречно застосовувати саме ч. 3 ст. 635 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором. А так як жодна із сторін не уклала Основний договір в строки, що передбачено Попереднім договором, то і зобов`язання по Попередньому договорі для обох сторін припиняється. Отже, доводи Споживчого товариства\~«Будова-Фінанс» про стягнення з [PERSON] грошових коштів є необґрунтованими.

Outcome: dismissed