Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» в якому просив: Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» ЄДРПОУ 33552636 та [PERSON] , [INFO] на мою, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] користь матеріальну шкоду у сумі 35 870,00 гривень. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на мою, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] користь моральну шкоду у сумі 10 000,00 гривень. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на мою [PERSON] РНОКПП [NUMBER] користь матеріальну шкоду у сумі 3 000,00 гривень за складення звіту № 0881 про визначення вартості матеріального збитку. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» ЄДРПОУ 33552636 на мою [PERSON] РНОКПП [NUMBER] користь витрати на оплату судового збору в сумі 768,40 гривень, щодо вимог майнового характеру. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на мою [PERSON] РНОКПП [NUMBER] користь витрати на оплату судового збору в сумі 1921 гривень щодо вимог відшкодування моральної шкоди. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 27 квітня 2017 року [PERSON] приблизно о 9 годині 10 хвилин, керуючи автобусом марки «БАЗ А 079-14», державний номер [NUMBER] , на вулиці Чорноморського козацтва у місті Одесі, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 та допустив зіткнення з належним мені на праві власності автомобілем марки ЗАЗ- Daewoo модель SENS, державний номер [NUMBER] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.06.2017р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначена постанова Суворовського районного суду м. Одеси оскаржена не була, вступила в законну силу 19.06.2017 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження і вказана обставина сторонами не заперечується. Транспортний засіб, яким керував [PERSON] , а саме автобус марки «БАЗ А 079-14», державний номер [NUMBER] , на момент здійснення ДТП застрахований в ПрАТ «Європейський Страховий Союз». 24.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з повідомленням про ДТП. Згідно звіту № 0881 від 04.05.2017р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ- Daewoo модель SENS, державний номер [NUMBER] становить - 34170,64 грн. Позивачем було здійснено ремонт автомобіля ЗАЗ-Daewoo модель SENS, державний номер [NUMBER] , який виконано ФОП [PERSON] в розмірі 35 870 грн., вартість ремонтних робіт підтверджується калькуляцією вартості від 03.07.2017 року, оплата проведеного ремонту підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 31.08.2017 року. Однак, відповідачами так і не було сплачено кошти на користь позивача. Тому, позивач вважає, що відповідачі повинні сплати на його користь матеріальну шкоду, яка становить 35870 грн. Крім того, позивач після ДТП зазнав тяжких душевних страждань, був відірваний від звичайних умов життя, звертався з заявами до страхової компанії, до юристів, досить тривалий час був позбавлений можливості користуватися власним транспортом тому просить стягнути на його користь з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Позивача в судове засідання не прибув, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило. Представник відповідача - ПАТ «Європейський Страховий Союз» - у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 27 квітня 2017 року [PERSON] приблизно о 9 годині 10 хвилин, керуючи автобусом марки «БАЗ А 079-14», державний номер [NUMBER] , на вулиці Чорноморського козацтва у місті Одесі, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 та допустив зіткнення з належним мені на праві власності автомобілем марки ЗАЗ- Daewoo модель SENS, державний номер [NUMBER] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.06.2017р. визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначена постанова Суворовського районного суду м. Одеси оскаржена не була, вступила в законну силу 19.06.2017 року (а.с.17). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», вина є основним фактором наявності підстав для відшкодування з відповідача всіх виниклих матеріальних витрат у зв`язку з ДТП, витрат на відновлення здоров`я й моральної шкоди. Власником транспортного засобу ЗАЗ-Daewoo модель SENS, державний номер [NUMBER] є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.14). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження і вказана обставина сторонами не заперечується. Транспортний засіб, яким керував [PERSON] , а саме автобус марки «БАЗ А 079-14», державний номер [NUMBER] , застрахований в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» (а.с.15). 24.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з повідомленням про ДТП (а.с.16). З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок ДТП, позивачем замовлено проведення експертизи у ФОП [PERSON] . Так згідно звіту № 0881 від 04.05.2017р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (а.с.27-45). Вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ- Daewoo модель SENS, державний номер [NUMBER] становить - 34170,64 грн. Позивачем було здійснено ремонт автомобіля ЗАЗ-Daewoo модель SENS, державний номер [NUMBER] , який виконано ФОП [PERSON] в розмірі 35 870 грн., вартість ремонтних робіт підтверджується калькуляцією вартості від 03.07.2017 року, оплата проведеного ремонту підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 31.08.2017 року (а.с.24,25,26). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний суд України в ухвалі від 27.10.2010 року по справі № 6-30038св09, посилається на вищезазначені статті ЦК України, а також на п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27,03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що за обставинами вказаної ДТП, яка сталась 27.04.2017 року, не доведено, що ця ДТП сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а отже відповідати за завдану внаслідок ДТП шкоду, має особа, яка заподіяла шкоду, а саме, відповідач, як водій автобусу марки «БАЗ А 079-14», державний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що після звернення до ПрАТ «Європейський страховий союз», останнє страхове відшкодування йому не виплатило. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема внаслідок отримання особою душевних страждань у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. За змістом Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач мотивував свої вимоги тим, що у зв`язку з неправомірними діями з боку відповідача - [PERSON] позивачу було спричинено душевні страждання, які позначили негативні зміни у його житті, а саме необхідність змінити звичний спосіб життя, тобто зазнав моральної шкоди, а саме: яку оцінив в розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 000 гривень з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача має бути стягнуто суму судового збору, яка складає 2689,40 грн. та витрати пов`язані з проведення експертизи у розмірі 3000 грн., загальна сума становить 6689,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial