Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Запорізької обласної державної адміністрації, звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальний заклад «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON], про визнання незаконним та скасування розпорядження в частині, визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним в частині та витребування земельних ділянок. В обґрунтування позову зазначено, що на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області у 470 м на північний схід від східної околиці села Володимирівка розташований об'єкт культурної спадщини пам'ятки археології - курганний могильник, охоронний № 3611. Курганний могильник взято на державний облік відповідно до рішення виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів «Про упорядкування списку пам'яток археології місцевого значення та затвердження їх охоронних зон» № 87 від 03.04.1991. Крім того, курганний могильник має паспорт об'єкта культурної спадщини від 22.11.2006, яким також підтверджується його наявність та місце розташування. Розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 18.03.1998 № 132 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки для сільськогосподарського використання загальною площею 6,83 га, а саме земельну ділянку площею 0,17 га сіножатей та 6,66 га ріллі, кадастровий номер: [NUMBER], в межах якої розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний №3611). На підставі вказаного вище розпорядження 25.03.1998 [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 129. Цільове призначення земельної ділянки відповідно до державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] - для сільськогосподарського використання, що свідчить про факт приналежності земельної ділянки площею 6,66 га, зазначеної в цьому державному акті, до земель сільськогосподарського призначення. Встановлено, що на зазначеній земельній ділянці знаходиться курган № 2 курганного могильника (охоронний № 3611), який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. Проте, у плані меж земельної ділянки державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого [PERSON], відомості про курган відсутні. Вказане свідчить, що курган № 2 курганного могильника (охоронний № 3611) фактично передано у приватну власність [PERSON] для потреб сільського господарства, що є порушенням ч. З ст. 20 Закону Української PCP «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», ст.ст. 4, 75 Земельного кодексу України (у редакціях чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Так, сертифікованим інженером-геодезистом проведено геодезичну зйомку, за результатами якої складено схему розташування земельної ділянки. Як наслідок, встановлено, що площа кургану № 2 курганного могильника (охоронний № 3611) знаходиться в межах земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER], що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] належить [PERSON], становить 0,0961 га. Також, за результатами обстеження курганів курганного могильника (охоронний № 3611) проведеного науковим співробітником КЗ «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради Ясеницьким О.Я. та методистом районного організаційно-методичного центру відділу культури і туризму Михайлівської районної державної адміністрації Сушко І.В. 16.11.2017 складено акт технічного стану пам'ятки культурної спадщини. Відповідно до вказаного акту курганний могильник (охоронний № 3611) розташований на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області у 0,4 км на північний схід від східної околиці с. Володимирівка. Насип кургану № 2 задернований, що свідчить про його сільськогосподарську обробку. Крім того, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Запорізькій області - головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Хрущ А.О. за результатами проведених перевірок встановлені порушення ч. 3 ст. 20 Закону Української PCP «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», ст.ст. 4, 75 Земельного кодексу України (у редакціях чинних на момент спірних правовідносин) при передачі у власність [PERSON] кургану № 2, про що складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 12.04.2018 № 131/0/92-18ДК/468/АП/09/01/-18. Окрім вказаного, спірне розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 132 від 18.03.1998 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» прийнято із перевищенням наданих органу виконавчої влади повноважень. Чинним законодавством не передбачено право районних державних адміністрацій розпоряджатися землями історико-культурного призначення. За вказаних обставин позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 132 від 18.03.1998 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0961 га, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 3611); визнати недійсним державний акт серії [NUMBER], виданий 25.03.1998 року [PERSON] на право приватної власності на землю відносно земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER], площею 6,66 га в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0961га на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 3611); визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.11.2016 року № 625, видане [PERSON] про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 6,66 га в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0961га на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 3611); зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,0961 га відповідно до координат (WGS-84: 47023.511 C, 35028.174 B, Pulkovo 1942(1): 47023.523 С, 35028.271 В), на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 3611), що розташований на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в межах земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.11.2016 року № 625, виданого [PERSON], на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації. Крім того, просив стягнути з відповідачів кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді по 3524 грн. з кожного. В судовому засіданні прокурор Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Коваленко Я.І. на задоволення позову наполягав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник позивача Запорізької обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області Новікова М.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації № 178 від 09.04.1997 року «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» було видане на підставі технічної документації, розробленої Запорізьким філіалом інституту землеустрою, погодженої колективним сільськогосподарським підприємством та всіма заінтересованими службами, згідно якої на земельній ділянці [PERSON] (надалі спадкоємця [PERSON].) розміщені землі історико-культурного значення ( курган №2, загальною площею 0,0961 га). Пояснила, що у 2013 році ФОП [PERSON] була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Вважала, що відповідно до ст. 28 ЗУ «Про землеустрій» відповідальність за неправильну технічну документацію несе розробник. Про курган в зазначеному технічному звіті не йдеться, тому відсутнє перевищення наданих органу виконавчої влади повноважень та порушення ним вимог статей 4 та 75 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ та Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури». Також представником відповідача зазначено, що позивачем не прийнято жодних спроб врегулювати дане питання в досудовому порядку, що позбавило можливості вирішити питання без звернення до суду та сплати судового збору. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальний заклад «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмі пояснення, в яких підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні надав заяву про часткове визнання вимог, не погодившись в частині стягнення судового збору. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач є спадкоємцем особи, щодо якої було вирішено питання про надання земельної ділянки у власність, яке є спірним в даному процесі, а тому, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв'язку з визнанням основних вимог, просить відмовити в частині стягнення судового збору. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Налівайко К.К. в судове засідання не з'явилася, від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, який проти позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 18.03.1998 № 132 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки для сільськогосподарського використання загальною площею 6,83 га, в тому числі ріллі 6,66 га, сіножатей 0,17 га/сертифікат серія ЗП № 021536/(а.с. 28-29). Згідно державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, [PERSON], на підставі розпорядження голови Михайлівської райдержадміністрації від 18 березня 1998 року № 132 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,83 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Любимівської сільської ради для сільськогосподарського використання (а.с. 30-31). На підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП [PERSON], земельну ділянку площею 6,66 га, що належала [PERSON] 05.12.2013 року на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] зареєстровано в Державному земельному кадастрі та визначено кадастровий номер: [NUMBER], про що видано відповідний Витяг № НВ-2300571402013. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, що є частиною зазначеного Витягу, відомості про наявність в межах цієї земельної ділянки кургану відсутні. 19.12.2013 за [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку з кадастровим номером: [NUMBER]. 06.01.2016 року [PERSON], якою отримано оспорюваний державний акт, померла. У подальшому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.11.2016 № 625, земельна ділянка площею 6,66 га (кадастровий номер [NUMBER]) перейшла у власність [PERSON]. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки, розташованої на території Любимівської сільської ради Михайлівського району, загальною площею 6,66 га (кадастровий номер: [NUMBER]) є [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.11.2016 № 625, виданого приватним нотаріусом Наливайко К.К. За результатами обстеження курганів курганного могильника (охоронний № 3611) проведеного науковим співробітником КЗ «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради Ясеницьким О.Я. та методистом районного організаційно-методичного центру відділу культури і туризму Михайлівської районної державної адміністрації Сушко І.В. 16.11.2017 року складено акт технічного стану пам'ятки культурної спадщини, згідно якого курганний могильник (охоронний № 3611), розташований на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області у 0,4 км на північний схід від східної околиці с. Володимирівка. Насип кургану № 2 задернований, що свідчить про його сільськогосподарську обробку (а.с. 32-33). 12.04.2018 року державним інспектором - головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головногог управління Держгеокадастру у Запорізькій області Хрущ А.О. складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від № 131/0/92-18ДК/468/АП/09/01/-18, згідно якого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області порушено вимоги діючого на той час законодавства при наданні у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, а саме ст.ст. 4, 75 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (а.с. 34-37). Відповідно до паспорту об'єкта культурної спадщини, курганна група знаходиться на території сільради с. Любимівка в 470 м на північний схід від східної околиці с Володимирівка Михайлівського району Запорізької області, охоронний № пам'ятки № 3611. Курганна група розташована на підвищеній ділянці степового плато. Абсолютна висота курганів над рівнем моря 256-269 м. Рельєф місцевості визначається як вододіл. Сучасний стан рослинності цілком пов'язаний з сільськогосподарською діяльністю. Курганна група розташована ланцюжком на самому куті земельної ділянки. В 160 м на схід від курганної групи проходить траса Василівка - Токмак. Курганна група складається з чотирьох груглих насипів з такими характеристиками: курган №1 висота - 0,5 м.; діаметр - 45 м; курган №2 висота - 0,4 м; діаметр - 35 м; курган №3 висота - 1 м, діаметр - 70 м; курган №4 висота - 0,2 м., діаметр - 25 м (а.с. 38-42). Згідно із ст. 75 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Відповідно до ст. 1 Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пам'ятками історії та культури є споруди, пам'ятні місця і предмети, зв'язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Усі пам'ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою. Статтею 6 зазначеного вище Закону визначено, що до пам'яток історії та культури відповідно до статті 1 цього Закону належать пам'ятки археології - городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам'яні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історико-культурного шару стародавніх населених пунктів, тощо. Відповідно до ст. 20 Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пам'ятки історії та культури використовуються в цілях розвитку, науки, народної освіти і культури, патріотичного, ідейно-морального, інтернаціонального та естетичного виховання. Використання пам'яток історії та культури в господарських і інших цілях допускається, якщо це не завдає шкоди схоронності пам'яток і не порушує їх історико-художньої цінності. Частиною 3 ст. 20 вказаного Закону визначено, що надання пам'яток історії культури в користування державним, кооперативним, іншим громадським підприємствам, організаціям, установам, а також іншим організаціям і особам для наукових, культурно-освітніх, туристських та інших цілей здійснюється лише в порядку і з додержанням умов, які визначаються законодавство Союзу РСР і Української РСР. Статтею 75 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Відповідно до ст. ст. 47, 48 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування громадянам - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. До археологічних об'єктів культурної спадщини згідно із ст. 2 вказаного Закону відносяться рештки життєдіяльності людини (нерухомі об'єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, могильники тощо), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Таким чином, внаслідок порушень законодавства при наданні [PERSON] у власність земельної ділянки із земель державної власності незаконно вибули земельні ділянки історико-культурного призначення. Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Стаття 152 Земельного кодексу України встановлює, що захист прав на земельні ділянки, здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Пунктами 3, 4 частини 1 статті 16 вказаного Закону передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, охороною пам'яток історії та культури. Пунктом 2 ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону встановлено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. За таких обставин, а також з урахуванням положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 132 від 18.03.1998 «Про надання земельних ділянок у приватну власність громадянам України» в частині надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,0961га, на якій розміщений кургани № 2 курганного могильника (охоронний № 3611), підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Зважаючи на викладене, заперечення представника відповідача про відсутність перевищення наданих органу виконавчої влади повноважень та порушення ним вимог статей 4 та 75 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ та Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі. За таких обставин, підлягають визнанню недійсними в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0961га, на якій розміщений кургани № 2 курганного могильника (охоронний № 3611), державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий [PERSON], а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.11.2016 року № 625, видане [PERSON], які є правовстановлюючими документами, виданими на підставі спірного розпорядження. Відповідно до ст. 141 ч.9 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про можливість покладення понесених позивачем судових витрат на відповідача Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області.

Outcome: approved