Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою звернувся [PERSON], в якій просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні підтримав в повному обсязі та просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS], оскільки останні не проживають та не знаходяться в будинку з 2009 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення прозову заперечував обґрунтовуючи свою позицію тим, що в будинку не проживає дійсно з 2009 року, однак не проживає через погані стосунки з батьком, власником будинку. Просив відмовити у задоволенні позову так як без реєстрації він не зможе влаштуватись на роботу, а зареєструватись у іншому місці у нього не має можливості. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги також не визнав та зазначав, що не проживає в даному будинку через складні стосунки з батьком і зареєструватися в іншому місці у нього не має можливості. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні повністю погодилась з доводами позивача та просила задоволити позовні вимоги. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначала, що батько синів фактично вигнав з дому і тому вони там не проживають. Зареєструватись десь у іншому місці у синів немає можливості, а тому з цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду з приводу заявлених позовних вимог, дослідивши надані в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2003 року. Відповідно до заяв [PERSON] та [PERSON], що засвідчені сільською радою відповідачі в домоволодінні [ADDRESS] не проживають з жовтня 2009 року, що підтвердили і самі відповідачі у судовому засіданні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачі вибули на постійне проживання в інше місце, в будинку [ADDRESS] не проживають більше п'яти років, тобто втратили право користування житловим приміщенням в даному будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачам користуватися жилим приміщення у ньому, відповідачі не укладали. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] мають бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщення в будинку [ADDRESS].

Outcome: approved