Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] про визнання іпотеки припиненою та стягнення коштів. В обґрунтування даного позову зазначила, що 24.03.2006 року між ТОВ БАНК «Фінанси та Кредит», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1508. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним кредитним договором між банком та позичальником було укладено іпотечний договір № 1508, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS] . Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] в період з 29.12.1995 року по 13.02.2014 року, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13.02.2014 року. Позивач 07.08.2019 року змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Предмет іпотеки належав позивачу та позичальнику на праві спільної сумісної. На підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.10.2013 року право спільної сумісної власності на дану квартиру припинено та виділено кожному частки на дану квартиру, а саме за позивачем визнано право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] - 1/3 частка. 11.03.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави було прийнято остаточне рішення, яким встановлено факт повного виконання позичальником зобов`язань зі сплати основного боргу та відсотків по кредитному договору та прийнято рішення щодо остаточного стягнення із [PERSON] пені у розмірі 12783,56 грн. В зв`язку з тим, що банк не повідомляв позивача чи сплачена кінцева визначена 11.03.2015 року судом пеня у розмірі 12783,56 грн., то позивач особисто як іпотекодавець внесла дану суму у повному обсязі. В зв`язку з тим, що борг по кредитному договору був погашений 19.03.2020 року позивач прохала банк не пізніше 02.04.2020 року звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки на вищезазначену квартиру. Однак банк проігнорував вимоги та не виконав приписи ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку», що змусило позивача звернутися з вказаними вимогами до суду. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14.05.2020 року відкрито провадження у загальному позовному провадженні. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити повністю (а.с.46-47). \~Відповідач АТ «Банк «Фінанси та кредит» у судове засідання не з`явився, будучи у встановлений\~ЦПК України\~спосіб повідомленим, відзивів на позов, заяв, клопотань суду не надав. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про час та дату судового засідання належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань до суду не надходили. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За статтями 3 та 4\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.\~13\~ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24 березня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1508 (а.с. 3-4). З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Банком та позичальником [PERSON] було укладено 24 березня 2006 року іпотечний договір № 1508 (а.с. 5-6). Відповідно до умов іпотечного договору в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 1995 року (а.с. 7), який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2014 року. Позивач 07 серпня 2019 року змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про зміну прізвища. Предмет іпотеки належав позивачу та позичальнику на праві спільної сумісної власності, оскільки був набутий подружжям за спільні кошти в період перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 17 березня 2004 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2012 року встановлено факт, належності на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] позивачу та [PERSON] (а.с.10). У подальшому на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2013 року та додаткового рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2014 року право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 41,7 кв. м., припинено та виділено частки, за позивачем, [PERSON] , визнано право власності на 2/3 частки квартири, а за [PERSON] - 1/3 частки квартири (а.с. 11-12). Належні позивачу на праві власності 2/3 частки даної квартири зареєстровані 04 серпня 2016 року в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15822300. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, виходячи з вищезазначених норм позивач набула статус іпотекодавця на 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] отримав від Банку кредит у розмірі 30500 доларів США на термін користування до 23 березня 2009 року. У подальшому [PERSON] допускав порушення умов кредитного договору, оскільки він перебував в місцях позбавлення волі на підставі вироків суду. 11 березня 2015 року Октябрським районним судом м. Полтави було винесено рішення, яким встановлено факт повного виконання позичальником зобов`язань зі сплати основного боргу та відсотків за кредитним договором та прийнято рішення щодо остаточного стягнення зі [PERSON] пені у розмірі 12783,56 грн. (а.с. 16-17). Як встановлено судом, позивач [PERSON] , набувши у 2013 році статусу іпотекодавця, сплатила суму заборгованості розмірі 12783,56 грн., оскільки позивач особисто як іпотекодавець внесла дану суму у повному обсязі, що підтверджується копією квитанції від 19.03.2020 року (а.с.20-21). Частина 2 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Частина 3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що майновий поручитель може виконати основне зобов`язання за боржника. При цьому майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що позивач вчинив дії щодо погашення зобов`язання позичальника [PERSON] перед Банком, тому є підстави для задоволення позовних вимог про визнання припинення іпотечного договору. Водночас відповідачем Банком не надано належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги. Оскільки позивач виконала зобов`язання [PERSON] перед Банком, позивач має право на відшкодування сплаченого нею боргу [PERSON] перед Банком. Крім того, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved