Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

З 2007 року позивач перебував у цивільних відносинах з [PERSON], яка на той час була у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб між подружжя [PERSON] було розірвано 22.06.2007 року. Від шлюбу між подружжям [PERSON] у них народився син - [PERSON], [INFO], що доводиться свідоцтвом про народження, який став проживати разом з нами після фактичного створення нами сім'ї. За час спільного проживання з [PERSON], а саме, [INFO] у нас народилася донька - [PERSON], даний факт доводиться свідоцтвом про укладення шлюбу. На жаль, спільне життя з [PERSON] не складалося, відповідачка зловживала спиртними напоями, не наділяла повноцінної уваги дітям, тощо. В жовтні 2013 року [PERSON] пішла з дому проживати до іншого чоловіка, залишивши мені йому спільну доньку [PERSON] та дитину від попереднього шлюбу - [PERSON]. На теперішній час з ним проживає її племінниця з дитиною, її батько, її син від першого шлюбу - [PERSON] та наша спільна донька - [PERSON]. З того моменту, як вона пішла, допомоги в утриманні дітей вона не надає і, навіть, не намагалася забрати дітей. До того ж [PERSON] не сплачує аліменти по утриманню свого сина, у нього існує заборгованість. Відповідачі, будучи батьками дитини, весь цей час не піклувалися ні про здоров'я сина, ні про його фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідачі також не спілкуються з сином, не проявляють до нього щонайменшої батьківської турботи у тому сенсі, як це повинно бути, хоча мали і мають таку можливість. Поведінка відповідачів - як батьків, засвідчує, що вони ухиляються від належного виховання дитини. Таким чином, з жовтня 2013 року відповідачка [PERSON], а з червня 2077 року відповідач [PERSON] не займаються вихованням і утриманням сина. Він с ам виховує їх сина самостійно, працюючи, аби мати щонайменшу можливість для створення [PERSON] умов для розвитку, навчання тощо. Відповідачі не усвідомлювали і не усвідомлюють до теперішнього часу своїх батьківських зобов'язань, ухилялися і ухиляються від забезпечення сина навіть яким-небудь мінімумом уваги, турботи і ласки. Вони свідомо нехтують і іншими своїми обов'язками, як батько і мати. Відповідачі не піклуються про сина, не дбають про його моральний та фізичний розвиток, свідомо ухиляються від його виховання. Просить позбавити батьківських прав відповідачів. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] свої вимоги підтримали. Відповідачі не з'явились ,про день та час слухання справи повідомлені, про що свідчать поштові відправлення,заяви про розгляд справи у їх відсутність не надавали. Відповідно до ст..ст.224,225 ЦПК України суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи ,вислухавши пояснення сторін,пояснення свідків, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні позивач перебував у цивільних відносинах з відповідачкою,яка в той час була у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано 22.06.2007 року. Від шлюбу між відповідачами народився син,[INFO].[INFO] у них народилась донька, [PERSON], цей факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. З жовтня 2013 року відповідачка [PERSON] пішла з дому до іншого чоловіка, залишивши позивачу двох дітей. Допомогу дітям відповідачі не надають, вихованням не займаються. Владислав на даний момент повністю втратив почуття любові та поваги до батьків, і не має бажання з ними спілкуватися. Згідно його пояснення вбачається що відповіді зовсім не цікавляться його життям, він вважає своїм батьком [PERSON] та бажає з ним мешкати. Позивач вважає, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] свідомо, маючи всі реальні можливості, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню та забезпеченню свого неповнолітнього сина [PERSON], що дає підстави ставити питання про можливість позбавлення їх батьківських прав у відношенні дитини. Така ж сама поведінка у відповідачки [PERSON] по відношенню до нашої доньки [PERSON]. Відповідачка, як матір, з того часу як проживає з іншим чоловіком жодного разу не прийшла для того, щоб хоча б поспілкуватися зі своєю донькою або запитати як її стан здоров'я. Зовсім не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток. Материнська турбота, ласка та любов до дитини зі сторони відповідачки зовсім не проявляється, хоча вона мала та має таку можливість. Виходячи з цього суд вважає , що поведінка відповідачки по відношенню до доньки засвідчує, що вона ухиляється від належного виховання дитини. Ці данні підтверджується поясненнями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношення [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Кам'янсько-Дніпровська районна державна адміністрація повідомила, що 13.02.2014 року дане питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Кам'янсько - Дніпровській районній державній адміністрації та прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні сина, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у відношенні дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується листом Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації від 20.02.2014 року № 3741/01-01-23. Відповідно до громадської характеристика позивач є порядною людиною,проживає разом з дітьми -,працює,має достатній заробіток,займається вихованням дітей,на обліку у психіатра та нарколога не стоїть ,не зловживає спиртними напоями. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язку щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно до статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не правомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 вищезазначеної статті передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно статті 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Принцип 6 Конвенції про права дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначає на те, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, Держави-сторони визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального само усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її зовнішнього світу. З урахуванням вище зазначеного суд вважає позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved