Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до Тульчинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер його дід- Книжник [PERSON], який за життя заповів позивачеві житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS], та 1/3 частину від усієї належної йому земельної ділянки, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS]. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Тульчинського нотаріального округу Мовчан В.І., однак йому у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме на: житловий будинок, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує і на їх задоволенні наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду надійшло повідомлення Тульчинської міської ради № 02-31-1472 від 30.11.2015, у якому вказано, що міська не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 4). Померлому належав житловий будинок, який знаходиться, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту на даний житловий будинок (а.с. 10 - 16), вказані обставини, також підтверджуються довідкою № 2970 від 23.11.2015, виданою виконавчим комітетом Тульчинської міської ради (а.с. 21). Крім того, підтвердженням належності згаданого житлового будинку померлому є рішення Тульчинської міської ради народних депутатів № 393 від 12.11.1986, згідно якого [PERSON] надано для будівництва будинку земельну ділянку, яка розташована, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22), договором № 2602 від 10.12.1986, вказану земельну ділянку [PERSON] передано у безстрокове користування (а.с. 24 - 25), 10.12.1986 надано дозвіл № 73 на право виконання будівельних робіт (а.с. 26), а також виготовлено проект житлового будинку (а.с. 27). Відповідно до копії заповіту 28.12.2011, [PERSON] заповів [PERSON] зазначений житловий будинок (а.с. 5). Позивач прийняв спадщину, про що свідчить копія його заяви, інших спадкоємців за законом чи заповітом немає, однак постановою приватного нотаріуса Тульчинського нотаріального округу Мовчан В.І. від 20.11.2015, у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок (а.с. 40). Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право він не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку, а відтак в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачем заявою до нотаріальної контори. Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідач по справі позов визнав і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved