Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

До суду із позовом 22.09.2015 р. до [PERSON] звернувся ПАТ «ПриватБанк». В позові посилається на таке. 08.11.20107 р. між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. То теперішнього часу відповідачем кошти не повернуті. У звязку з порушеними зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2015 р. має заборгованість 58291,88 грн., яка складається з наступного: 14457,34 грн. заборгованість за кредитом; 39972,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3861,99 грн. заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 33955,12 грн., яка була стягнута заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-3430/2011 від 02.02.2012 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача, різниця становить 24336,76 грн. а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф (фіксована частина), 1216,84 грн. штраф (процентна складова). Просить стягнути заборгованість в сумі 26053,60 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним. Представник відповідача за договором адвокат [PERSON] проти позову заперечував, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, крім того, заборгованість нарахована необґрунтовано, банком не надано доказів на підтвердження того, що сторони погодились на укладання договору з відсотковою ставкою 60%, на нарахування комісії, пені.. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 08.11.20107 р. між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.. На виконання умов вищеназваного договору, відповідач отримав видану банком картку, строк дії якої до 11.2010 р. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-3430/2011 від 02.02.2012 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 33955,12 грн., яка виникла станом на 30.04.2011 р. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В статті 1047 ЦК України закон зобовязує укладати договір позики в письмовій формі у випадках коли позикодавцем є юридична особа. Представником позивача не було надано судом доказів на підтвердження того, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач продовжував нею користуватись, або отримував у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» нову кредитну картку, а також щодо наявності грошових коштів на картковому рахунку. Отже, позивачем не доведено, що кредитний договір № б/н від 08.11.2007 року продовжував діяти після листопада 2010 року. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.\~ Відповідно до цієї норми зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов\~зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідач укладаючи кредитний договір без номеру від 08.11.2007 р. зобовязувався сплачувати проценти за користування кредитом до листопада 2010 року, оскільки в судовому засіданні не доведено того факту, що договір продовжував діяти після цієї дати. Позивач в своєму позові, як на правову підставу, посилався на статтю 536 ЦК України Але стаття 536 ЦК України передбачає обовязок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі, встановленому договором або законом. Тому суд зазначає, що за період з 01.05.2012 р. по 30.06.2015 р. (за який, на думку позивача, виникла заборгованість) правових підстав для стягнення процентів за користування грошовими коштами не має, оскільки кредитний договір без номеру від 08.11.2007 р. протягом цього періоду не діяв, отже розмір процентів договором не встановлений. За таких обставин, підстав для стягнення 26053,60 грн. не має, і у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають компенсації.

Outcome: dismissed