Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] з посиланням на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 11 листопада 2017 року, який зареєстровано у Ставищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 90. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З липня 2019 року проживають окремо, дитина знаходиться на її утриманні. Спільне життя не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, тому збереження сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам. Коштів на утримання дитини не вистачає. Позивач просить розірвати шлюб, стягнути на її користь на утримання малолітньої дочки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.. та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання (до досягнення дитиною трирічного віку) в розмірі 1000 грн.. Позивачка до в судове засідання 04.12.2010 не прибула, до суду направила до суду заяву, в якій просить задовольнити позов в повному обсязі, справу розглядати у її відсутність, зазначивши, що в наданий судом період вони з відповідачем не примирились, відповідач лише раз приїхав до дитини, вони з відповідачем навіть не розмовляли щодо можливого примирення. 27 липня 2020 р. подала до суду відповідь на відзив, просила термін на примирення не надавати, посилаючись на те, що вона з дитиною проживає у власному будинку, а відповідач, приїжджаючи до неї, не допомагає по будинку та у вихованні дитини, а лише відпочиває, і вони завжди з ним конфліктують. В судовому засіданні 5 жовтня та 5 листопада 2020 року позивач підтвердила обставини, якими вона обгрунтовувала позов, проте, визнала факт підтримання шлюбних стосунків із відповідачем по серпень 2020 року, включно, та щодо надання ним коштів на утримання дитини до подачі позову до суду (в квітні - травні в сумі 4600 грн.), так і після подачі позову до суду в період червень - вересень 2020, щомісячно в сумі 1200 грн., разом з тим зазначила, що однією із основних причин є практично окреме їх проживання, оскільки відповідач має постійну роботу (в м. Тараща) і фактично проживає у своєї матері, а до неї з дитиною приїжджає час від часу (не частіше раз на тиждень).. Відповідач в судове засідання 04.12.2020 не прибув, про місце і час розгляду справи належним чином повідомлений, подав відзив на позовну заяву (а. с. 52-58), яким проти задоволення позову заперечував, просив надати їм з позивачкою термін на примирення. В судовому засіданні 5 листопада 2020 року відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнав в розмірі ј частини його доходу, на утримання дружини (до досягнення дитиною трирічного віку) визнав частково в розмірі 500 грн., пояснивши, що до серпня місяця 2020 року він підтримував із позивачкою шлюбні стосунки, надавав регулярно кошти на утримання дитини, зазначив, що непорозуміння між ними почали виникати після введення в країні карантину, і як наслідок відсутності у нього доходів від підприємницької діяльності, у зв`язку з чим в червні 2020 року він змушений був припинити підприємницьку діяльність та знятися з обліку як ФОП через відсутність доходу, в даний час має доходи лише у вигляді заробітної плати за місцем роботи в м. Тараща. Суд розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 11 листопада 2017 року у Ставищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 90. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб (а.с. 5), копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 8). Відповідно до пояснень сторін, наданих під час розгляду справи в судових засіданнях 5 жовтня та 5 листопада 2020 року відповідач має постійну роботу (в м. Тараща), в зв`язку з чим проживає у своєї матері, до позивачки з дитиною, які проживають в смт. Ставище, приїжджає приблизно раз на тиждень. В серпні 2020 року сторони припинили шлюбні стосунки, позивач проживає з дитиною у власному житловому будинку в [ADDRESS] , а відповідач проживає в будинку своєї матері в [ADDRESS] , де зареєстрований з 17.09.2006 року по даний час відповідно до довідки Таращанської міської ради від 05.06.2020 (а. с. 14). Факт проживання дитини з матір`ю та перебування дитини на утриманні матері, крім того, підтверджується довідкою Ставищенської селищної ради № 1564/6 від 27.12.2019 (а.с. 7). У встановлений ухвалами суду від 05.10.2020 р. та від 05.11.2020 р. сторони не примирились. Відповідно до довідки ТОВ «Торговий Дім «БУДКОМ» (а.с.59) відповідач працює в даному товаристві охоронником з 1 жовтня 2015 року, його заробітна плата за період з грудня 2019 по травень 2020 року становить 36600 грн. (до виплати 29463 грн.), із них за два останні місці квітень - травень по 5800 грн. (після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по 4669 грн.) середньомісячна заробітна плата, відповідно, за останніх два місяці становить 4669 грн. Позивачкою не надано доказів про отримання відповідачем будь-яких інших доходів. ще і доходів від зайняття підприємницької діяльності. У відзиві на позов (а. с. 52-58) та в судовому засіданні 5 жовтня 2020 року відповідач пояснив, що в червні 2020 року він змушений був припинити підприємницьку діяльність та знятися з обліку як ФОП через відсутність доходу. Вказаний факт позивачка в судовому засіданні не оспорювала. В судовому засіданні 5 жовтня 2020 позивач визнала факт щодо надання відповідачем коштів на утримання дитини як до подачі позову до суду (в квітні - травні в сумі 4600 грн.), так і після подачі позову до суду в період червень - вересень 2020 року, щомісячно, в сумі 1200 грн.. У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок чоловіка утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років при наявності можливості надавати таку матеріальну допомогу. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві та встановлені в судовому засіданні, ту обставину, що в наданий судом термін сторони не примирились, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Враховуючи вищевикладене, ту обставину, що позивачка не працює, доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка проживає з нею, та враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, щомісячно отримує доходи у вигляді заробітної плати, проживає у будинку своєї матері, не надав суду доказів щодо неможливості надання ним матеріальної допомоги позивачці, яка постійно опікується дитиною, [PERSON] ,2018 року народження, що не досягла трирічного віку, - суд вважає, що з урахуванням вищевказаного середньомісячного розміру заробітної плати, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини його доходу заробітку, та з урахуванням принципу розумності та справедливості аліменти на утримання позивачки в розмірі 500 гривень, щомісячно, протягом всього часу її проживання з дочкою, починаючи з дня пред`явлення позову - 1 червня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки, як зазначено вище, в судовому засіданні 5 жовтня 2020 позивач визнала факт щодо надання відповідачем коштів на утримання дитини як до подачі позову до суду (в квітні - травні в сумі 4600 грн.), так і після подачі позову до суду в період червень - вересень 2020 року, щомісячно, в сумі 1200 грн., та враховуючи, що середньомісячна заробітна плата за два останніх місяці за мінусом вказаних відрахувань становить 4669 грн., четверта частина від якої становить 1167,25 грн., суд вважає, що аліменти на утримання дитини на користь позивачки слід стягнути, починаючи з 1 жовтня 2020 року. З урахуванням викладеного у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору, сплаченого при поданні позову по вимозі про розірвання шлюбу, та на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по вимогах про стягнення аліментів. У відповідності з ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial