Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України\~ з питань геодезії, картографії та кадастру (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , [PERSON] (далі «Відповідачі»), третя особа Селянське (Фермерське) господарство «Колосок» про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області та витребування земельної ділянки. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні\~ обставини. Прокуратурою Чернігівської області в порядку здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42018270000000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України виявлено порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у власність. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 26.03.2018 року № 10-2538/15-18-сг за результатами розгляду заяви [PERSON] від 21.03.2018 року, останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Поправської сільської ради Білоцерківського району, Київської області орієнтовним розміром земельної ділянки 2,0000 га. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 року №10-4836/15-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,7838 га (кадастровий номер 3220485300:01:008:0081), розташованої на території Поправської сільської ради Білоцерківського району за межами населеного пункту, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно від 16.01.2019 за №152873263 [PERSON] 31.05.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220485300:01:008:0081 для ведення особистого селянського господарства на території Поправської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області. Вищевказаний наказ ГУ Держземагенства у Київській області від 30.05.2018 року № 10-4836/15-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220485300:01:008:0081 виданий незаконно та з порушенням вимог земельного законодавства підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка витребувано у [PERSON] на користь держави. Водночас, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.12.2017 року №25- 19019/14-17-сг отримав у приватну власність\~ земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 7424483200:05:001:0573 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Павлівської сільської ради, Ріпкинського району, Чернігівської області, яке зареєстровано 16.02.2018 року. Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 30.05.2018 №10-4836/15-18-СГ) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказ від 22.12.20 19019/14-17-сг). Позивач просив суд визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 30.05.2018 року № 10-4836/15-18-СГ, яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,7838 га кадастровий номер 3220485300:01:008:0081 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Поправської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області; Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,7838 га кадастровий номер 3220485300:01:008:0081 для ведення особистого селянського господарства на території Поправської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області та стягнути з Відповідачів судові витрати. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 12.04.2019 року постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.63-64). У встановлений судом строк на адресу суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Київській області, надійшов відзив, в якому той зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, у задоволенні позову прокурора в частині визнання недійсним наказу Головного управління просив відмовити (т.1 а.с.75-79). У на адресу суду від заступника прокурора прокуратури Чернігівської області, надійшла відповідь на відзив, в якому той зазначив, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують обставин та доказів, якими підтверджено правомірність вимог прокурора, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі (т.1 а.с.83-89). Також на адресу суду надійшло клопотання представника Держгеокадастру у якому той зазначив, що позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Держгеокадастру, залишити без розгляду у зв`язку з тим, що позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності (т.1 а.с.92-96). На адресу суду від заступника прокурора прокуратури Чернігівської області, надійшли заперечення на клопотання представника Держгеокадастру про залишення позову без розгляду, в якому той зазначив, що доводи викладені у клопотанні є необґрунтованими, не спростовують обставин та доказів, якими підтверджено правомірність позиції та вимог прокурора, а відтак клопотання позивача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню (т.1 а.с.103-108). 11.07.2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача про залишення позовної заяви прокурора без розгляду, відмовлено (т.1 а.с.132). 24.12.2019 року представник Відповідача [PERSON] адвокат Червінчик Є.Е. проти задоволення позову заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. У задоволенні позову просив відмовити повністю. 22.01.2020 року на адресу суду від заступника прокурора прокуратури Чернігівської області, надійшли додаткові пояснення по цивільній справі, в яких той зазначив, що визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 року №10-4836/15-18-сг є належним способом захисту порушеного права власності та, у випадку задоволення позову прокурора, лише на підставі такого рішення суду може бути поновлено інтереси держави шляхом внесення відповідних записів до реєстру речових прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень\~ (т.1 а.с.201-205). 24.06.2020 року через канцелярію суду, представником відповідача [PERSON] адвокатом Червінчиком Є.Е. були зареєстровані письмові пояснення щодо предмету позову, в яких зазначив, що\~ Головне управління Держгеокадастру у Київській області є структурним територіальним підрозділом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та є уповноваженим державою органом щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення. У зв`язку з цим майно вибуло із володіння власника за згодою його уповноваженого органу, тобто за його згодою, а тому в даному випадку не виникають підстави передбачені ст.388 ЦК України щодо витребування майна у добросовісного набувача, які і не виникає підстав щодо задоволення даної позовної заяви (т.2 а.с.7-11). 05.05.2020 року представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Інші учасники справи до суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 18.06.2020 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву\~ про розгляд справи без його присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (т.1 а.с.116). 18.06.2020 року інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили (т.1 а.с.81, 111-112, 113, 115). 11.01.2021 року представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. 11.01.2021 року інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду від них не надходило. Судові засідання у справі неодноразово відкладалися та у ньому оголошувалася перерва, у т.ч. з причин неявки Відповідачів, їхніх представників та представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку\~ про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.12.2017 року №25- 19019/14-17-сг отримав у приватну власність\~ земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 7424483200:05:001:0573 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Павлівської сільської ради, Ріпкинського району, Чернігівської області, яке зареєстровано 16.02.2018 року (т.1 а.с.33). Як вбачається з інформації Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось, земельна ділянка з кадастровим номером 3220485100:03:023:0047, знаходиться в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району. Вона майже повністю знаходиться в акваторії Верхнього білоцерківського водосховища. Лише невелика її частина розміщена у прибережній захисній смузі лівого берега. Зазначена ділянка повністю розміщена на землях водного фонду. РОВР річки Рось не надавалось погодження на відведення даної земельної ділянки у приватну власність (т.1 а.с.22-23). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 26.03.2018 року № 10-2538/15-18-сг за результатами розгляду заяви [PERSON] від 21.03.2018 року, останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Поправської сільської ради Білоцерківського району, Київської області орієнтовним розміром земельної ділянки 2,0000 га. (т.1 а.с.34, 36). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 року №10-4836/15-18-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,7838 га (кадастровий номер 3220485300:01:008:0081), розташованої на території Поправської сільської ради Білоцерківського району за межами населеного пункту, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.43). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно від 16.01.2019 за №152873263 [PERSON] 31.05.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220485300:01:008:0081 для ведення особистого селянського господарства на території Поправської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області. (т.1 а.с.17-24). 20.12.2018 року слідчим відділу Управління СБ України в Чернігівській області направлено на адресу В.о. голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліну О.К. запит, в якому зазначено, що в ході досудового розслідування було встановлено, що безоплатно власність земельні ділянки на території Чернігівської та Київської областей для ведення ОСГ, в порушення вимог ст.121 ЗК України отримав громадянин України [PERSON] . На підставі викладеного просили перевірити за наявними обліками та повідомити інформацію, про можливі факти отримання земельних ділянок вказаним громадянином на території інших областей України (т.1 а.с.49). Як вбачається з відповіді наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на звернення слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області\~ від 30.01.2019 року, що державна реєстрація земельних ділянок та правовстановлюючих документів на них у складі державного реєстру земель, надання відомостей з нього здійснювалися до 01.01.2013 року територіальними органами Держземагенства України за місцем розташування земельної ділянки. На даний час відповідні документи державного реєстру земель (поземельні книги та книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі) знаходяться в архівах територіальних органів Держгеокадастру (т.1 а.с.50-51). Відповідно до листа від 15.02.2019 року направленого заступником прокурора Чернігівської області на адресу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру зазначено наступне, оскільки громадянином [PERSON] було використано право на безоплатне отримання у власність земель для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації для даного виду використання, повідомити, чи вживалися Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру заходи на усунення вказаних порушень, чи проводилася службова перевірка та висловити позицію щодо подачі позову прокурором з метою захисту державних інтересів у порядку та на підставі ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» (т.1 а.с.52-54). В матеріалах справи міститься відповідь Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру зазначено наступне, що з метою усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства під час набуття права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності та скасування державної реєстрації речових прав на такі земельні ділянки, Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області доручено вжити відповідних заходів реагування (т.1 а.с.55). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.3, ч.4 ст.56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Згідно з ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст.81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами ст.ст.116, 118, 121 ЗК України. Водночас, законодавством встановлені певні обмеження у правах набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно з ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ст.ст.116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа яка скористалася своїм правом отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст.121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Відповідно до ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів. Визначений ст.118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст.ст. 116, 121 ЗК України. Водночас, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.12.2017 №25- 19019/14-17-сг отримав у приватну власність (право зареєстровано 16.02.2018) земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 7424483200:05:001:0573) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Павлівської сільської ради, Ріпкинського району, Чернігівської області. Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Таким чином, всупереч вимог ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою від 21.03.2018 року надав недостовірну інформацію, що раніше не використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Разом з цим, встановлено, що після набуття [PERSON] права власності, земельна ділянка з кадастровим номером 3220485300:01:008:0081 була відчужена, на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2018 року, серія та номер 1428, згідно якого власником земельної ділянки на даний час є [PERSON] Земельна ділянка площею 1,7838 га, кадастровий номер 3220485300:01:008:0081, що знаходиться за межами Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області, вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності, внаслідок незаконного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави, в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з наступних підстав. [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. При цьому, [PERSON] придбав вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. Відповідно до п. «в» ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2.0 га. Виходячи зі змісту ч.4 ст.116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Відповідно до вимог ч.6 ст.5 Закону України «Про особисте селянське господарство», громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст.121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства. Однак, приймаючи оспорюваний наказ, відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Київській області факт реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірив, порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, як і наказ про передачу такої ділянки у власність, є незаконними. Водночас, Відповідач [PERSON] міг і повинен був знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів та зважаючи на те, що він своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використав, підстав для задоволення його заяви про надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування на території Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області не було. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 155 Земельного кодексу України визначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним._ Разом з тим, за змістом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ст.393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання и правового акту органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. Пунктом 3 ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України\~ визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи викладене, зазначений наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 року №10-4836/15-18-СГ підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка площею 1,7838 га, кадастровий номер 3220485300:01:008:0081, що знаходиться за межами Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області, витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] на користь держави. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого\~ незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно з п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст.ст.387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст.ст.387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Як встановлено ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до закріпленого у ст.387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. За змістом зазначеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежене й можливі, у тому числі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Згідно з приписами ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. З аналізу ч.4 ст.122 Земельного кодексу України вбачається, що розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення на даний час являється Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права державної власності належать органу виконавчої влади, яким є Держгеокадастр, а на території Київської області на даний час є Головне управління Держгеокадастру у Київській області. Таким чином, відповідно до вищевказаних приписів Український народ як власник спірного об`єкта (земельної ділянки) на час виникнення спірних правовідносин делегував Держгеокадастру повноваження щодо здійснення права власності від імені Українського народу, в їх інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто, воля Українського народу як власника може виражатися лише в таких діях органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави та територіальних громад. В даному випадку, спірна земельна ділянка вибула з державної власності протиправно, поза волею Українського народу та територіальної громади Поправської сільської ради, а тому існують всі правові підстави для витребування спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3220485300:01:008:0081 з незаконного володіння (власності) відповідача [PERSON] на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на підставі ст.ст.388, 396 Цивільного кодексу України. Таким чином, здійснення Головним управління Держгеокадастру у Київській області права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як правомірне вираження волі з боку держави. Відповідно до ч.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно з п.25 ч.4 вказаного Положення, Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль) в тому числі за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах, а також визначено інші повноваження. Відповідно до ч.7 Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Держгеокадастр з метою організації своєї діяльності, надає територіальним органам методичну і практичну допомогу, проводить перевірки їх діяльності, аналізує результати діяльності територіальних органів, що забезпечують здійснення повноважень з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, розробляє заходи щодо підвищення ефективності функціонування територіальних органів. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року №308, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Київській області є структурним територіальним підрозділом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, який уповноважений державою здійснювати контролюючі повноваження відносно діяльності підпорядкованого органу. Однак, Держгеокадастром до цього часу не вжито належних заходів реагування з метою усунення порушень вимог законодавства допущених підпорядкованим органом, а саме Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання ст.1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. У практиці ЄСПЛ у справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Суспільство, Український народ, як сукупність окремих суб`єктів, індивідів, людей, також має, з огляду на ст.ст.1, 3, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішені земельних питань, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю. Зважаючи на викладене, фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення її території для потреб громади, яка вибула з її розпорядження незаконно. Статтею 30 ЦПК України визначено, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову Першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області,\~ [PERSON] про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України судові витрати понесені прокурором на сплату судового збору в сумі 3 842 грн. підлягають стягненню з Відповідачів в рівних частках - по 1 280,67 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved