Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS] недійсним. З урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 54-56) позивач зазначив, що 28.01.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири ? частини квартири [ADDRESS]. Сторони домовились, що вартість частини квартири становить 63 944,00 грн. та встановили порядок розрахунку, за яким позивач мав би сплачувати її вартість частинами. Разом з тим, в договорі міститься умова, що розрахунок за частину квартири повинен бути здійснений в сумі, не меншій ніж еквівалент 8 000,00 доларам США. Враховуючи, що на момент розрахунку курс долара США відносно гривні зріс, вартість частини квартири також збільшився. Позивач вважає, що встановлення у договорі грошового еквіваленту у іноземній валюті є порушенням вимог ст. 533 ЦК України, а отже договір має бути визнаний недійсним з цих підстав. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що сторони при укладенні договору погодили усі умови договору, в тому числі і умови щодо ціни договору, саме по собі існування в договорі грошового еквіваленту вартості частини квартири не порушує вимоги чинного законодавства. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що приватний нотаріус посвідчив договір, зміст якого було погоджено між сторонами добровільно. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне. 28.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частини квартири, за яким останній придбав ? частину квартири [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. (а.с. 9-13). Згідно із п. 2.1. договору купівлі-продажу частини квартири від 28.01.2014 року, сторони погодили, що продаж вчиняється за ціною у 63 944,00 грн., що на день підписання становить 8 000,00 доларів США, при цьому, покупець, на момент підписання договору отримала 4 000,00 грн., а решту коштів в сумі 59 944,00 грн., продавець сплачує: до 10.08.2014 року - 23 979,00 грн., до 10.02.2015 року - 23 979,00 грн., до 10.06.2015 року - 11 989,50 грн. Також сторони погодили, що розрахунок за продану частину квартири повинен бути здійснений в сумі, не меншій ніж еквівалент 8000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент повного розрахунку. Відповідно до статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, існування у п. 2.1 договору купівлі-продажу частини квартири від 28.01.2014 року умови, яка визначає грошовий еквівалент ціни договору в іноземній валюті не є порушенням вимог чинного законодавства України. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 30.05.2014 року справа № 6-29цс12, висловив правову позицію, що визначення в договорах купівлі-продажу квартир грошового еквівалента зобов'язань покупців в умовних одиницях законом не заборонено. Частинами 1, 2 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено існування обставин, на момент укладення договору купівлі-продажу частини квартири від 28.01.2014 року, які є підставою для визнання правочину недійсним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Судові витрати розподіляються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed