Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Просила визнати садовий будинок, земельну ділянку в садово-городньому кооперативі «Дружба» спільним майном подружжя та розподілити його в пропорції: їй - 2/3, [PERSON] 1/3 з мотивів, що розмір аліментів 500 грн., які вона одержує від останнього, недостатній для забезпечення дитини. Також просила стягнути із [PERSON] на її користь 1/2 від суми сімейних грошових зобовязань за договором позики від 01.02.2011, укладеного між нею та [PERSON], в сумі 79895,50 грн. та 1/2 від грошових зобовязань по договору позики від 20.08.2016, укладеного між нею та [PERSON], в сумі 75000 грн., а всього 154895,50 грн. Вказані кошти були позичені в інтересах сімї, а саме відповідно на купівлю земельної ділянки та на будівельні матеріали для утеплення будинку та встановлення системи опалення. [PERSON] скориставшись своїм правом на зустрічний позов (ст. 123 ЦПК) звернувся до суду із заявою, яка прийнята до спільного розгляду про поділ майна подружжя. Просив встановити факт проживання однією сімєю його та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 08.09.2005 по 27.02.2009. Серед спільного майна подружжя окрім садового будинку та земельної ділянки в садово-городньому кооперативі «Дружба», визначив автомобіль Hyundai Accent 2008 року випуску. Запропонував свій варіант поділу: просив визнати за ним право власності на 3/4 будинку та земельної ділянки, за [PERSON] відповідно на 1/4 частину цього нерухомого майна, залишивши за останньої право власності на весь автомобіль Hyundai Accent. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, просила їх задоволити, не визнала факт спільного проживання із [PERSON] без реєстрації шлюбу у визначений ним час, пояснила, що в цей період вона мала стосунки із іншим чоловіком, а з [PERSON] дійсно була знайома, але знаходилась в дружніх стосунках. [PERSON] в суді свої заяву підтримав, пояснив, що задовго до оформлення шлюбних відносин він проживав із [PERSON] як чоловік та дружина. В цей період ними був придбаний за кредитні кошти автомобіль. Йому не відомо про позику, яку отримала [PERSON], атому заперечував проти розподілу таких зобовязань. Запропоновану ним пропорцію розподілу будинку та земельної ділянки (йому 3/4, їй 1/4) пояснив виділення [PERSON] у власність всього автомобіля (без розподілу). Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.02.2009 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №220). У шлюбі 31.07.2009 народилась дочка [PERSON] Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.2017 шлюб розірвано. Цим же рішенням із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі 500 грн. Суд не погоджується із доводами [PERSON] що відступлення від часток у розподілі майні має бути наслідком недостатності розміру аліментів, так як [PERSON] під час звернення до суду самостійно визначила розмір аліментів, які вона вважала достатнім для гармонійного розвитку дитини, який підтримала у суді, і який суд задовольнив, ухваливши рішення від 22.02.2017 (а.с. 17). При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст. 193 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким правом [PERSON] з моменту ухвалення вказаного рішення не скористалась і не позбавлена такого права вподальшому. Таким чином суд не враховує як підставу для збільшення частки [PERSON] при розподіл майна таку обставину як недостатній розмір аліментів для забезпечення розвитку дитини. Що стосується укладених договорів позики суд встановив наступне. Відповідно до правової позиції у справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 Верховний Суд України вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. [PERSON], посилаючись на положення ст. 65 СК України, вказує на укладені нею в інтересах сімї договори позики відповідно від 01.02.2011 з [PERSON] на суму 6000 доларів США та від 20.08.2016 з [PERSON] на суму 150000 грн. Відповідно до п.4.3 договору від 01.02.2011 позика вважається наданою Позикодавцем Позичальнику з моменту отримання Позикодавцем розписки на своє імя від Позичальника. Аналогічні умови містяться у п. 4.3 договору від 20.08.2016. [PERSON] не надано суду розписок, а тому факт отримання нею коштів у борг є недоведеним. З огляду на викладене вимоги [PERSON] про розподіл боргів за вищевказаними розписками не підлягають до задоволення. Що стосується вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні такий факт підтвердив лише свідок [PERSON], яка є матірю [PERSON], яка показала, що [PERSON] і її син проживали однією сімєю з 2006 року. Однак судом не взято до уваги вказані показання як такі, що не підтверджені іншими доказами, а також спростовані показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що [PERSON] та [PERSON] почали разом жити як чоловік та дружина за декілька місяців до весілля; а свідок [PERSON] вказала, що у період, який є предметом дослідження за вимогами [PERSON], [PERSON] зустрічалась з її братом [PERSON] з намірами створити сімю. Таким чином факт спільного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] не доведено, що є підставою для відмови його вимог в цій частині. Відсутність доказів спільного проживання без реєстрації шлюбу позбавляє можливості суд визнати автомобіль Hyundai Accent 2008 року випуску спільним майном при тій умові, що він придбаний на підстав кредитного договору №6741773 від 29.08.2008, а від так поза межами шлюбу. Таким чином вимоги про поділ автомобіля Hyundai Accent 2008 року випуску залишаються без задоволення. Із всього майна, яке заявлено учасниками судового розгляду для його поділу як спільне сумісне та набуте під час шлюбу, суд визначає нерухоме майно, а саме: садовий будинок, загальною площею 190,7 кв.м., розташований в м.Черкаси садово-городній кооператив «Дружба», будинок 5, право власності на який зареєстроване за [PERSON] 05.01.2016, а також земельну ділянку кадастровий номер 7110136400-03-014-0006 площею 576 кв.м., розташовану по вул. Ватутіна в садово-городньому кооперативі «Дружба», ділянка №5 в місті Черкаси, яка придбана [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 01.02.2011 №229. Належність цього майна до обєктів спільної сумісної власності визнається як [PERSON] так і [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обовязком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Суд вважає, що нерухоме майно має бути поділено порівну, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині садового будинку, а також по 1/2 частині земельної ділянки, які розташовані по вул. Ватутіна в садово-городньому кооперативі «Дружба», ділянка №5 в місті Черкаси. В інших позовних вимогах як [PERSON] так і [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що вимоги за первісним так і за зустрічним позовами були судом задоволені частково, а тому з урахуванням ступеню задоволення вимог сторін, з огляду на принципи пропорційності та справедливості судові витрати, які сторони понесли в звязку з розглядом цієї справи, не відшкодовуються за рахунок взаємозаліку.

Outcome: partial