Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Запорізький міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з позовом в інтересах держави до [PERSON], відділу Держемагенства у Вільнянському районі Запорізької області, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, Садове товариство «Сонячний», [PERSON] про визнання недійсним держаного акту та повернення земельної ділянки. Прокурорською перевіркою, проведеною за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, встановлено, що головою Вільнянської РДА 13.10.2004 року винесено розпорядження № 648, яким була затверджена технічна документація щодо передачі у власність гр. [PERSON] земельної ділянки для ведення садівництва. У подальшому на підставі зазначеного розпорядження [PERSON] отриманий Державний акт на право власності на землю серії ЗП № 023343. Вказане розпорядження прийнято, а Державний акт на право власності на земельну ділянку видано із порушенням земельного законодавства. По-перше, відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.12.2013, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області, так як у документації із землеустрою відсутні будь-які відомості про перебування земельної ділянки у користуванні гр. [PERSON] та визначення її меж в натурі (на місцевості). Враховуючи вищезазначене набуття гр. [PERSON] права власності на земельну ділянку повинно відбуватися шляхом проекту землеустрою. Як наслідок, затверджена розпорядженням голови Вільнянської РДА від 13.10.2004 року № 648 технічна документація із землеустрою всупереч вимогам п. 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, не погоджена із територіальними органами земельних ресурсів, містобудування та архітектури. Також встановлено, що земельна ділянка, передана у власність гр. [PERSON] була виділена частково за рахунок земель наданих СТ «Сонячний» (землі рекреаційного призначення) колективного садівничого товариства комбінату «Запоріжсталь». Однак при винесенні Вільнянською РДА розпорядження № 648 від 13.10.2004 року цільове призначення ділянки не змінено та не враховано її знаходження в межах прибережної захисної смуги р. Вільнянка, що є порушенням вимог ст. ст. 19, 20, 35, 60 Земельного кодексу України. У судовому засіданні прокурор позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив (а.с. 76, 101) звернувся до суду з заявою, в якій зазначив що прокурор звернувся до суду 12 травня 2014 року, тобто через дев'ять з половиною років після видачі оскаржуваного документа, у зв'язку з чим він просить суд застосувати позовну давність при розгляді даної справи (а.с. 102). Представник відповідача Держземагенства у Вільнянському районі Запорізької області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 77, 100), причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області також в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 34) Вислухавши думку учасників процесу, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість розглядати справу у відсутності відповідачів та представника Державної інспекції, на підставі тих доказів, що містяться в матеріалах справи. відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Представники третіх осіб СТ «Сонячний» та [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали позов, просили суд його задовольнити. Заслухавши прокурора, представників 3-х осіб, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом в їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування у межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови районної державної адміністрації 13.10.2004року № 648 затверджено технічну документацію розроблену ТОВ «Землевпорядник» та передано у власність земельну ділянку [NUMBER] із земель садівництва «Сонячний» загальною площею 0,098га яка розташована на території Михайлівської сільської ради для ведення садівництва гр. [PERSON] (а.с. 18). 05.11.2004 [PERSON] на підставі вказаного розпорядження був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 023343 (а.с. 26). Порядок безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначений ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Положеннями ч. 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Частиною 2 цієї статті встановлено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Як встановлено з матеріалів цивільної справи, у документації із землеустрою відсутні будь-які відомості про перебування земельної ділянки у користуванні гр. [PERSON] та визначення її меж в натурі (на місцевості). Також встановлено, що земельна ділянка, передана у власність гр. [PERSON] була виділена частково за рахунок земель наданих СТ «Сонячний» для організації зони відпочинку. Крім того при винесенні РДА розпорядження цільове призначення землі не змінювалось та не було враховано її знаходження в межах прибережної захисної смуги р. Вільнянка. Частинами 6, 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до ч.ч. 8-10 ст. 118 ЗК України проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Разом з тим, як вбачаться з матеріалів справи, земельну ділянку [PERSON]. було відведено без розроблення проекту землеустрою, лише на підставі технічної документації із землеустрою, яка не містить передбачених ч. 9 ст. 118 ЗК України погоджень з природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами і органом охорони культурної спадщини (а.с. 8-18). Зважаючи на порушення порядку погодження, 16.06.2013 Запорізьким міжрайонним прокурором з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області внесено подання з вимогою усунути виявлені порушення (а.с. 19-20). За результатами розгляду подання розпорядженням голови обласної державної адміністрації 06.08.2013р. було скасовано розпорядження голови Вільнянської райдержадміністрації від 13.10.2004 № 648 «Про надання у власність земельної ділянки із земель с/т «Сонячний» гр. [PERSON] на території Михайлівської сільської ради» (о.а.с. 21). За таких обставин, на підставі досліджених матеріалів технічної документації із землеустрою, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості доводів прокурора в частині порушення вимог ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при прийнятті розпорядження № 648 без розроблення проекту землеустрою, з порушенням порядку погодження проекту органами, визначеними ч. 9 ст. 118 ЗК України, а також без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. Висновки суду також підтверджуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.12.2013, складеним Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області (а.с. 22-23). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у порушення вимог земельного законодавства України, земельна ділянка була отримана [PERSON] у власність без розроблення проекту землеустрою та без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. Крім того, Вільнянська РДА передала у приватну власність [PERSON] земельну ділянку частково за рахунок земель наданих СТ «Сонячний» (землі рекреаційного призначення), що підтверджується Планом землекористування, а тому не можуть виділятися для ведення садівництва, та передаватись у приватну власність. Про вказані порушення з боку сільської ради Запорізькій міжрайонній прокуратурі з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері стало відомо під час проведеної перевірки у 2013 році, таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку є підстави для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними, та поновити прокурору строк звернення до суду. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Необхідність захисту інтересів держави покладається на прокуратуру обов'язок представництва інтересів держави в суді відповідно до ч. 2 ст. 121 Конституції України. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають задоволенню в частині визнання недійсним державного акту, повернення оригіналу державного акту та повернення земельної ділянки до земель державної власності. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Що стосується позовних вимог про зобов'язання скасувати реєстрацію державного акту, суд приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог закону не передбачено, крім цього є необґрунтованими, так як жодних порушень цивільних прав з боку реєстраційних органів немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права). У разі відмови компетентного органу здійснити скасування реєстрації державного акту на підставі рішення суду, такі дії оскаржуються в порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial