Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за розпискою та три відсотки річних. Вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач позичив у позивача грошові кошти та в установлений строк не повернув і на зв`язок не виходить чим порушує права позивача. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засіданні, оскільки відповідач не має зареєстрованого місця проживання і підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Дослідив матеріали подані позивачем, а інших суду не подавалось, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про існування даного судового спору свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних доказів з даного приводу суду на дослідження не надав. Позивач є громадянином України, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір. Розпискою датованою 20 травня 2021 року та копія якої завірена адвокатом Евіним 15 вересня 2021 року свідчить про те, що відповідач отримав у позивача в борг грошові готівкові гроші в розмірі 16 500 гривень на три дні. Місце проживання відповідача було зареєстровано за адресою [ADDRESS] та знято 3 червня 2015 року в [ADDRESS] . Реєстрація за останньою адресою відсутня. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов досягнутого між сторонами зобов`язання, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час договір є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 908 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved