Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

До Франківського районного суду м. Львова звернувся [PERSON] . із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява обґрунтована тим, що 9 жовтня 1971 р. Потелицькою сільською радою Жовківського (Нестеровського) району Львівської області видано свідоцтво про народження [NUMBER] громадянина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даних, що внесені у свідоцтво [NUMBER] батьком вказано [PERSON] , національність - українець. 03 вересня 1968 р. Потелицькою сільською радою видано свідоцтво про народження [NUMBER] громадянина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даних, що несені у свідоцтво про народження [NUMBER] батьком вказано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , національність батьків не вказана. Проте, відповідно до Довідки про народження-хрещення виданої [PERSON] . у Потеличі, мій батько [PERSON] ( [PERSON] (2 ім.)) народився [INFO] , був сином [PERSON] (2 ім.) [PERSON] (2 ім.), та був поляком по національності. Згідно з скороченою копією свідоцтва про народження виданого Республікою Польща від 22.02.1973 р. [PERSON] (2 ім [PERSON] ) [INFO] , бабця народилась у с. Потелич та за національністю була полячка. Таким чином, у свідоцтві про народження [NUMBER] та у Книзі реєстрації актів цивільного стану про народження, запис № 11 від 11.02.1938 р. помилково не вказано національність батька заявника [PERSON] , хоча повинно бути вказано поляк. Адже, завжди національність сина записувалась по національності батьків, а його мати та батько були поляками. Через допущену помилку у свідоцтві про народження батька, помилку було допущено і у свідоцтві про народження заявника, а саме, у свідоцтві про народження [NUMBER] та у Книзі реєстрації актів цивільного стану про народження, запис № 57 від 09.10.1971 р. помилково вказано національність заявника, як українець, хоча повинно бути вказано - поляк. Пояснює, що він, як і його батько та мати, виховувався відповідно до польських традицій, сповідують римо-католицьку віру, підтримують стосунки зі своїми родичами поляками, святкую польські свята, дотримуються польських традицій та вважають себе поляками. Зважаючи на вищевикладене, просить суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , ІНП [NUMBER] , та його батько [PERSON] , [INFO] , ІНП [NUMBER] належить до польської національності. Встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність [PERSON] , [INFO] , в актовому записі про народження у свідоцтві про народження [NUMBER] та у Книзі реєстрації актів цивільного стану про народження, запис № 57 від 09.10.1971 р. Виправити неправильність (неповноту) запису про національність шляхом внесення зміни в актовий запис № 57 від 09.10.1971 р. складений Потелицькою сільською радою Жовківського (Нестеровського) району Львівської області щодо [PERSON] , [INFO] , у графі «національність батька» вказати «поляк» замість «українець». В судове засідання заявник не з`явився, однак подав до суду заяву, відповідно до якої справу просить розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Потелицька сільська рада Жовківського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд заяви без його участі. Представник заінтересованої особи Львівський міський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У цій справі заявник звернувся із заявою про встановлення факту належності до певної національності. Відповідно до частин першої та другої статті 293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо закономне визначено іншого порядку їх встановлення). Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. За таких обставин суд доходить до висновку про неможливість встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності. Аналогічний висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у цивільній справі\~№ 398/4017/18. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed