Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 704 від 29 березня 2003 року, позивач є власником житлової квартири [ADDRESS]. Вказану квартиру позивачу подарувала [PERSON]. У вказаному договорі зазначено дошлюбне прізвище позивача «Яцишена». Позивач вказаний договір дарування втратила, його дублікат отримати не може, так як архівна справа щодо посвідчення договору дарування знаходиться у м. Луганську на тимчасово окупованій території. Через втрату договору дарування позивач не може вільно розпоряджатися належним їй майном, що змушує її звернутися за захистом своїх прав до суду з позовом про визнання права власності на вказане вище нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої остання просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 704 від 29 березня 2003 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 111117855 від 19.01.2018 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 704 від 29 березня 2003 року (а.с. 9) Із заочного рішення Алчевського міського суду Луганської області № 2-257/2011 від 19 січня 2011 року вбачається що позивач перебувала у шлюбі, її дошлюбне прізвище «Яцишина», шлюбне «Одінцова» (а.с. 6). [PERSON] договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 704 від 29 березня 2003 року - втратила. Архівну справу щодо посвідчення договору дарування отримати не представляється можливим, оскільки архів знаходиться у м. Луганську на тимчасово окупованій території (а.с. 12). Через втрату договору дарування позивач не має можливості вільно розпоряджатися належним їй вказаним вище майном. З огляду на вищезазначене, вивчивши надані докази, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивач має право на спірне майно, але із-за незалежних від неї обставин не може у повному обсязі користуватися своїм правом розпорядження на таке майно через втрату правовстановлюючого документа, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 319, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved