overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

До суду звернулася з заявою [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначає, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 12.08.2020 року у справі №137/176/20 позовні вимоги задоволено. Однак, у резолютивній частині рішення суду не вірно зазначено розмір земельної ділянки 1,33 га замість правильного розміру 1,3252 га відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тому змушена звернутися до суду з вказаною заявою і просить ухвалити додаткове рішення, в якому вказати розмір земельної ділянки - 1,3252 га. Сторони в судове засідання не з`явилися, що не є перешкодою для розгляду вказаної заяви. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Вивчивши заяву та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 12.08.2020 р. (а.с.109-110) визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт на право приватної власності серія ВН №1704, кадастровий номер 0522487000:01:000:0302 площею 1,33 га), яка розташована на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0515366202019 сформованого 11.06.2019 р. (а.с.112) площа земельної ділянки кадастровий номер 0522487000:01:000:0302 становить 1,3252 га. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В прохальній частині позову позивач просила про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення в разі не явки відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся, жодних клопотань, заперечень чи заяв на адресу суду не надавав. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], що зареєстровано в реєстрі під № 905 від 23.05.2008р., що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 5967897 від 23.05.2008р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19317578 від 25.06.2008р. Згідно довідки про склад сім'ї в вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] - позивачка та [PERSON] - відповідач. Факт не проживання відповідача з 2010р. в квартирі [ADDRESS], підтверджується актом про непроживання № 09-06 від 09.06.2017р., складений сусідами та завірений директором ТОВ «ЖКП Суворовський». Жодних поважних причин з приводу відсутності відповідача у даній квартирі судом під час розгляду справи не виявлено. Згідно ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно за ст.217 ЦК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач з 2010 року без поважних причин не проживає у вищевказаній квартирі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою №146 буд. №47 по вул. Ак. Заболотного в м. Одеса. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення в разі не явки відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся, жодних клопотань, заперечень чи заявна адресу суду не надавав. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування посвідченого 21.05.2014р. державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21929093 від 21.05.2014р. Згідно довідки про склад сімї № 85 від 03.05.2017р. в квартирі, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, б. 47, кв. 146 зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. З січня 2015 р. відповідач у вищевказаній квартирі не проживає, що підтверджується актом про непрожиття від 02.05.2017р., який складений сусідами та завірений начальником ЖБК «Київський -12». Жодних поважних причин з приводу відсутності відповідача у даній квартирі судом під час розгляду справи не виявлено. Згідно ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно за ст.217 ЦК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач з січня 2015 року без поважних причин не проживає у вищевказаній квартирі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є основним наймачем кімнат [ADDRESS]. 10.03.2007 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб. 12.12.2007 року шлюб було розірвано, після чого відповідач добровільно пішов на інше місце проживання, забравши з собою особисті речі. Відповідач у добровільному порядку так і не знявся з реєстраційного обліку за даною адресою, тому позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за обох, що створює для неї значні матеріальні труднощі. Від представника позивачки надійшла заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення в разі не явки відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є належні докази (поштове повідомлення). Відповідно до відмітки працівника пошти [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є основним наймачем кімнат [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 09.01.2014 року (а.с.4). В вищевказаних кімнатах зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. 12.12.2007року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом (а.с.8). Факт не проживання відповідача в кімнатах підтверджується актом про не проживання особи за адресою: [ADDRESS] від 14.01.2014 р., 28.05.2014 р., та 11.08.2014р., складений комісією у складі осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.28,29,30). Жодних поважних причин з приводу непроживання відповідача у даних кімнатах судом під час розгляду справи не виявлено. Відповідоно до ч. 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач без поважних причин не проживає у житловому приміщенні, то він втратив право на користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу . Позивач, в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої позовні вимоги мотивувала тим, що 28.04.2012 року вона одружилася з відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №413 (свідоцтво серії [NUMBER] від 28.04.2012р., а.с. 4). В шлюбі народився син- [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя у них з часом почало погіршуватися, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Просить позов задовольнити, шлюб розірвати, судові витрати понесені нею при подачі позову до суду стягнути в її користь з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву відповідно до змісту якої вимоги позову визнав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. Як встановлено сторони подружніх відносин не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідача не заперечує, про що подав письмову заяву. Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає за доцільне постановити рішення про задоволення позовних вимог. В той же час за вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача в її користь понесені нею судових витрати при подачі позову до суду, а відтак суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за нею. На підставі наведеного, 31 Цивільного кодексу України, ст.ст. 104, 109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, свої позовні вимоги мотивувала тим, що 09.06.2000 року вона одружилася з відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у Задарівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1 (свідоцтво серії [NUMBER] від 09.06.2000р. (а.с.7). В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя у них з часом почало погіршуватися, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. Як встановлено сторони подружніх відносин не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, від відповідача заперечень щодо розірвання шлюбу не поступило. Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає за доцільне постановити рішення про задоволення позовних вимог. В той же час за вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача в її користь понесені нею судові витрати при подачі позову до суду, а відтак суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за нею. На підставі наведеного, 31 Цивільного кодексу України, ст.ст. 104, 109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги, внаслідок чого стали виникати сварки та скандали. З вересня 2014 року сторони фактично припинили подружні відносини та припинили вести спільне господарство. Позивачка вважає, що примирення неможливе, шлюб із відповідачем розпався, подальше сімейне життя і збереження сім'ї також неможливе. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх, категорично заперечувала проти надання строку на примирення. У судовому засіданні відповідач просив час для примирення, посилався на те, що позивачка виставила його із приналежній її сину на праві власності, квартири, мешкати йому немає де, грошей також немає. На дані заперечення, позивачка пояснила, що відповідач сам з власної ініциативи зібрав речі та пішов з квартири, в зв'язку з черговою сваркою. Також додала, що такі уходи чоловіка неодноразові, на даний час вона категорично відмовляється миритися з відповідачем, вважає, що шлюб між нею та [PERSON] остаточно розпався, в зв'язку з чим наполягала на задоволені позову. Під час судових пояснень відповідач визнав позові вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 14.07.2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районні Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 549, що підтверджується свідоцтвом (а.с.4). У сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Причиною розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння та поваги, у зв'язку з чим сторони фактично подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. На момент розгляду справи сторони мешкають окремо. Обставин перешкоджаючих праву на подання позову про розірвання шлюбу, встановлених ст. 110 СК України, судом не виявлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки, згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним із подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд може розірвати шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має суттєве значення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

До суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Сторони у засідання не з'явилися. Позивачка надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач, причини своєї неявки суду не повідомив, із заявою про відкладення справи не звертався. Суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у цивільному шлюбі, від якого позивачка та відповідач мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3,4). Діти на даний час проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 17.07.2014 року (а.с.10) та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів на дитину судом враховується обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України, та відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, у відповідності з ч.1 ст. 183 СК України, визначається судом. Згідно зі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітньої дитини Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач не направляв до суду заперечень проти позовних вимог, враховуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved