Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачу на підставі права власності належить квартира № 2 у житловому будинку № 1 по вулиці Молодіжна в селі Ями Троїцького району Луганської області. Між позивачем та відповідачем 08 січня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна. Позивач вказує, що вони з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину, відповідно до якого позивач передала відповідачу домовлену суму грошових коштів за дане нерухоме майно, що підтверджується відповідними розписками, а відповідач у свою чергу фактично передав позивачу вказану квартиру. Позивач вказує, що вони домовилися звернутися до нотаріальної контори щодо посвідчення укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, однак оформити вказаний договір вони не змогли, оскільки відповідач ухиляється від явки до нотаріуса. Позивач просить суд визнати дійсним даний договір купівлі-продажу та визнати за нею право власності на вказану квартиру. Позивач до суду не зявилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, в матеріалах справи від імені представника відповідача наявна заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог до суду було надано: копію договору купівлі-продажу квартири від 08 січня 2018 року, за яким позивач купила за 80\~000 гривень, а відповідач продав квартиру № 2 у житловому будинку № 1 по вулиці Молодіжна в селі Ями Троїцького району Луганської області (а.с.3); копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 лютого 2010 року № 25376515 (а.с.4); копію технічного паспорту на квартиру № 2 у житловому будинку № 1 по вулиці Молодіжна в селі Ями Троїцького району Луганської області (а.с. 5-9); копію ухвали Троїцького районного суду Луганської області від 27 січня 2010 року № 2-5/2010 про визнання мирової угоди (а.с. 10); копію мирової угоди (а.с.11-12); копію розписки від 29 серпня 2017 року, згідно якої відповідач отримав від позивача 40\~000 гривень за продаж квартири № 2 у житловому будинку № 1 по вулиці Молодіжна в селі Ями Троїцького району Луганської області (а.с.26); копію розписки від 11 березня 2017 року, згідно якої відповідач отримав від позивача 20\~000 гривень за продаж квартири № 2 у житловому будинку № 1 по вулиці Молодіжна в селі Ями Троїцького району Луганської області (а.с.27); копію квитанції № [NUMBER] від 05 січня 2018 року, згідно якої відповідач отримав від позивача 20\~000 гривень (а.с. 28-29). Інших доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог позивачем до суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен зясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. На підтвердження факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та повної втрати можливості нотаріально посвідчити правочин, позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обовязковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі \~докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та\~не ґрунтуються на законі, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. \~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed