Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

До суду з позовом про визнання договору дарування недійсним звернулася [PERSON]Г.( у звязку зі зміною прізвища згідно паспорта серії МТ №372501) прізвище позивачки змінилося на [PERSON] У судовому засіданні позивач та її представник вказали, що 3 червня 2005 року за нотаріально посвідченим договором дарування вона подарувала своєму чоловікові [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір дарування укладено на вкрай невигідних для позивачки та її дитини умовах під впливом тяжкої для позивачки обставини (безпомічність після пологів), внаслідок психологічного та фізичного тиску на позивачку з боку чоловіка а також обману, що призвело до скрутного матеріального становища та до позбавлення єдиного житла. Позивачка знаходилась з відповідачем [PERSON] в шлюбі з 31 серпня 1996 року. за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на імя [PERSON] та призначалась для проживання сімї. У звязку з ускладненням особистих стосунків між позивачкою та [PERSON] через те, що [PERSON] являється єдиним власником квартири а також через різні погрози [PERSON] була змушена укласти договір дарування квартири на відповідача, який був зареєстрований 3 червня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Відразу після укладання договору дарування, позивач, усвідомлюючи свою помилку повідомила відповідача про те, що не бажає передавати йому в дійсності предмет дарування, на що він погодився. На момент укладання договору дарування вона з дітьми мешкала в квартирі. Свій намір на переоформлення квартири [PERSON] пояснив обовязковою умовою для здійснення ним підприємницької діяльності. У разі відмови на здійснення дарування квартири відповідач погрожував позивачці розлученням та застосуванням методів фізичного впливу на неї. У позивачки не було власного вільного волевиявлення, яке б відповідало її внутрішній волі щодо вчинення оспорюваного правочину. Усі процедури по підготовці до укладання договору дарування відповідач здійснював особисто, разом з дітьми привіз її до нотаріуса, де вона підписала усі необхідні документи, розуміючи, що від неї на той час нічого не залежало. Напередодні здійснення правочину відповідач висунув вимогу щодо зняття позивачки з неповнолітніми дітьми з реєстрації, що вона виконала та зареєструвалась у своїх батьків у м. Купянськ. Відповідач пояснив, що уся родина буде мешкати в подарованій йому квартирі. Свою обіцянку відповідач виконав та не наполягав на те, щоб йому квартира була передана в натурі. 26 червня 2007 року відповідач уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки, у звязку з чим спірна квартира знаходиться під забороною та може бути конфіскована у випадку невиконання відповідачем своїх фінансових зобовязань. Позивач разом з дитиною кожного дня може опинитися на вулиці. Крім того, відповідач неодноразово вчиняв фізичне насильство щодо позивачки та дітей, погрожує позбавленням їх житла. Про ці факти свідчать акти судово-медичного обстеження від 15 листопада 2011 року та офіційні повідомлення правоохоронних органів щодо притягнення відповідача за насильництво в сімї двічі протягом 2012 року у вересні та жовтні. Крім того, договір дарування квартири порушує права неповнолітньої дитини, оскільки діти члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися приміщенням нарівні з власником або наймачем. У відповідності до вимог ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Відповідач через свої корисливі розрахунки суттєво порушив права своїх дітей, використавши безпорадний стан позивачки, примусив її вчиняти правочин, який не відповідав ані інтересам позивачки ані інтересам неповнолітніх дітей. Окрім того, що правочин вчинявся під впливом тиску зі сторони відповідача, просить визнати його недійсним. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, написав до суду заяву в якій позов визнав у повному обсязі, просив суд розглядати справу за його відсутності. Представник управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судовому засіданні просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказавши, що зі сторони позивачки не надано жодного доказу, які б свідчили про те, що у момент вчинення угоди договору дарування квартири до [PERSON] застосовувалися будь-які заходи психологічного чи фізичного впливу. Усі доказі, які надані позивачкою по справі не стосуються 2005 року, року укладання угоди. Приватний нотаріус ХМНО [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, до суду не зявилась, будь-яких заяв до суду не надала. Суд, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши наявні по справі докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на правів власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2005 року. 3 червня 2005 року [PERSON] уклала договір дарування відповідно до якого подарувала вказану квартиру своєму чоловікові [PERSON] Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] В договорі (т.1 а.с.12) вказано, що сторони по договору діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства, уклали вказаний договір, відповідно до умов якого [PERSON] подарувала а [PERSON] прийняв подарунок. Про те, що [PERSON] прийняв подарунок свідчить і те, що він в подальшому зареєстрував вказану квартиру на своє імя в Харківському БТІ. Як вбачається з паспорту позивачки на момент укладання договору дарування квартири, вона в квартирі зареєстрована не була, а була зареєстрована в [INFO] і лише 5 жовтня 2005 року була разом з відповідачем знята з реєстрації в квартирі [ADDRESS] і 12 жовтня 2005 року зареєстрована разом з відповідачем в квартирі [ADDRESS]. Тобто на момент укладання договору дарування позивачка та відповідач в спірній квартирі зареєстровані не були. Також відсутні дані про реєстрацію у вказаній квартирі і дітей, оскільки відповідно до ст. 160 СК України місце проживання малолітніх дітей, визначається місцем проживання їх батьків. Таким чином, станом на 3 червня 2005 року діти позивачки та відповідача не були зареєстровані в [INFO] і як наслідок права дітей не були порушені вказаним договором дарування. Доводи позивачки про те, що відповідач не прийняв квартиру в дар також суперечать наявним в справі доказам, оскільки після укладання договору дарування відповідач зареєстрував квартиру на своє імя та 26 червня 2007 року уклав з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» , в подальшому назва банку змінилася на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11176074000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 90000 доларів США. В цей же день був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON], як іпотекодавець надав квартиру [ADDRESS] в іпотеку в якості забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору. Доводи позивачки про те, що вона на момент укладання угоди була з дітьми зареєстрована в квартирі не відповідають дійсності, оскільки документально підтверджене що на момент укладання угоди ні вона, ні відповідач по справі в квартирі зареєстровані не були. Факт звернення позивачки до Ленінського виконкому з питанням перепланування квартири не свідчить сам по собі про те, що договір дарування слід визнати незаконним, оскільки позивачка зверталася до виконкому у квітні 2005 року, а угода була укладена у 3 червня 2005 року. Також суду позивачкою не надано доказів того, що на момент укладання угоди до неї застосовувався зі сторони відповідача по справі заходів фізичного чи психічного насильства. Такі докази надані суду про застосування фізичного та психічного насилля зі сторони відповідача по справі протягом 2011 року, 2012 року. Суд, даючи оцінку цим доказам вважає, що вони ніякого відношення до оспорюваного договору дарування не мають. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що відповідач по справі застосовував фізичний та психологічний вплив на позивачку, що призвело до укладання договору дарування. Суд критично відноситься до показань даних свідків, оскільки ці показання обєктивно нічим не підтверджуються, крім того свідки являються родичами позивачки по справі. Згідно вимог ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суду зі сторони позивача не надано доказів того, що договір дарування укладений проти волі позивачки внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску і як наслідок цього відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2014 року, оскільки вони застосовані на період розгляду справи.

Outcome: dismissed