Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування уточнених позовних вимог якого зазначено, що на підставі дублікату договору купівлі-продажу б/н від 01 березня 2002 року, укладеного між колективним сільськогосподарським підприємством «Україна» Троїцького району Луганської області і СТОВ «Надія» Троїцького району Луганської області, за СТОВ «Надія» 04 березня 2002 року було зареєстровано право власності на будівлю критого току-зерносховище, що розташована в селі [ADDRESS]. На даний час було змінено назву вулиці та номер об'єкту, а саме вказане нерухоме майно значиться за адресою в селі [ADDRESS] Крім цього, на підставі дублікату договору купівлі-продажу б/н від 01 березня 2002 року, укладеного між колективним сільськогосподарським підприємством «Україна» Троїцького району Луганської області і СТОВ «Надія» Троїцького району Луганської області, за СТОВ «Надія» 04 березня 2002 року було зареєстровано право власності на будівлю ангару для зберігання техніки, що розташована в селі [ADDRESS]. На даний час також було змінено назву вулиці та номер об'єкту, а саме вказане нерухоме майно значиться за адресою в [ADDRESS]. Представник позивача вказує, що вказану реєстрацію права власності на нерухоме майно було проведено без належної на те правової підстави, оскільки дублікати вищезазначених договорів купівлі-продажу, що стали підставою для реєстрації права власності, є фіктивними, що викладено у вироку Троїцького районного суду Луганської області № 1-27 від 25 травня 2009 року. При цьому, СФГ «Митрофанівське» викупило у співвласників майнових паїв КСП «Україна» с. Багачка Троїцького району Луганської області належні останнім відповідні майнові паї, на підставі яких їм було виділено в натурі відповідне нерухоме майно, у тому числі частина будівлі ангару для зберігання техніки, що розташована в [ADDRESS] площею 574, 6 кв.м, а також комплекс об'єктів нерухомого майна у вигляді: частини будівлі критого току-зерносховища площею 393, 6 кв.м., споруди ЗАВу-50, відповідних навісів, будівлі вагової з вагами ,відповідної огорожі, майданчику з твердим покриттям, що розташований в [ADDRESS], у зв'язку з чим СФГ «Митрофанівське» набуло у власність вказане вище нерухоме майно шляхом викупу відповідних майнових паїв у співвласників такого майна згідно належних їм майнових сертифікатів. Однак, у СФГ «Митрофанівське» через наявність вищевказаної державної реєстрації права власності на нерухоме майно відсутні належні підстави для оформлення та реєстрації права власності на таке майно за собою. [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Голова Багачанського старостинського округу Троїцького району Луганської області у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області Дерябіна Алевтіна Леонідівна у судове засідання не з'явилася, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Суд, вивчивши доводи, матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно на підставі дублікату договору купівлі-продажу б/н від 01 березня 2002 року, укладеного між колективним сільськогосподарським підприємством «Україна» Троїцького району Луганської області і СТОВ «Надія» Троїцького району Луганської області, за СТОВ «Надія» 04 березня 2002 року було зареєстровано право власності на будівлю критого току-зерносховище, що розташована в селі [ADDRESS]. На даний час було змінено назву вулиці та номер об'єкту, а саме вказане нерухоме майно значиться за адресою в селі [ADDRESS] Крім цього, на підставі дублікату договору купівлі-продажу б/н від 01 березня 2002 року, укладеного між колективним сільськогосподарським підприємством «Україна» Троїцького району Луганської області і СТОВ «Надія» Троїцького району Луганської області, за СТОВ «Надія» 04 березня 2002 року було зареєстровано право власності на будівлю ангару для зберігання техніки, що розташована в селі [ADDRESS]. На даний час також було змінено назву вулиці та номер об'єкту, а саме вказане нерухоме майно значиться за адресою в [ADDRESS]. При цьому, вказану реєстрацію права власності на нерухоме майно було проведено без належної на те правової підстави, оскільки дублікати вищезазначених договорів купівлі-продажу, що стали підставою для реєстрації права власності, є фіктивними, їх взагалі не було укладено і вони не створюють ніяких прав та обов'язків для сторін, так як відповідні правочини по суті не мали місця, що викладено у вироку Троїцького районного суду Луганської області № 1-27 від 25 травня 2009 року. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вищезазначене, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було проведено на підставі складених та виданих завідомо неправдивих документів, що призвело до тяжких наслідків, у тому числі до реєстрації права власності на дані об'єкти нерухомості. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок проведення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.20002 року №7/5, норми якого діють в тій частині, що не суперечить вимогам Закону. Ст. 8 Закону зазначає, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 20 січня 2005 року за № 2375/IV, державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. П. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який введено в дію з 01.01.2013 року, врегульовано відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також встановлено спеціальний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. Як вбачається з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять Міністерство юстиції України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав, органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011р. затверджено «Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Внесення змін або скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 31.12.2012 р. нормативно-правовою базою не передбачено, і відповідно, державний реєстратор не має правових підстав для внесення змін або скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно у зазначеному Реєстрі. Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури врегульовано Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5 (далі-Порядок). Відповідно до вказаного вище Порядку заінтересованою особою у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав є особа, в інтересах якої на підставі рішення суду скасовано рішення державного реєстратора прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 Порядку. Згідно пункту 1.5. цього Порядку документи, що подаються для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, повинні відповідати вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав. Порядком чітко визначені випадки відмови у внесенні змін (скасуванні записів) до Державного реєстру прав. Відповідно до пункту 2.14. Порядку державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав виключно за наявності таких підстав: 2.14.1 у разі внесення змін до записів Державного реєстру прав: - органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна;- відсутній запис, щодо якого подано заяву; - документи подані не в повному обсязі. 2.14.2 у разі внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав: - органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який введено в дію з 01.01.2013 року, врегульовано відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також встановлено спеціальний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. Як вбачається з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Також в п.1 наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02.04.2013 року № 607/5, зазначено те, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набуло законної сили. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 01.01.2013 року функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перейшли до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерства юстиції та його територіальних управлінь юстиції, від імені якого ці функції виконує Державна реєстраційна служба України та її структурні територіальні підрозділи. Таким чином, єдиним способом захисту порушеного права власності є скасування вказаної державної реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно, у зв'язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Також із матеріалів справи вбачається, що СФГ «Митрофанівське» викупило у співвласників майнових паїв КСП «Україна» с. Багачка Троїцького району Луганської області належні останнім відповідні майнові паї, на підставі яких їм було виділено в натурі відповідне нерухоме майно, у тому числі частина будівлі ангару для зберігання техніки, що розташована в [ADDRESS] площею 574, 6 кв.м (літера Б;б), а також комплекс об'єктів нерухомого майна у вигляді: частини будівлі критого току-зерносховища площею 393, 6 кв.м. (літера Б), споруди ЗАВу-50 (літера В), навісу (літера Г), навісу (літера Д), будівлі вагової з вагами площею 20, 7 кв.м. (літера Е,І), огорожі (1-4), майданчику з твердим покриттям (ІІ), що розташований в [ADDRESS]. СФГ «Митрофанівське» повністю розрахувалося за придбання вказаних вище майнових паїв з їх власниками відповідно належної кожному долі майнового паю, про що було вчинено відповідні договори купівлі-продажу, останні фактично передали у власність СФГ «Митрофанівське» відповідні частини вказаного нерухомого майна. На зазначені об'єкти нерухомого майна було виготовлено відповідну технічну документацію. Згідно ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об'єктами права колективної власності є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески членів підприємства, виготовлена ними продукція, одержані доходи, майно, отримане на законних підставах. Майно у колективному підприємстві належить на праві колективної власності його членам. Суб'єктом права власності в підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, які його отримують при виході з підприємства. Згідно ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудової участі. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від його частини в пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у в збільшенні частини в пайовому фонді. Ці правовідносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства має після припинення членства в підприємстві. У разі припинення членства в підприємстві його колишні члени мають право на пай у натуральному вираженні, у грошовому вираженні, цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін формою. Крім того, п.п. 8,9 «Порядку поділу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 р. № 62. - Кожний із співвласників має право використовувати свій майновий пай таким чином: а) об'єднати свій майновий пай з іншими паями співвласників, отримати майно в натурі у спільну сумісну власність і передати це майно в статутний фонд новоствореного юридичної особи. б) об'єднати свій майновий пай з іншими паями співвласників отримати майно в натурі у спільну сумісну власність, скласти договір про спільне володіння користуванні розпорядженні майном і передати його в оренду. в) отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи спільно з членами своєї сім'ї і використати майно на свій розсуд г) відчужувати пай будь-яким способом в установленому законом порядку. З огляду на вищезазначене, вбачається, що СФГ «Митрофанівське» набуло у власність вказане вище нерухоме майно шляхом викупу відповідних майнових паїв у співвласників такого майна згідно належних їм майнових сертифікатів. Законодавцем визначено, що укладення угод про відчуження майнових паїв не передбачає обов'язкової нотаріальної форми, проте вони можуть бути оформлені в нотаріальному порядку за бажанням сторін (стаття 54 Закону України «Про нотаріат»). Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, СФГ «Митрофанівське» є фактичним власником вказаного вище нерухомого майна, господарство вже тривалий час володіє та розпоряджається ним на власний розсуд, однак у СФГ «Митрофанівське» через наявність вищевказаної державної реєстрації права власності на нерухоме майно були відсутні належні підстави для оформлення та реєстрації права власності на таке майно за господарством. При цьому, обраний СФГ «Митрофанівське» спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів цілком відповідає вимогам діючого цивільного законодавства. Враховуючи процедуру набуття у власність вищевказаного майна СФГ «Митрофанівське», оскільки господарством було викуплено у співвласників майна саме майнові паї, на підставі яких і було виділено дане майно, так як обов'язкового нотаріального посвідчення відповідних правочинів купівлі-продажу майнових паїв не вимагало і не вимагає чинне законодавство, та оскільки у СФГ «Митрофанівське» з незалежних від нього ж обставин на даний час відсутні належні підстави для оформлення та реєстрації права власності на зазначене майно, так як визнання права власності за господарством у судовому порядку є єдиним способом захисту законних прав та інтересів останнього, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 204, 207, 391, 392 ЦК України, ст.ст.7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст.ст. 3, 4, 8, 9, 26, 27 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved