Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся\~до Жовтневого\~районного суду\~м.\~Запоріжжя з\~заявою про\~встановлення факту,\~що має\~юридичне значення,\~заінтересована особа Олександрівський районний відділ у місті Запоріжжі ДМС України. В обґрунтування уточненої заяви зазначив, що [PERSON] народився [INFO] у м. Запоріжжі та проживав разом з батьком. [INFO] батько заявника помер та після його смерті виявилося, що всі особисті документи заявника, включно із свідоцтвом про народження, загублені. [PERSON] не міг підтвердити свої анкетні дані і отримати паспорт громадянина України, отримав лише тимчасове посвідчення, перебував на обліку в Центрі обліку бездомних осіб. Свідоцтво про народження заявник зміг отримати лише у березні 2021 р. У зв`язку з викладеним просить у судовому порядку встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року та встановити факт, що заявник є [PERSON] , який народився [INFO] в м. Запоріжжі, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану 13 грудня 1983 року вчинено актовий запис № 1413 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в місті Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Заводським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.03.2021 року. Згідно з архівної довідки Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 53 Запорізької міської ради Запорізької області від 26.01.2021 р., [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Запоріжжя, вступив у перший клас 01.09.1990 року та вибув зі школи у 4-му класі 17.01.1994 р. (наказ по школі № 53 від 17.01.1994 р. № 1 §4), про що свідчить запис у алфавітній книзі № 2 на стор. 71 під № 5. Відповідно до довідки КЗ «Запорізька загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 7 І-ІІ ступенів» Запорізької обласної ради від 12.11.2018 р. № 441, [PERSON] навчався з 27.12.1993 р. по 21.05.1998 р. у комунальному закладі «Запорізька загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 7 І-ІІ ступенів» Запорізької обласної ради за направлення лікаря-фтизіопедіатра. Під час навчання учень мешкав за адресою: [ADDRESS] . Згідно з посвідченням Центру обліку бездомних осіб від 17.04.2018 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в центрі обліку бездомних осіб, як особа, яка не має постійного місця проживання. З метою отримання паспорту громадянина України, заявник звернувся до Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, проте, отримав відмову, відповідно до якої йому рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання особи у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року, що підтверджується листом Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області № 2313-289/2313.1-21 від 02.03.2021 р. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно п.9 Розділу II Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону - особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а)\~заяву про встановлення належності до громадянства України; б)\~копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в)\~судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. В силу положень Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України за станом на певну календарну дату. Відповідно до ст.4 Конституції України - в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття та припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявником доведено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року. Суд враховує, що від встановлення факту проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства відповідно Закону України «Про громадянство України». Таким чином, встановлення даного факту необхідне заявнику для підтвердження його належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. За таких обставин, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved