Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач [PERSON] набув у власність нерухоме майно у вигляді: будівлі майстерні, що розташоване в [ADDRESS]; будівлі токарного цеху, що розташований в [ADDRESS]; будівлі розчинно-бетонного вузлу, що розташована в [ADDRESS]. Раніше зазначене нерухоме майно перебувало на балансовому обліку ТОВ «Троїцька ПМК-27», його набув у власність відповідач згідно відповідного правочину купівлі-продажу. На даний час право власності на вказане нерухоме майно перейшло до позивача [PERSON]. При цьому, реєстрація на вищевказане нерухоме майно відсутня. Таким чином, враховуючи процедуру набуття у власність вказаного нерухомого майна відповідачем та переходу права власності до позивача, на даний час відсутні належні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину. Позивач просить суд визнати за нею право власності на вказане вище нерухоме майно. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Від відповідача заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Абзацом четвертим ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному надається право будь яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] набув у власність нерухоме майно у вигляді: -будівлі майстерні, що розташоване в [ADDRESS]; -будівлі токарного цеху, що розташований в [ADDRESS]; -будівлі розчинно-бетонного вузлу, що розташована в [ADDRESS]. Раніше зазначене нерухоме майно перебувало на балансовому обліку ТОВ «Троїцька ПМК-27», його набув у власність відповідач згідно відповідного правочину купівлі-продажу. На даний час право власності на вказане нерухоме майно перейшло до позивача [PERSON]. При цьому, реєстрація на вищевказане нерухоме майно відсутня. Таким чином, враховуючи процедуру набуття у власність вказаного нерухомого майна відповідачем та переходу права власності до позивача, на даний час дійсно відсутні належні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину. З огляду на вищезазначене, вивчивши надані докази, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивач має право на спірне майно, але із-за незалежних від неї обставин не може у повному обсязі користуватися своїм правом розпорядження на таке майно, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 204, 207, 328, 391, 392 ЦК України,

Outcome: approved