Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулися [PERSON], [PERSON] з вказаним позовом про встановлення порядку користування жилим приміщенням. В позові зазначили, що у 1999 році [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після одруження змінила прізвище Мазур)А.В., [PERSON] і [PERSON] приймали участь у приватизації квартири [ADDRESS]. Згідно виданого 23.06.1999 року вказані особи набули право власності на вказану квартиру у рівних частках кожний (по 1/7 частці відповідно). 03 березня 2002 року померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина о складу якої входила вищевказана 1/7 частка квартири [ADDRESS]. Спадщину після неї прийняли [PERSON] (чоловік померлої) та доньки: [PERSON] і [PERSON] Таким чином кожен з них успадкував після [PERSON] по 1/21 частці квартири. На даний час співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким належить по 4/21 частки помешкання; [PERSON], якій належить 1/7 частка помешкання і [PERSON], якій належить 2/7 частки помешкання. На даний час між ними та іншими співвласниками квартири склалася конфліктна ситуація й непорозуміння щодо користування спірним житлом. Зазначили, що їм, як співвласникам у сукупному належить право власності на 1/3 частину помешкання (4/21 + 1/7), що відповідає праву користування 12 кв.м житлової площі квартири. За таких обставин просили суд встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши їм у користування житлову кімнату площею 12,2 кв.м, яка максимально наближена до ідеальної частик у їх праві власності у цьому майні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що на даний час співвласниками квартири №12 у юуд.20 по вул.. Інститутській у м. Хмельницькому є [PERSON], якій належить 4/21 частки, її донька [PERSON], якій належить 1/7 частка та відповідачу: [PERSON], якому належить 4/21 частки, [PERSON], які належить 4/21 частки, та [PERSON] (донька [PERSON]В.), якій належить 2/7 частки. Між позивачами з однієї сторони та відповідачами з іншої давно склалися неприязні стосунки в тому числі з приводу користування спірною квартирою. Добровільно вирішити цей конфлікт можливості не має. Фактично позивачі користуються кімнатою, площею 10 кв.м, хоча відповідно до належних їм часток мають право користуватися кімнатою, площею 12,2 кв.м. За таких обставин просив позов задовольнити та встановити порядок користування квартирою, виділивши у користування позивачам житлову кімнату площею 12,2 кв.м. Стосовно порядку користування відповідачами іншими житловими кімнатами, зазначив, що такий порядок останні можуть визначити за домовленістю між собою, проте виходячи із належних їм часток, та зважаючи на те, що [PERSON] і [PERSON] є матірю і донькою та користуються однією кімнатою, останні мають право користуватися найбільшою кімнатою (13,8 кв.м) а [PERSON] найменшою 10 кв.м. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON], яка діє у власних інтересах, а також як представник відповідача [PERSON], позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що у 1996 році квартира [ADDRESS] була приватизована та її власниками були її батьки [PERSON] і [PERSON]; вона разом з донькою ([PERSON]В.) та чоловіком [PERSON] та її сестра [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] Вона разом з донькою завжди проживали у кімнаті, площею 12,2 кв.м. Після того як [PERSON] розлучилася, то вона разом з донькою у меншій кімнаті, площею 10,0 кв.м. ЇЇ батьки завжди жили у найбільшій кімнаті площею 13,8 кв.м. Такий порядок користування склався вже тривалий час. Після одруження [PERSON] виписалася з вказаної квартири та вже понад 5 років в ній не проживає і нею не користується. Також зазначила, що дійсно між нею, батьком з однієї сторони та [PERSON] з іншої дійсно наданий час складися неприязні стосунки, відбуваються судові тяжби з приводу поділу майна, існують непорозуміння з приводу користування спірною квартирою. У 2002 році померла її мати, та після її смерті, належну їй частку квартири у рівних частинах успадкували батько, вона та сестра [PERSON]. Належну частку квартири [PERSON] подарував доньці [PERSON] Зазначила, що на даний час її батько проживає у найбільшій кімнаті (13,8 кв.м), вона разом з донькою - у середній (12,2 кв.м), а [PERSON] користувалася завжди найменшою (10,0 кв.м). Такий порядок користування кватирою склався вже протягом тривалого часу. За таких обставин, а також враховуючи, що [PERSON] у цій квартирі не приживає і нею не користується, підстав для задоволення позову не має. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON], позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що спірна квартира складається з трьох житлових кімнат площами 13,8 кв.м, 12.2, кв.м і 10,0 кв.м. Протягом 5 останніх років між співвласниками квартири склався наступний порядок її користуванням: [PERSON] і [PERSON] користуються кімнатою площею 12,2 кв.м; [PERSON] проживає один і користується найбільшою кімнатою, а [PERSON] користується найменшою кімнатою. При цьому у звязку з частими та тривалими (від 3 до 6 місяців) відїздами остання рідко буває к квартирі. Її донька [PERSON] взагалі не проживає і не користується спірним житлом при цьому жодних перешкоду у користуванні помешканням їй ніхто не чинить. Зазначив, що при визначенні порядку користування жилим приміщенням слід враховувати належні частки у спільному майні. При цьому найбільша частка 2/7 належить [PERSON], а з урахуванням частки її матері їх спільна частка у власності становитиме близько 50 %, і жодна з жилих кімнат за своєю площею не відповідає такій частці. За таких обставин вважав, що при задоволенні позову будуть порушені права [PERSON] та [PERSON] у праві користуванні спірним майном. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що 23 червня 1999 року ВАТ «Катіон» було видане свідоцтво про право власності житло, яким посвідчено право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у рівних частках. 18 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], був укладений договір дарування, згідно якого належну йому на праві власності 1/7 частку квартири [ADDRESS] [PERSON] подарував свої доньці [PERSON] Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий номер 3466). Також встановлено, що 03 березня 2002 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняли [PERSON] (чоловік померлої) та її діти: [PERSON] і [PERSON]. Останні в прядку спадкування після смерті [PERSON] набули право власності на належну померлій частку кватири у рівних частках відповідно до 1/21 частці кожний. Вказане підтверджено свідоцтвом про смерть [PERSON] (серія 1-БВ №189579), а також свідоцтвами про право на спадщину, які видані державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори. Таким чином власниками квартири [ADDRESS] на час розгляду справи є: [PERSON] - 4/21 частки, [PERSON] - 4/21 частки, [PERSON] 1/7 частка (факт зміни прізвища з [PERSON] на Мазур підтверджується свідоцтвом про одруження), [PERSON] 4/21 частки і [PERSON] 2/7 частки. За приписами частин 1, 2, 3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями ст..358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] має загальну площу 56,6 кв.м та житлову 36 кв.м і складається з 3 житлових кімнат: 1-а площею 12,2 кв.м, 2-а площею 10,0 кв.м і 3-а площею 13,8 кв.м. Отже відповідно до належних часток у праві спільної часткової власності [PERSON] має право на 6,85 кв.м; [PERSON] на 6,85 кв.м; [PERSON] на 5,15 кв.м; [PERSON] на 6,85 кв.м і [PERSON] на 10,3 кв.м. Отже, позивачі спільно мають право на користування 12 кв.м житлової площі; відповідачі [PERSON] та [PERSON] на 17,15 кв.м, а [PERSON] на 6,85 кв.м. На даний час, [PERSON] та [PERSON] користуються кімнатою, площею 12,2 кв.м; відповідач [PERSON] кімнатою площею 13,8 кв.м. На позивачів приходиться кімната житловою площею 10,0 кв.м. Також встановлено, що між позивачами та відповідачами існує спір з приводу порядку користування цим жилим приміщенням. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що добровільно спір з приводу порядку користування сторони вирішити не можуть, суд приходить до висновку про можливість встановити порядок користування спірним приміщенням яким виділити у користування [PERSON] та [PERSON] жилу кімнату площею 12,2 кв.м; [PERSON] і [PERSON] жилу кімнату площею 13,8 кв.м, а [PERSON] жилу кімнату площею 10,0 кв.м. Кухню, площею 5,4 кв.м, ванну кімнату площею 1,9 кв.м, туалет площею 1,0 кв.м, коридори площами 6,9 та 2,9 кв.м, вбудовану шафу площею 0,4 кв.м, кладовку площею 1,4 кв.м та балкон площею 0,7 кв.м залишити у спільному користуванні сторін. Саме такий порядок користування на переконання суду найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, максимально наближено відповідає належним їм часткам у праві спільної часткової власності у спірній квартирі. Посилання відповідачів на те, що [PERSON] не зареєстрована у спірній квартирі, в ній не проживає і цим житлом не користується, як підтвердження безпідставності заявлених позовних вимог, суд не приймає до уваги оскільки встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності і реалізація цього права не залежить від фактичної реєстрації у спірному приміщенні. Також суд не приймає й до уваги посилання відповідачів на те, що при такому визначенні порядку користування будуть порушені права [PERSON] і [PERSON] у користуванні квартирою, оскільки житлова площа, яка їм визначається за таким порядком користування (13,8 кв.м), є більшою ніж житлова площа, якою вони фактично користуються на даний час (12,2 кв.м). Стосовно доводів відповідачів про те, що на даний час між сторонами фактично склався порядок користування квартирою, як на підставу відмови у задоволенні позову, суд зазначає, що нотаріально посвідченого договору, яким би встановлювався порядок користування між сторонами, укладено не було, та за наявності спору між сторонами, фактичне користування жилими приміщеннями сторін саме по собі не може бути підставою для відмові у позові. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь [PERSON] з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі по 183,73 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved