Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

За рішенням Смілянського міськрайсуду від 2 квітня 2009 року відповідач повинен сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно з 18 березня 2009 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивачка просила стягнути з відповідача за період з березня 2009 року по березень 2014 року включно неустойку за прострочення сплати відповідачем аліментів в загальній сумі 5501,90 грн., оскільки він неналежним чином виконує рішення суду, а також витрати по справі за надання їй правової допомоги. На підтримку своїх вимог позивачка посилалась на те, що відповідач не цікавиться дитиною та не спілкується з нею з народження, а також на даний час необхідно більше коштів на утримання сина. Аліменти сплачує нерегулярно та у меншому розмірі ніж встановлено законодавством, на її звернення не реагує, має значну заборгованість по виплатах, не повідомляє державному виконавцю про зміну місця проживання. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що не має постійного місця роботи, його дохід є мінливим, у 2013 році погіршився його стан здоров'я, йому було проведено декілька операцій та з 15 травня 2014 року йому встановлено на 1 рік 2 групу інвалідності з обмеженнями щодо працевлаштування та необхідністю періодичного лікування. Заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, розмір якої може бути зменшено судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач протягом 2009-2014 років сплачував аліменти на утримання дитини, хоча і не щомісячно та не у встановленому розмірі, в зв'язку з чим станом на 1 квітня 2014 року, відповідно до довідки Смілянського міського відділу ДВС від 3 червня 2014 року, мав заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 17979,74 грн. Відповідно до вимог законодавства пеня нараховується лише при наявності вини боржника, та її розмір може бути зменшений з врахуванням його матеріального та сімейного стану. З пояснень відповідача вбачається, що він не мав та не має постійного місця роботи, на даний час фактично проживає у квартирі співмешканки, з якою також має спільну дитину. Сплачувати аліменти йому допомагала його мати, надаючи для цього кошти. Крім того згідно довідки МСЕК 10ААВ № 850682 від 13 травня 2014 року строком на 1 рік йому встановлена 2 група інвалідності та протипоказані значні фізичні навантаження. Оскільки законодавством визначені підстави звільнення особи від утримання своєї неповнолітньої дитини, в даному випадку відповідач повинен сплачувати аліменти на сина, і вказані ним обставини (відсутність роботи та доходу, стан його здоров'я) не свідчать про відсутність його вини, а тому вимоги позивачки щодо стягнення пені є правомірними. Проте вони підлягають частковому задоволенню з зазначених вище підстав. В зв'язку з цим з відповідача підлягають стягненню витрати по справі у вигляді судового збору та за надання позивачці правової допомоги.. На підставі ст. ст. 180, 196 СК України,

Outcome: approved