Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що позивач є власником відповідної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, 10 січня 2012 року було укладено договір оренди землі, (далі Договір), предметом якого є вищезазначена земельна ділянка. Відповідач порушив своє зобов'язання за вказаним Договором по виплаті орендної плати, а саме не виплатив позивачу орендну плату за користування його земельною ділянкою за 2013 та 2014 роки. Крім того, на протязі 2013-2014 років обчислення розміру орендної плати за Договором виконувалося відповідачем без врахування індексу інфляції. Оскільки відповідач систематично не виконує своє зобов'язання за Договором по виплаті орендної плати, а також має місце порушення умов Договору щодо нарахування орендної плати з урахуванням індексу інфляції, позивач просить суд розірвати відповідний Договір оренди землі. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглянути вказану справу без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. ТОВ «Лотуре-Агро» свого представника у судове засідання не направило, про час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином. Суд, з метою дотримання визначених законодавством процесуальних строків розгляду цивільної справи, вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін по справі. Суд вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 10,3976 га, розташована на території Покровської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між позивачем та відповідачем ТОВ «ЛОТУРЕ-АГРО» 10 січня 2012 року було укладено договір оренди землі без зазначення номеру, за умовами п. 1 якого позивач надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування належну позивачу земельну ділянку площею 10,3976 га. Укладений договір оренди землі зареєстровано відділом Держкомзему у Троїцькому районі Луганської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № [NUMBER]. Договір за № [NUMBER] укладений строком на 5 років (п. 8 Договору оренди). Факт передачі земельної ділянки за договором за № [NUMBER] в оренду підтверджується складеним та підписаним позивачем та відповідачем актом прийому передачі земельної ділянки. Згідно до п. 5 Договору за № [NUMBER], нормативна грошова оцінка переданої в оренду земельної ділянки площею 10,3976 га становить 37048 грн. 45 коп. Відповідно до п.п. 9,10,11 Договору за № [NUMBER] оренда плата вноситься Орендарем (відповідачем у справі) до 31 грудня поточного року у грошовій або натуральній формі у розмірі 6245 грн. 48 коп., що становить 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, з урахуванням індексу інфляції. Таким чином, відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачу обумовлену договором за № [NUMBER] орендну плату за строкове платне користування належною позивачу земельною ділянкою. До того ж, обов'язку відповідача сплачувати орендну плату кореспондується передбачене п. 14 Договору за № [NUMBER] право позивача своєчасного отримання орендної плати. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», якою унормовано правові засади оренди землі, встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини п. 1) ч. 2 ст. 11 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за договором за № [NUMBER] в частині сплати позивачу орендної плати систематично не виконує, відповідачем не сплачена орендна плата за 2013-2014 роки в сумі 12490 грн. 96 коп. В даному випадку способом захисту суб'єктивного майнового права є стягнення з відповідача в судовому порядку заборгованості по сплаті орендної плати за договором за № [NUMBER] в сумі 12490 грн. 96 коп. Не сплативши позивачу орендну плату за 2013р. та 2014р. відповідач припустився істотного порушення договору за № [NUMBER], а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Відповідно п. 37 Договору за № [NUMBER], дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України в своїх Висновках від 01.02.2014, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р. Уклавши Договір за № [NUMBER] та виконавши свої договірні зобов'язання, позивач мав законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді сум орендної плати. Істотно порушивши умови договору за № [NUMBER], припустившись невиплати в повному обсязі орендної плати протягом двох років поспіль (2013р., 2014р.), відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду в розмірі заборгованості по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивач мав право розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і як наслідок кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України «Про оренду землі». При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Маючи заборгованість з виплати орендної плати за 2013р. та 2014р. відповідач припустився саме систематичної несплати орендної плати. Окрім цього, згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Саме п. 10 Договору за № [NUMBER] передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Річні індекси інфляції з моменту укладання договору та на момент подачі позову склали: 2013р.- 100,5, 2014 р.- 124,9. Не здійснюючи обчислення орендної плати з урахуванням індексів інфляції протягом 2013-2014р.р. відповідач припустився порушень ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», а також порушив п. 10 Договору за № [NUMBER]. Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов Договору за № [NUMBER], а отже згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання в судовому порядку цього Договору. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11, 16, 210, 509, 526, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved