Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Наталія Василівна про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] у віці 85 років помер [PERSON] , який приходився батьком [PERSON] . На день смерті йому на праві власності належала квартира, що розташована в [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою №149053088 від 11.12.2018 р. Зазначає, що після смерті батька, він звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, після чого йому стало відомо, що за поданою 10.09.2018 р. заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом було заведено спадкову справу. Таким чином, як вбачається з довідки Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, 10.09.2018 р. у Першій державній нотаріальній конторі зведена спадкова справа [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцями померлого є: [PERSON] : спадкоємець за заповітом, що посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 02.07.2018 року за реєстровим номером 22986. [PERSON] (син померлого): спадкоємець за законом на обов`язкову частку в спадщині. Таким чином оскаржуваний заповіт порушує його права, як спадкоємця за законом першої черги. Вказує на те, що він вважає, що його батько на дату складення заповіту через психічний та емоційний стан, в якому він на той час перебував, не міг усвідомлювати значення своїх дій, зокрема, за два дні до складання заповіту, а саме: 30.06.2018 р., батько позивача у зв`язку з інтенсивним болем в лівій половині грудної клітки та з вираженою загальною слабкістю, у важкому стані був госпіталізований в КМУ «Міська лікарня №4» де перебував на стаціонарному лікуванні по 10.07.2018 р. (день смерті) з діагнозом Мts в печінку (остання стадія раку легень з численними метастазами) з первинно невстановленого вогнища. Лівобічний ексудативний плеврит. Гідроперикард. ТхNхМ1. Ст.ІІІ, больовий синдром. Пухлинна інтоксикація. КЛ. гр. ІІІ. Зазначає, що перебуваючи в лікарні, він був у важкому, безпорадному лежачому стані, самостійно без сторонньої допомоги не міг пересуватися, страждав від нестерпного болю, який тільки час від часу полегшувався під дією сильнодіючих знеболювальних препаратів, його свідомість, психічний та емоційний стан були нестійкими, мова його була нечітка та незрозуміла, він плутався у думках, не орієнтувався у часі та просторі, він не сприймав дійсність, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вказує на те, що незрозумілим для нього залишається той факт, у зв`язку з чим перед смертю його покійний батько міг мати бажання заповісти усе своє майно абсолютно сторонній людині, яка не приходиться покійному родичем, не здійснювала за ним догляду у зв`язку з хворобою, хоча батько довгий час хворів та постійно потребував стороннього догляду та допомоги. До смерті покійного, ні його син, ні сусіди та інші родичі ніколи не бачили Відповідача, який би навідувався до [PERSON] , допомагав йому чи доглядав за ним. Так само і на похоронах, які організував Позивач разом з іншим сином померлого - [PERSON] , Відповідача не було, жодної допомоги в їх проведенні він також не надавав. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] від 02.07.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №22986. У судовому засіданні позивач [PERSON] , допитаний в якості свідка надав свідчення аналогічні змісту позовної заяви. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що більше року до моменту смерті він знав заповідача, ніхто з дітей та онуків не доглядав останнього, а він в свою чергу потребував постійної допомоги, він возив його, як таксист на процедури, в лікарню, допомогав йому, за це [PERSON] добровільно заповів йому квартиру. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно заповіту від 02 липня 2018 року, серія ННС 104045 номер реєстру № 22986 [PERSON] у присутності двох світків [PERSON] та [PERSON] усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 13.07.2018 року, актовий запис №1368 [PERSON] помер [INFO] у віці 85 років. Судом встановлено, що згідно інформаційною довідкою №149053088 від 11.12.2018 р. [PERSON] на праві власності належала квартира, що розташована в [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно довідки Першої Чернівецької нотаріальної контори від 10.09.2019 року № 1517/02-14-480/2018 про те, що 10.09.2018 року у Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] та проживав у [ADDRESS] . За матеріалами спадкової справи до майна [PERSON] спадкоємцем за заповітом, посвідченим Ткач Н.В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 02.07.2018 року за реєстровим №22986 є [PERSON] , а спадкоємцем за законом на обов`язкову частку в спадщині є син померлого [PERSON] . Судом встановлено, що згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2019 року № 1518/02-31 відмовлено спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру номер [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що ним не подано державній нотаріальній конторі документів, що підтверджують право власності [PERSON] на цю квартиру та документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності. Судом встановлено, що згідно висновок експерта № 454 смерть [PERSON] настала [INFO] внаслідок гострої легенево-серцевої недостатності, яка розвинулась як ускладнення наявного при житті низько диференційованого плоско клітинного раку легень з метастазами в печінку, підшлункову залозу, канцероматозом плеври. Судом встановлено, що згідно висновок експерта № 012 [PERSON] за життя, по день смерті ознак будь-якого психічного захворювання не виявляв. Лікарські засоби, які приймав [PERSON] у період з січня 2018 року по день смерті, в тому числі у день складання заповіту 02.07.2018 р., не впливали на його психічний стан та на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отримані [PERSON] лікарські препарати до моменту складення заповіту 02.07.2018 року не здійснювали негативного впливу на його можливість адекватного та правильного сприйняття оточуючої обстановки в момент складення заповіту 02.07.2018 року. В день підписання заповіту 02.07.2018р. у [PERSON] були відсутні патологічні порушення свідомості та пам`яті. В день підписання заповіту 02.07.2018р. у [PERSON] були відсутні будь-які зміни в психічному стані, які могли перешкоджати здійсненню самостійних дій, читати, знайомитись з текстом, розуміти зміст, адекватно реагувати на те, що відбувається (підписання заповіту), розуміти наслідки своїх дій. Під час складання заповіту від 02.07.2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Наталією Василівною та зареєстрованого в реєстрі за №22986, [PERSON] ознак будь-якого психічного захворювання не виявляв, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту. Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Як вбачається з висновку експерта [PERSON] на момент укладення заповіту був свідомий та не виявляв будь-яких ознак хвороб, які б перешкоджали йому скласти заповіт, оскільки, в даному спорі предметом доказування не є наявність або відсутність свідомості під вчинення правочину, а саме психічна можливість у особи, яка вчиняє правочин усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До того ж приватний нотаріус Чернівецьким міським нотаріальним округом Чернівецької області Ткач Н.В., яка посвідчувала спірний заповіт, при його укладанні перевірила дієздатність та підтвердила, що [PERSON] , усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Окрім того позивачем не надано жодного доказу, що [PERSON] під впливом чи натиском уклав даний заповіт. Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 02.07.2018 спадкодавець [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 02.07.2018 року недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. З викладеного,

Outcome: dismissed