Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя набутого ними в шлюбі. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було нажито і набуто у власність рухоме і нерухоме майно, яке мирним шляхом поділити не виявилось можливим, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд поділити майно подружжя наступним чином: виділити та визнати право власності за нею на: 4-кімнатну квартиру, площею 110,2 м.кв. за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, д/н [NUMBER]; майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: [ADDRESS], всього майна на суму 4 895 100,00 грн., що еквівалентно 378 000,00 доларам США. Виділити та визнати право власності за відповідачем на: гараж (ангар) площею 105,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS], орієнтовною вартістю 15 000,00 доларів США; цех з виготовлення ювелірних виробів площею 532,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS], орієнтовною вартістю 76 000,00 доларів США; приміщення магазину «[INFO]» площею 24,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS], орієнтовною вартістю 15 000,00 доларів США; промтоварний магазин площею 68,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS], орієнтовною вартістю 30 000,00 доларів США; промтоварний магазин площею 105,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS], орієнтовною вартістю 50 000,00 доларів США; зблокований торговий павільйон і кіоск площею 33,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS], орієнтовною вартістю 20 000,00 доларів США; автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, д/н [NUMBER], орієнтовною вартістю 18 000,00 доларів США; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], орієнтовною вартістю 13 000,00 доларів США; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2009 року випуску, д/н [NUMBER], орієнтовною вартістю 15 000,00 доларів США, майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 45,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS], орієнтовною вартістю 57 000,00 доларів США, а всього майна на суму 4 001 550,00 грн., що еквівалентно 309 000,00 доларам США. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про поділ майна подружжя. Мотивував свої зустрічні позовні вимоги тим, що у період шлюбу з позивачкою за первісним позовом було придбано наступне рухоме та не рухоме майно: 4-кімнатна квартира, площею 110,2 м.кв. за адресою: [ADDRESS], вартістю 100 000,00 доларів США, право власності на яку було оформлено на дружину; нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 92 637 доларів США, право власності на яке було оформлено на нього;1-кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 71 698 доларів США, оплачено 100% вартості майнових прав, які оформлені на дружину;1-кімнатну квартиру площею 45,4 кв.м. в [ADDRESS], вартістю 94 201,00 доларів США, оплачено 40% вартості майнових прав, які оформлені на нього. З вищеперерахованого майна за спільні кошти подружжя було придбано лише: квартири [ADDRESS] та [ADDRESS]. На час купівлі нежитлового приміщення 174 площею 87,6 кв.м. по [ADDRESS] та 1-кімнатної квартири [ADDRESS] подружжя не мало коштів у спільному сімейному бюджеті, ці об»єкти нерухомого майна були придбані ним за особисті кошти, які йому були подаровані його батьками. Крім того, за квартиру [ADDRESS] він досі виплачує кошти відповідно до графіку платежів, що визначений інвестиційним договором від 08.11.2013 року. Тому просив суд про визнання за ним права власності на: нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS], на майнові права на 1-кімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,4 кв.м., які виникли на підставі Інвестиційного договору від 08.11.2013 року, укладеного між ним та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд»». Просив також визнати за кожним із подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] по ? частині за кожним та право власності на квартиру [ADDRESS] по ? частині за кожним. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом. До судового засідання, що відбулося 23.06.2015 року представником позивача за первісним позовом було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на: 4-кімнатну квартиру, площею 110,2 м.кв. за адресою: [ADDRESS], вартістю 338 873,66 грн.; нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] вартістю 741 096,00 грн.; автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 176 000,00 грн.; майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 473 586,92 грн., а всього вартістю 1 729 556,58 грн. У власності відповідача просила залишити: приміщення магазину «[INFO]» площею 24,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 330 000 грн.; промтоварний магазин площею 68,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 660 000 грн.; промтоварний магазин площею 105,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 100 000 грн.; зблокований торговий павільйон і кіоск площею 33,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 440 000 грн.; автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, д/н [NUMBER], вартістю 374 000 грн.; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], вартістю 264 000 грн.; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2009 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 330 000 грн., майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 45,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS] вартістю 753 610,49 грн., а всього вартістю 4 251 610,19 грн. А також просила стягнути з відповідача на її користь різницю вартості присудженого майна в сумі 1 261 026,96 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги своєї довірительки, просив суд їх задовольнити та при ухваленні судового рішення врахувати те, що після припинення шлюбних відносин між сторонами по справі з позивачем залишилися проживати двоє малолітніх дітей. Щодо зустрічних позовних вимог, то вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримав вимоги свого зустрічного позову, просив суд про їх задоволення. Щодо вимог первісного позову то вважає їх частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Пояснив, що не заперечує проти того, щоб у порядку поділу майна подружжя судом було виділено у власність позивача автомобіль «Hyundai Getz», а у його власність автомобіль «Тайота», при цьому просив врахувати, що автомобіль «Toyota Corolla» в результаті аварії зазнав значних ушкоджень та потребує фінансових вкладень для приведення його у робочий стан. Щодо автомобілів «Mitsubishi Galant», 2007 та 2009 року випуску, то зазначив, що вказані транспортні засоби були ним продані з відома позивачки і фактично на даний час подружжю не належать. Пояснив, що визнає вартість майна, що була зазначена позивачкою, вважає її правильною на момент придбання майна. Крім того, пояснив, що все нерухоме майно, яке було придбано у період шлюбу за спільні кошти подружжя від прибутків родини було юридично оформлено на позивачку, це зокрема квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. Щодо нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, [ADDRESS] та 1-кімнатної квартири [ADDRESS], то це нерухоме майно було придбано під час шлюбу з позивачкою, але за кошти, які належали особисто йому і які були подаровані раніше йому його батьками на придбання нерухомості в м. Києві. Нежитлове приміщення планувалося переобладнати під приватний медичний кабінет, оскільки він є лікарем онкологом і бажає займатися приватно в цьому напрямку. Щодо квартири, то на даний час ним сплачено 80% вартості її майнових прав. Зазначені кошти він зберігав у доларах США і витратив їх саме на придбання цих об»єктів нерухомості. Також пояснив, що промтоварний магазин площею 68,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та промтоварний магазин площею 105,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] були ним придбані ще до укладення шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.06.2002 року. Вказане приміщення ним було реконструйоване, з одного зроблено два приміщення, і відповідно після цього ним були отримані свідоцтва про право власності. Вказані свідоцтва про право власності, а також правовстановлюючі документи на приміщення магазину «[INFO]» та зблокованого торгового павільйону і кіоску в м. Бороди у нього відсутні, оскільки разом з іншими документами і коштами були викрадені у 2014 році, що підтверджується повідомленням про початок досудового розслідування на підставі його заяви. Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав пояснення свого довірителя та просив суд про задоволення зустрічних позовних вимог та часткового задоволення первісного позову. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 року (а.с. 36). Від шлюбу подружжя має двох дітей: синів [PERSON], 2004 р.н. та [PERSON], 2008 р.н. (а.с. 37). Сторонами по справі не заперечувалося, що з травня 2014 року вони не ведуть спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримують. Судом також було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що під час знаходження їх в зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне майно: 4-кімнатна квартира [ADDRESS], вартістю 338 873,66 грн.; майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 473 586,92 грн., приміщення магазину «[INFO]» площею 24,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 330 000 грн.; зблокований торговий павільйон і кіоск площею 33,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 440 000 грн.; автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, д/н [NUMBER], вартістю 374 000 грн.; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], вартістю 264 000 грн.; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2009 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 330 000 грн., автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 176 000,00 грн., а всього майна на суму 2 726 460.58 грн. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами (шлюб зареєстрований 17.05.2003 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст.ст. 60, 112 ч.2 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна суд виходить із того, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та часки кожного з подружжя в спільному майні, про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов»язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку що вищевказане майно є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та має бути поділене між подружжям наступним чином. За позивачем [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на: 4-кімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 338 873,66 грн., що на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.2005 року зареєстрована та належить [PERSON] на праві власності (а.с.39); майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 473 586,92 грн., покупцем яких, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 15.03.2013 року є позивач [PERSON] (а.с. 40-42); приміщення магазину «[INFO]» площею 24,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 330 000 грн., що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві власності [PERSON] (а.с. 151); автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 176 000,00 грн., що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності [PERSON] (а.с. 46), а всього вартістю 1 318 460.58 грн. При цьому суд враховує те, що з позивачем по справі залишилися проживати двоє неповнолітніх синів. За відповідачем [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на: зблокований торговий павільйон і кіоск площею 33,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 440 000 грн., що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві власності [PERSON](а.с. 153); автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, д/н [NUMBER], вартістю 374 000 грн.; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], вартістю 264 000 грн.; автомобіль «Mitsubishi Galant», 2009 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 330 000 грн., а всього вартістю 1 408 000 грн. При цьому суд враховує те, що відповідач в судовому засіданні визнав, що автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску та автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, які були реалізовані ним під час знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, а тому суд приходить до висновку про те, що вартість даних автомобілів в сумі 638 000 грн. повинна бути врахована при поділі майна подружжя як частка відповідача, оскільки реалізувавши дані транспортні засоби він розпорядився даною часткою майна без згоди позивача на власний розсуд. Враховуючи, що даний поділ не є рівним, оскільки частка відповідача у спільному майні подружжя більша від частки позивача на 89 539.42 грн., таким чином з нього підлягає стягненню на користь позивача різниця вартості присудженого майна в сумі 44 769.71 грн. (89 539.42:2). Суд також звертає увагу на те, що вартість майна визначена сторонами по справі і під час судового розгляду ними не оспорювалася. Крім того, в судовому засіданні не оспорювалося сторонами по справі і те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано наступне майно: нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] вартістю 741 096,00 грн.; майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 45,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS] вартістю 753 610,49 грн. Як було зазначено в судовому засіданні відповідачем по справі, вказане нерухоме майно було придбано ним за кошти, які належали йому особисто та які були подаровані йому раніше його батьками на придбання нерухомості в м. Києві, а саме 140 000 доларів США, що підтверджується рішенням суду. В силу п. 2,3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 12.02.2015 року було визнано дійсним договір дарування валютних цінностей від 14 травня 2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 140 000 доларів США. (а.с. 112-113). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 03.06.2015 року рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12.02.2015 року залишено без змін. (а.с. 189). Вказаним рішенням суду було встановлено, що 14.05.2007 року з метою надання матеріальної допомоги сину [PERSON] для придбання житла та інших об»єктів нерухомості у м. Києві його батьки продали магазин у м. Броди і цього ж дня одержані від продажу магазину кошти в розмірі 140 000 доларів США подарували синові - відповідачу по справі [PERSON], перерахувавши їх на його розрахунковий рахунок, що підтверджується довідкою ПАТ «КБ Приватбанк». Як зазначив в судовому засіданні відповідач [PERSON] у 2008-2009 роках під час фінансової кризи він прийняв рішення почекати з придбанням нерухомості і вказані кошти були недоторкані. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.09.2013 року відповідач по справі [PERSON] прийняв у власність об»єкт нерухомості, а саме - нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] вартістю 741 096,00 грн. (а.с.114-116). Відповідно до інвестиційного договору від 08.11.2013 року відповідач [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], вартістю 753 610,49 грн. (а.с. 109-11). Як було встановлено в судовому засіданні відповідачем по справі на даний час сплачено 80% в рахунок інвестиційних платежів за вказаний об»єкт нерухомості. Довідку, що видана ТОВ «Компанія з управління активами «Роскапітал» про те, що оплата за даним договором була здійснена в повному обсязі 12.12.2014 року, що надана представником позивача в судовому засіданні не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки відповідно до умов даного договору ним передбачений порядок розрахунків по інвестиційним платежам за вказаний об»єкт нерухомості. Крім того, відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав з ПАТ ХК «Київміськбуд», а не з ТОВ «Компанія з управління активами «Роскапітал». Таким чином в судовому засіданні відповідачем по справі було наведено докази на підтвердження належності йому на праві особистої приватної власності коштів в розмірі 140 000 доларів США, за які ним було придбано вищевказане нерухоме майно. А тому зустрічні позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на вказане майно підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог первісного позову про визнання об»єктів нерухомості - промтоварного магазину площею 68,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 660 000 грн. та промтоварного магазину площею 105,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 100 000 грн. спільним майном подружжя та відповідно його розподілу, то судом було встановлено наступне. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) від 07.06.2002 року відповідач [PERSON] придбав вбудоване приміщення перукарні в [ADDRESS], загальною площею 144,0 кв.м. (а.с. 96-97). Відповідно до умов договору право власності на вказану будівлю (споруду, приміщення) переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] вказане приміщення було придбано ним особисто за власні кошти до реєстрації шлюбу з позивачем. Під час експлуатації придбаної нерухомості ним було проведено реконструкцію, в результаті чого утворилося два приміщення площею 68,0 кв.м. та 105,0 кв.м., відповідно ним були отримані свідоцтва про право власності на них. Оригінали даних свідоцтв у 2014 році разом з іншими документами і грішми разом із сейфом були викрадені невідомими особами. По даному факту розпочато досудове розслідування (а.с. 175). Відповідно до відомостей з реєстру прав власності про об»єкти нерухомого майна вказані об»єкти нерухомого майна належать на підставі свідоцтв про право власності відповідачу [PERSON] (а.с. 152). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Зокрема, власник може поділити нерухоме майно або виділити з нього певну частину. Так само, власник може об»єднати ці об»єкти нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно, яке утворилося внаслідок поділу, виділу або об»єднання об»єктів нерухомого майна підлягають державній реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку у відмові в задоволенні первісного позову в цій частині, оскільки вказане майно було придбано та реконструйоване відповідачем до реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON], - підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі по основному та зустрічному позовах підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial