Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, а саме різницю між вартістю ремонту пошкодженого автомобіля і страховою виплатою у розмірі 69 941 гривні 10 копійок. Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що 12 березня 2019 року о 21 год. 00 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 29 а, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , який на момент ДТП перебував у розпорядженні позивача [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії « [NUMBER] » № [NUMBER] та довіреності № 768 від 20.11.2018р., отримав значні механічні пошкодження. Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2019р., у справі № 523/4809/19, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, останнього було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП та відповідно вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний № [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4576028, що підтверджується витягом з ЦБД Моторного (транспортного) страхового бюро України та копіює поліса. В подальшому [PERSON] повідомив страховика про настання пригоди та надав останньому пошкоджений автомобіль для огляду. 15 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із заявою про виплату страхового відшкодування, а також надав всі необхідні страховику документи. 10 липня 2019 року ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 27 459 гривень 55 копійок. Оскільки зазначеної суми страхового відшкодування, суттєво не вистає для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , 07 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із заявою про перегляд суми страхового відшкодування. Однак, листом № 1788 від 17.10.2019р. [PERSON] було повідомлено про те, що страховик виконав всі свої обов`язки (здійснив виплату відшкодування у розміру вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) та не має підстав для перегляду рішення про здійснення страхового відшкодування. Як заначає позивач [PERSON] , він звернувся до незалежного оцінювача та самостійно здійснити оплату його послуги. Згідно результатів Звіту № 10-D/53/7 від 09 квітня 2019 року, складеного оцінювачем [PERSON] , розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , складає: 52 311 гривень 81 копійка, тоді як вартість відновлювального ремонту встановлена у розмірі: 97\~400 гривень 65 копійок. Таким чином, власнику транспортного засобу «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок вищевказаної ДТП, фактично було завдано шкоду у розмірі 97 400 гривень 65 копійок, тобто сума коштів за які Позивач матиме можливість відновити свій пошкоджений автомобіль. Враховуючи той факт, що з боку ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було відшкодовано Позивачу шкоду у розмірі 27 459,55 грн., розмір невідшкодованих збитків завданих внаслідок вищевказаної ДТП, складає: 69\~941, 10 грн. (97 400,65 - 27 459,55 = 69 941,10). З боку відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] жодних виплат здійснено не було. Оскільки, суми страхового відшкодування, яка була сплачена ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» недостатньо для повного відшкодування шкоди, особа яка завдала цю шкоду, а саме Відповідач, повинен на думку позивач, відшкодувати, потерпілому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 69\~941,10 грн. У судове засідання позивач [PERSON] та його адвокат Поліщук Л.І. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, однак від представника позивача адвоката Поліщук Л.І. надійшло клопотання в якому позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи провести за їх відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 12 березня 2019 року о 21 год. 00 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 29 а, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , який на момент ДТП перебував у розпорядженні позивача [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії « [NUMBER] » № [NUMBER] та довіреності № 768 від 20.11.2018р. (а.с.9,10,11), отримав значні механічні пошкодження. Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2019р., у справі № 523/4809/19, [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.13). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4576028, що підтверджується витягом з ЦБД Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.14). Позивач [PERSON] повідомив страховика про настання пригоди та надав останньому пошкоджений автомобіль для огляду. 15 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.15). 10 липня 2019 року ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 27 459 гривень 55 копійок. 07 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із заявою про перегляд суми страхового відшкодування. На адресу позивача [PERSON] надійшов від ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» лист № 1788 від 17.10.2019р. в якому повідомлено [PERSON] про те, що страховик виконав всі свої обов`язки (здійснив виплату відшкодування у розміру вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) та не має підстав для перегляду рішення про здійснення страхового відшкодування (а.с.16). Судом встановлено про те, що позивач [PERSON] звернувся до незалежного оцінювача для встановлення матеріального збитку. Згідно результатів Звіту № 10-D/53/7 від 09 квітня 2019 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , який складеного оцінювачем [PERSON] , розмір матеріального збитку складає: 52 311 гривень 81 копійка, тоді як вартість відновлювального ремонту встановлена у розмірі: 97\~400 гривень 65 копійок (а.с.17-22). Таким чином, власнику транспортного засобу «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок вищевказаної ДТП, фактично було завдано шкоду у розмірі 97 400 гривень 65 копійок. Враховуючи той факт, що з боку ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» було відшкодовано позивачу шкоду у розмірі 27 459,55 грн., розмір невідшкодованих збитків завданих внаслідок вищевказаної ДТП, складає: 69\~941, 10 грн. (97 400,65 - 27 459,55 = 69 941,10). З боку відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] жодних виплат здійснено не було. Частинами першою другою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved