Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їх права та обов`язки, зокрема п. 5 ч.3 ст.20 Закону встановлений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із копії договору купівлі-продажу від 26.02.2008 року, посвідченого нотаріусом Першої краматорської ДНК, запис в реєстрі 2-1676, [PERSON] став власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Також, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 04.06.2019 року є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.04.2020 року. Отже, у розумінні ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] є учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо належної їм на праві приватної власності квартири, кожен за свій період володіння нею. Судом встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є юридичною особою, діє на підставі Статуту. Основним видом діяльності підприємства є діяльність з виробництва, постачання та транспортування тепло - та електричної енергії. З 01 січня 2007 року і до теперішнього часу, відповідно до встановлених тарифів, позивач здійснює постачання теплової енергії і гарячого водопостачання фізичним особам-споживачам послуг, а також відповідачам. Із матеріалів справи вбачається, що за вказаною вище адресою, послугами позивача щодо опалення та підігрів води відповідачі користувалися централізовано та від надання таких послуг не відмовлялися. Згідно п.18 Правил надання населенню послуг водо-,теплозабезпечення та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року за №1497, зобов`язаний вчасно вносити плату за користування комунальними послугами по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені законом. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установлено порядку. Згідно ст.ст.156, 162 Житлового кодексу України, власник зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленому у законному порядку тарифам. Як вбачається з довідки по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на [PERSON] , заборгованість за період з 01.01.2016 року по 01.02.2020 року перед ТОВ «Краматорськтеплоенерго» складає 29 435,01 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за період з 01.01.2016 року по 01.06.2019 року в розмірі 24 878,64 грн. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за період з 01.06.2019 року по 01.02.2020 року в розмірі 4 556,37 грн. Щодо заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України передбачений строк загальної позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, становить три роки. Відповідно, до періоду стягнення боргу з відповідача [PERSON] , то він починається з 01.06.2019 року, тобто в межах позовної давності. Частина 3 ст. 267 ЦК України вказує на те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем [PERSON] не заявлено про застосування позовної давності на вимоги про стягнення з нього боргу за період з 01.01.2016 року по 01.02.2020 року, тому суд заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності не приймає до уваги. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовій збір у розмірі 1776,60 грн., а з відповідач [PERSON] у розмірі 325,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved