Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області звернувся в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Ковельською місцевою прокуратурою Волинської області встановлено порушення вимог цивільного, земельного, податкового та іншого законодавства у сфері регулювання земельних відносин при використанні земель сільськогосподарського призначення на території Шацького району, у зв'язку з чим виникла необхідність у застосуванні представницьких повноважень прокурора шляхом подання в суд позовної заяви в інтересах держави. Так прокурором встановлено, що в грудні 2012 року на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Волинської області №367 від 01.10.2012 року між [PERSON] РДА (орендодавець) та громадянином [PERSON] (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3710 га, кадастровий номер 0725755100:04:012:0580, що розташована на території [PERSON] селищної ради Шацького району Волинської області, за межами населених пунктів, строком на 49 років, для обслуговування телятника бригади №2 А-1. Вказаний договір зареєстровано в управлінні Держкомзему у [PERSON] районі Волинської області 29.12.2012 року за №072570004000147. Згідно з п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, у розмірі 222,34 грн. за один рік на р/р 33217815700421, банк ГУДКУ м. Луцьк, МФО 803014, код 21740468, одержувач: місцевий бюджет [PERSON] селищної ради. Відповідно до п. 5 договору, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки не проведена. Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Таким чином під час укладення оспорюваного договору сторонами всупереч вимогам ч. 1 ст. 632 ЦК України, ч. 1 ст. 15, ст. 21 Закону України «Про оренду землі», ст. 289 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 13, ст. 20, ч. 2, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено розмір орендної плати для земельної ділянки державної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів, без проведення її нормативної грошової оцінки. Тому прокурор просить визнати вказаний договір недійсним на підставі положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України та з урахуванням положень абз. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасувати запис про державну реєстрацію вказаного договору оренди земельної ділянки та відповідно до ст. 216 ЦК України зобовязати [PERSON] повернути вказану земельну ділянку у державну власність згідно з актом приймання-передачі. В судовому засіданні прокурор позов підтримав із зазначених у ньому підстав, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки він погодився на запропоновані йому [PERSON] РДА умови договору оренди земельної ділянки. Крім того [PERSON] стверджує, що на час підписання оспорюваного договору був фізичною особою-підприємцем, укладав вказаний договір як фізична особа-підприємець, про що свідчить відтиск його печатки на договорі. Також [PERSON] просив суд застосувати позовну давність, оскільки з часу підписання оспорюваного договору до звернення прокурора в суд минуло понад три роки. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Волинської області позов не визнала, просила в задоволенні вимог прокурора відмовити. Третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Волинській області представника в судове засідання не направлено, клопотань суду не надано. Третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] селищною радою Шацького району Волинської області суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника селищної ради, заперечень щодо позову немає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 статті 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, представництво в суді законних інтересів держави здійснює прокурор. У позові заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області обґрунтовано порушення економічних інтересів держави, захист яких неналежним чином здійснює відповідний орган державної влади, у звязку з передачею в оренду земельної ділянки державної власності без проведення нормативної грошової оцінки, наслідком чого є ненадходження відповідних грошових коштів до місцевого бюджету. Тому за викладених у позові обставин суд підтверджує законні підстави Ковельської місцевої прокуратури Волинської області для представництва інтересів держави в суді на підставі положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Волинської області №367 від 01.10.2012 року між [PERSON] РДА (орендодавець) та громадянином [PERSON] (орендар) у грудні 2012 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3710 га, кадастровий номер 0725755100:04:012:0580, що розташована на території [PERSON] селищної ради Шацького району Волинської області, за межами населених пунктів, строком на 49 років, для обслуговування телятника бригади №2 А-1. Вказаний договір зареєстровано в управлінні Держкомзему у [PERSON] районі Волинської області 29.12.2012 року за №072570004000147 (а.с. 9-13). Як убачається з пункту 5 вказаного договору, нормативна грошова оцінка переданої в оренду земельної ділянки не проведена. Згідно з пунктом 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, у розмірі 222,34 грн. за один рік на р/р 33217815700421, банк ГУДКУ м. Луцьк, МФО 803014, код 21740468, одержувач: місцевий бюджет [PERSON] селищної ради. Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою: розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України . Статтею 289 Податкового кодексу України і ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Таким чином законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України: від 08.04.2015 року у справі №3-41гс15, від 20.05.2015 у справі №3-70гс15 та від 01.07.2015 у справі №3-297гс15. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Частинами 2, 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. В порушення вказаних норм закону технічна документація з нормативної грошової оцінки наданої [PERSON] в оренду земельної ділянки не розроблялась та не погоджувалась, на розгляд до [PERSON] районної ради Волинської області не надавалась, радою не затверджувалась, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Волинської області №797/0/2-16 від 12.03.2016 року та листом [PERSON] районної ради Волинської області №78/34/2-16 від 12.03.2016 року (а.с. 20, 21, 23). Згідно з листом відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Волинської області №816/0/2-16 від 14.03.2016 року, середня вартість 1 кв.м. земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Волинської області становить 2,99 грн., отже вартість наданої в оренду [PERSON] земельної ділянки становить 11\~092,90 грн. (3\~710 кв.м х 2,99 грн.) (а.с. 25). Згідно зі статтями 4, 10, 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених законом. Право на звернення до суду з вимогою про визнання правочину недійсним мають сторони правочину та інші особи, права яких безпосередньо порушено. Зокрема, статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки в частині визначення розміру орендної плати укладено сторонами всупереч вимогам ч. 1 ст. 632 ЦК України, ч. 1 ст. 15, ст. 21 Закону України «Про оренду землі», ст. 289 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 13, ст. 20, ч. 2, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тому вказаний договір на підставі положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України слід визнати недійсним. Крім того згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при скасуванні судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Тому у звязку з визнанням судом недійсним договору оренди земельної ділянки запис про його державну реєстрацію слід скасувати. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому відповідача [PERSON] слід зобовязати повернути у державну власність згідно з актом приймання-передачі земельну ділянку, надану йому в оренду на підставі визнаного судом недійсним договору оренди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача. На підставі статей 15, 16, 203, 215, 216, 632 ЦК України,

Outcome: approved