Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 13.03.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., зареєстрований в реєстрі за №3497, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитом у розмірі 35 600.68 грн., таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» безпідставно набуті кошти у розмірі 20 942.58 грн. та з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. безпідставно набуті 1855.84 грн. у вигляді основної винагороди приватного виконавця, вказуючи, що згідно норм чинного законодавства існує можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, однак, у даному випадку, укладений кредитний договір не посвідчувався нотаріально. Тому при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не дотримався умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем 16.04.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61855408 та 24.06.2020 постанову про звернення стягнення на заробітну плату позивача, яку він отримує в ТОВ «Фармацевтична компанія «Здоров`я». Згідно довідки від 22.03.2021 ТОВ «Фармацевтична компанія «Здоров`я», останнім на виконання постанови про звернення стягнення на доходи позивача по зазначеному виконавчому провадженню було стягнуто з позивача суму коштів у розмірі 15 942.58 грн. 1885.54 грн. основної винагороди на користь приватного виконавця. Також, оскільки позивач не знав про наявність виконавчого провадження, ним було добровільно сплачено на користь банку частину боргу у розмірі 5000 грн. Тому, оскільки вважає про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, існують також підстави для стягнення безпідставно набутих коштів за таким виконавчим написом, а саме 20942.58 грн. з ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» та 1855.84 грн. основної винагороди з приватного виконавця. Також просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 5000 грн. витрат на правову допомогу, 908.00 грн. судового збору та 454.00 грн. судового збору при поданні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. Ухвалою суду від 03.06.2021 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити, проти заочного рішення не заперечують. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв та клопотань до суду не надавав. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв та клопотань до суду не надавав.. Враховуючи дані обставини та вимоги ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні правовідносини. 17.11.2015 між ПАТ Банк «Траст» (правонаступником якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами БТ-ПВ-01 від 04.06.2019 є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс») та [PERSON] було укладено кредитний договір №R022.0055320, на підставі якого останній отримав кредит. 13.03.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис №3497, згідно якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість за кредитним договором №R022.0055320 від 17.11.2015 у розмірі 35 100.68 грн. 16.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження №61855408 з приводу примусового виконання виконавчого напису №3497 від 13.03.2020. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). У відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться від 29 червня 1999 р. № 1172 у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ПАТ Банк «Траст» (правонаступником якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами БТ-ПВ-01 від 04.06.2019 є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс») та [PERSON] №R022.0055320 від 17.11.2015 не посвідчувався нотаріально. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість має бути безспірною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15. З огляду на те, що кредитний договір нотаріально не посвідчувався, чим порушено порядок подання документів нотаріусу для вчинення у безспірному порядку виконавчого напису, звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості перед банком у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса застосовано бути не може. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо стягнення безпідставно набутих коштів суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Постановою приватного виконавця Клименко Р.В. від 24.06.2020 звернуто стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] , яку він отримує в ТОВ «Фармацевтична компанія «Здоров`я». Згідно листа приватного виконавця Клименко Р.В. №31118 від 23.03.2021, у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №61855408 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 35600.68 грн. В ході виконавчого провадження було стягнуто 1000.00 грн. витрат виконавчого провадження, 1855.84 грн. основної винагороди приватного виконавця, 20 942.57 грн. боргу за виконавчим документом. Таким чином, оскільки вказані кошти стягнуті в рамках виконавчого провадження №61855408 на підставі виконавчого напису № 3497 від 13.03.2020, про який [PERSON] не було відомо, який наразі визнається судом таким, що не підлягає виконанню, вказана сума підлягає стягненню на користь позивача, оскільки підстави, на яких набуто право на вказані грошові кошти, відпала. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» 5000 грн. витрат на правову допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду надано: договір №б/н/21 про надання професійної правничої допомоги від 25.02.2021, додаток №1 до договору про надання професійної правничої допомоги, ставки адвокатської винагороди, акт виконаних робіт від 09.04.2021, меморіальний ордер про сплату [PERSON] на користь АБ «Калінін і Партнери» 2000 грн. згідно договору №б/н/21 від 25.02.2021, меморіальний ордер про сплату [PERSON] на користь АБ «Калінін і Партнери» 3000 грн. згідно договору №б/н/21 від 25.02.2021. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таких клопотань до суду не надходило. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За таких обставин, враховуючи п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 5000 грн. та підлягають стягненню з відповідача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 908 грн. судового збору за подання позовної заяви та 454.00 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved