Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] та повернути зазначену квартиру законному власнику, а саме [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на витребуване майно, а саме квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 квітня 2017 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 2/524/34/17) позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири задоволені частково, а саме: визнаний недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським Анатолієм Григоровичем за реєстраційним № 7938, як такий, що було вчинено позивачем під впливом помилки; визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 09 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Олександром Едуардовичем. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року в частині визнання договору дарування від 08 жовтня 2009 року недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки та визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири від 09 грудня 2015 року - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання договору дарування недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки відмовлено. Визнаний недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. за реєстраційним № 7938, як такий, що вчинено [PERSON] в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. В позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О. Е. за № 2584 - відмовлено. Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 61-19507св18) рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року у частині відмови у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору дарування як такого, що був вчинений під впливом помилки та визнання недійсним договору дарування як такого, що був вчинений в момент, коли позивач не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними - скасовано. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 квітня 2017 року у частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним дарування квартири [ADDRESS] , укладений 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г за реєстраційним М 7938, як такий, що вчинено внаслідок помилки - залишено в силі. В решті рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року залишено без змін. Позивач зазначає, що [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 грудня 2015 року, що укладений між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем. У той же час, договір дарування зазначеної квартири від 08 жовтня 2009 року, відповідно до якого [PERSON] стала власником цієї квартири та в подальшому продала цю квартиру [PERSON] , визнаний недійсним постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 61-19507св18ї, яка набрала законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню. Судовим рішенням відновлено право власності [PERSON] на майно (квартиру [ADDRESS] ). Звертає увагу, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року [PERSON] придбав у своєї матері (доньки позивача) [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за 240 000 грн., що є вартістю квартири за договором та оплата послуг нотаріуса, а також пояснив, що зазначені грошові кошти були заощаджені ним з заробітної плати працівника органів внутрішніх справ, яка складала 6 000 грн. на місяць. Натомість, за період роботи в органах внутрішніх справ з березня 2013 року по грудень 2015 року включно [PERSON] отримав сукупний дохід на загальну суму 87 766, 83 грн. Вказані факти, на переконання позивача, беззаперечно доводять факт того, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладений 09 грудня 2015 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, фактично не укладався, а є нічім іншим як фіктивним правочином, що направлений виключно на створення умов щодо неможливості повернення нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ) законному власнику. Зазначений висновок, як стверджує позивач, додатково підтверджується наступними обставинами: на момент укладення договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року [PERSON] приймав участь у справі № 524/10252/13-ц про визнання договору дарування квартири від 08 жовтня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , недійсним мав процесуальний статус третьої особи , внаслідок чого достеменно знав, що квартира [ADDRESS] є предметом судового спору. Про спірний договір купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року ані учасники справи № 524/10252/13-ц, ані суд, що розглядав зазначену справу, повідомлені не були. Сторони договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року є близькими родичами. Як до, так і після укладення договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , тобто фактично передача права власності не відбулася. З метою уникнення проблем щодо перереєстрацією нерухомого майна заявлено додаткову вимогу щодо визнання права власності. Ухвалою суду від 06.03.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 28.05.2019 року відповідачем подано відзив на позов. Позовні вимоги не визнає, вважав позов безпідставним та необґрунтованим. 09 грудня 2015 року між [PERSON] , та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу, з зазначенням істотних умов, нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією. На сьогоднішній день договір купівлі-продаж від 09.12.2015 р. є чинним, судом не визнана його недійсність, фіктивність. 08.10.2009 року позивач [PERSON] уклала та підписала договір дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.1 . 08.10.2009 року за реєстровим № 7938. Згідно цього договору дарування квартири, [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Об`єкт нерухомості належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 29.05.1998 року. [PERSON] прийняла в дар квартиру, та зареєструвала право власності на неї в КП «КМБТІ» 13.11.2009 р. № запису 370, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності 24877034. При укладенні та підписанні договору дарування позивач [PERSON] мала повну цивільну дієздатність, а тому повністю усвідомлювала свої дії, волевиявлення було вільним. Наголошує, що договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] був укладений 09.12.2015 року, тобто після набрання законної сили: рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.04.2013 р. в справі № 1601/12848/2012; рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.06.2015 р. Тобто, на момент укладення договору купівлі-продажу жодних перешкод у нього не було, а отже він є добросовісним набувачем. Позивач не довела належними і допустимими доказами факту незаконного заволодіння та утримання відповідачем майна, в тому числі, що майно загублене позивачкою чи викрадене у неї, або вибуло з її володіння не з її волі іншим шляхом. Також, [PERSON] не надала жодного доказу, що майно вибуло з її володіння і знаходиться лише у володінні відповідача, тобто, не доведено факту вибуття квартири з володіння позивача. Натомість у своєму позові позивач вказує, що проживає за адресою: [ADDRESS] - тобто вільно володіє даною квартирою. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про витребування квартири та повернення її позивачу та визнання за позивачем права власності на квартиру № 1 так як відсутній предмет спору. Ухвалою суду від 29.05.2019 року до участі по справі в якості третьої особи залучено [PERSON] 07 червня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив. Зазначаючи в відзиві на позовну заяву про недоведеність факту вибуття квартири з володіння позивача, [PERSON] підтверджує правові доводи [PERSON] , які стали підставою визнання недійсним договору дарування квартири від 08 жовтня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року та постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 524/10252/13-ц, яка набрала законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню. 21 червня 2019 року третьою особою [PERSON] подано письмові пояснення. Стверджує, що між нею та [PERSON] досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі продажу квартири від 09.02.2015 року. Доказів щодо фіктивності угоди позивачем не надано. Під час укладення договору дарування від 08.10.2009 року [PERSON] діяла свідомо передавши дар [PERSON] квартиру. Спірний договір купівлі продажу укладений після набрання рішенням законної сили. 21 червня 2019 року [PERSON] надано відповідь на письмові пояснення. Стверджує, що обставинам зазначеним третьою особою надавалась оцінка у судових рішеннях усіх інстанцій. 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження. Призначена справа до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Кожарін С.В. позов підтримує, просить задовольнити, з мотивів та підстав у ньому наведених. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримує відзив та доводи, зазначені у ньому. Вважає позов безпідставним та наголошує щодо відсутності спору, оскільки [PERSON] вільно володіє спірним житлом. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Медведєва Т.В. підтримує письмові пояснення. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: згідно з договором дарування квартири від 08 жовтня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А. Г., за реєстровим № 7938, [PERSON] як дарувальник передала у власність обдарованій [PERSON] квартиру [ADDRESS] .. Об`єкт нерухомості належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 29 травня 1998 року 09 грудня 2015 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 квітня 2017 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 2/524/34/17) позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири задоволені частково, а саме: визнаний недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським Анатолієм Григоровичем за реєстраційним № 7938, як такий, що було вчинено позивачем під впливом помилки; визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 09 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Олександром Едуардовичем. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року в частині визнання договору дарування від 08 жовтня 2009 року недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки та визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири від 09 грудня 2015 року - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання договору дарування недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки відмовлено. Визнаний недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. за реєстраційним № 7938, як такий, що вчинено [PERSON] в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. В позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О. Е. за № 2584 - відмовлено. Постановою Верховного суду від 28 листопада 2018 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року у частині відмови у задоволені позову [PERSON] про визнання недійсним договору дарування як такий, що було вчинено позивачем під впливом помилки, та визнання недійсним договору дарування як такий, що було вчинено позивачем в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, скасовано. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року у частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] , укладений 08 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г. за реєстраційним № 7938, як такий, що було вчинено внаслідок помилки, залишено в силі. В решті рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року залишено без змін. Втім, ознака недійсності зазначеного оспорюваного правочину не має правового значення для вирішення заявленої позовної вимоги, оскільки надалі обдарованим за цим правочином майно, що є предметом цього спору, відчужене іншій особі. За таких обставин, правомірним та належним способом захисту порушеного права є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння. Для вирішення цієї вимоги правове значення мають обставини вибуття спірного майна з володіння власника, позивача у цій справі. Судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] не мала на меті відчуження квартири, проте за договором дарування квартира [ADDRESS] вибула з її володіння поза її волею. Неспроможними є доводи відповідача [PERSON] , щодо відсутності спору. В оцінці факту володіння у цій справі суд застосовує пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), згідно з яким особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, встановивши, що [PERSON] зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру, яка відчужена на його користь за договором купівлі продажу, укладеним без достатніх правових підстав, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовної вимоги в частині витребування майна з його незаконного володіння. Щодо визнання права власності на майно, як похідної вимоги, то необхідно зазначити. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Оскільки суд застосовує вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, то вимога власника [PERSON] про визнання права власності, спрямована на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже є неефективною та задоволенню не підлягає. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: partial