Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Заявник [PERSON], 29 грудня 2017 року подала до суду заяву у порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона народилася 14 вересня 1970 року в місті Бориславі Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 24 жовтня 1984року серія ІІІ-СГ №425102 (яке було видано повторно), і з того часу по жовтень 1991 року постійно проживала разом зі своїми батьками -[PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) в [ADDRESS] (колишня вулиця Фрунзе), що підтверджується зокрема: Актом за підписом Голови ОСББ «Добробут-19» [PERSON] від 27 грудня 2017р. та ін. документами (копії додаються). В 1987 році закінчила загальноосвітню школу №3 м. Борислава Львівської області, що підтверджується Атестатом про середню освіту серія Р №308611, від 26 червня 1987 року. В 1988 році [PERSON] закінчила Самбірське середнє професійно-технічне училище та отримала кваліфікацію «контролер-касир продовольчих товарів», що підтверджується Дипломом серія Б №207093, від 29 липня 1988р. (копія додається). Після цього її було скеровано відпрацювати за спеціальністю в м.Севастополь Кримської області УРСР, де вона була зареєстрована з 03 лютого 1989року по 18 жовтня 1991року. 27 квітня 1990 року виконкомом Березівської сільської ради Роздольненського району Кримської області (в подальшому АРК Крим) було зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON]. В травні 1990 року відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому міста Севастополя [PERSON] було видано паспорт громадянина СРСР серія Х-АП №616035. В червні 1990 року вона приїхала до батьків на проживання та 05 липня 1990 року в м.Бориславі Львівської області народила дочку - [PERSON]. Тобто, з липня 1990 року і по жовтень 1991 року [PERSON] разом зі своєю дочкою, після її народження проживали в [INFO] разом з своїми батьками. В 1992 році [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та з дочкою виїхали на проживання і на роботу в Усинський район Республіки Комі ССР, де проживали там до 1999 року, після чого [PERSON] разом з дочкою повернулися в Україну до батьків в м.Борислав. В 1993 році шлюб [PERSON] з чоловіком [PERSON] було розірвано в Республіці Комі ССР. Проживаючи в [INFO] разом з дочкою у батьків, в [PERSON] був лише старий радянський паспорт серія Х-АП №616035. Проживання в Україні без паспорта громадянина України є тепер для [PERSON] проблемою, оскільки вона не може офіційно працевлаштуватися, зареєструвати своє місце проживання, і мати всі гарантії користуватися всіма належними правами громадянина України. Станом на сьогодні паспорта громадянина України чи іншого документу, що підтверджує громадянство України вона не маю. В звязку з чим в листопаді 2017 року з метою набуття у законний спосіб громадянство України або встановити належність до громадянства України [PERSON] звернулася до Бориславського міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області з відповідною заявою за розясненнями з питань щодо її звернення до них про встановлення і» належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», оскільки вона має належність до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», так як постійно проживала на території України зі своїми батьками за адресою: Львівська область, м. Борислав, і Дорошенка[ADDRESS] (колишня вулиця Фрунзе) від дня свого народження і до жовтня 1991 року, а також в період з 1999 року і по сьогоднішній день. На що [PERSON] отримала письмову відповідь у вигляді листа від 18 листопада 2017року №17/1721 підписом завідувача Бориславського міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області, [PERSON], в якому зазначено, що відповідно до Порядку провадження за заявам поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006) для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка станом на серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Рішення суду про визнання факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне для встановлення належності до громадянства України. Враховуючи те, що [PERSON] для встановлення факту постійного проживання на території України необхідно для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України і вона позбавлена можливості реалізувати своє право встановлення належності до громадянства України у зв'язку з відмовою Бориславського міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області через відсутність рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року - іншої можливості встановлення факту постійного проживання на території України в неї не має, тому звернулася до суду з даною заявою та просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В судове засідання, представник заявника [PERSON] - [PERSON], не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та заявника [PERSON] Заяву просить задоволити. Представник заінтересованої особи Бориславського міського сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Щодо задоволення позову не заперечують. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, прийшов до наступного висновку. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що заявник [PERSON], народилася 14 вересня 1970 року в м. Бориславі, Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Бориславським міським відділом ЗАГСУ Львівської області від 24 жовтня 1984року. Даний факт також підтверджується копією атестату про середню освіту [PERSON] від 26 червня 1987року; копією диплому [PERSON], від 29 липня 1988року. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне [PERSON] для отримання паспорту громадянина України. Таким чином, наданими до суду документами та іншими доказами достовірно підтверджується факт постійного безперервного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення. На підставі вказаного вище, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог заявника у повному обсязі, а саме слід встановити факт проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Outcome: approved