Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Заявник 29.04.2021 звернувся до суду з указаною заявою та просив встановити факт смерті його матері - [PERSON] , померлої [INFO] , на тимчасово окупованій території: м. Ялта, Автономна Республіка Крим, Україна. В обґрунтування заяви вказував, що він є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а встановлення факту її смерті на тимчасово окупованій території України необхідно йому для оформлення права на спадщину після смерті матері. Оскільки [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України, свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] видано Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Однак, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України», видане свідоцтво про смерть є недійсним, у зв`язку з чим, Центрально-Міський районний у м. Кривому Розі ВДРАЦС відмовив йому у проведенні державної реєстрації смерті матері. Вказані обставини унеможливлюють реалізацію заявника права на спадщину, яка відкрилася після смерті його матері, тому він звернувся до суду для встановлення факту її смерті. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористалися, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у якій заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Заінтересована особа: Центрально-Міський районний у м. Кривому Розі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечив, але надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали заяви, встановивши обставини справи та надавши оцінку доказам на їх підтвердження, визначившись з нормами права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , є сином [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.11.1957. За життя [PERSON] належало право власності на земельну ділянку загальною площею 4,7323 га, розташовану на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 12:218:840:00:03:021:0007, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 099491, виданого на підставі розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації від 30.09.2003 № 872-р. Згідно копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 30.12.2020, виданого Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Ялта, Республіки Крим Російська Федерація. На підтвердження факту смерті [PERSON] , заявником надано копію медичного свідоцтва про смерть серії 35 № 053211 від 19.04.2021 (натомість остаточного серії № 35 № 052632 від 30.12.2020), згідно з яким смерть [PERSON] настала внаслідок захворювання, копію довідки про смерть № А-01179 від 06.04.2021, яка також містить дані про час, місце та причину смерті [PERSON] . Усі вище вказані документи видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, а саме в АРК Крим. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~1,\~ст.\~3\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~від 15.04.2014\~№ 1207-VII\~(далі\~за текстом\~Закон №\~1207-VII),\~сухопутна територія\~Автономної Республіки\~Крим та\~міста Севастополя,\~внутрішні води\~України цих\~територій; внутрішні\~морські води\~і територіальне\~море України\~навколо Кримського\~півострова,\~територія виключної\~(морської)\~економічної зони\~України вздовж\~узбережжя Кримського\~півострова та\~прилеглого до\~узбережжя континентального\~шельфу України,\~на які\~поширюється юрисдикція\~органів державної\~влади України\~відповідно до\~норм міжнародного\~права,\~Конституції та\~законів України; надра під територіями, зазначеними у\~пунктах 1\~і\~2\~цієї частини, і повітряний простір над цими територіями, є тимчасово окупованою територією України. Датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014. Статтею 1 цього Закону визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно зі ст. 4 Закон № 1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Зі ст. 9 Закону № 1207-VII слідує, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 1207-VII, встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] видано органом реєстрацій актів цивільного стану, що діє на тимчасово окупованій території України, воно є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до\~ст.\~1216\~-\~1218\~ЦК України,\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Спадкування\~здійснюється за\~заповітом або\~за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як слідує зі змісту ст. ст. 1268, 1269, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заявник є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, як син спадкодавця та за його заявою, згідно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64205106, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена спадкова справа, номер у нотаріуса 186/2021. З метою реалізації свого права на спадкове майно, [PERSON] звертався до Центрально-Міського районного у м. Кривому Розі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), з заявою про реєстрацію смерті його матері [PERSON] , у порядку визначеному законодавством України. Листом за вих. № 653/20.30-164 від 06.04.2021, йому відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що подані ним документи видані органами на тимчасово окупованій території, а відповідно, є недійсними та не створюють правових наслідків (а.с. 9). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 317 ЦПК України передбачена можливість встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Такі заяви можуть бути подані родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06. року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Беручи до уваги, що з відповідною заявою до суду звернувся син померлої [PERSON] , [PERSON] , який відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] є її родичем, невизнання факту смерті його матері на тимчасово окупованій території порушує його право на спадкове майно, а тому виходячи з принципів справедливості та верховенства права, відсутності будь-яких позасудових способів захисту порушеного права заявника, з метою захисту такого права, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН, у контексті оцінки документів про смерть [PERSON] , виданих органами та закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів на підтвердження факту її смерті, а тому приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, померлої [INFO] на тимчасово окупованій території України: у м. Ялта Автономної Республіки Крим, є доведеним та підлягає встановленню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved