Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просила розірвати шлюб сторін, оскільки подальше спільне життя із відповідачем неможливе і суперечить їх інтересам. Дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] просила залишити на її утриманні та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач подав заперечення проти позову, в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти розірвання шлюбу. З приводу стягнення аліментів зазначає, що постійно купує дітям сезонний одяг, продукти харчування, ліки, займається їх розвитком і вихованням. Оскільки вони з позивачем проживають спільно в одній квартирі, тільки в окремих кімнатах, з метою недопущення маніпулювання позивачем ним та дітьми, просив залишити на його утриманні одну з дочок та відмовити в задоволенні позову про стягнення аліментів. Під час судового засідання позивачка відмовилася від частини позовних вимог, а саме від позовної вимоги про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 23.03.2015 року дана відмова прийнята судом та провадження по справі в цій частині закрито. З приводу розірвання шлюбу позов підтримала, а також не заперечувала проти залишення на утриманні відповідача дочки [PERSON] Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, та просив залишити на його вихованні та утриманні дочку [PERSON] Позивач після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. В зв'язку з визнанням позову відповідачем, суд прийшов до висновку про можливість винесення рішення по суті позову на попередньому розгляді справи згідно ст.130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - правовідносини сторін регулюються ст.ст.54, 104-105, 110-113, 141, 151, 160 СК України; - з позовної заяви, яка сторонами не оспорюється, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб, сімейні стосунки у них не склалися, що призвело до фактичного розпаду сім'ї; - подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін; - відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про одруження сторін (а.с. 5) та свідоцтвами про народження дітей (а.с.6-7). На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що сім'я сторін фактично розпалася, зберегти її немає ні можливості, ні бажання у сторін, а тому подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя. Виходячи зі змісту положень ст.113, ч.3 ст.115 СК України, ч.8 ст.235 та ч.8 ст.8 ЦПК України, суд зазначає в рішенні про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей, суд виходить з положень ст.157 СК України, яка вказує на те, що питання виховання дитини вірішується батьками спільно та ч.1 ст.160 СК України, яка вказує на те, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Із пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що вони дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, тому дочку [PERSON] суд залишає на вихованні матері, а дочку [PERSON] - на вихованні батька. Судові витрати суд присуджує з відповідача на користь позивача в зв'язку із задоволенням позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial