Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області звернувся до суду з позовом до відповідача, третьої особи про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (збільшення орендної плати), вказуючи, що 20.12.2007 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки, положення в частині сплати за орендну плати якого позивач вважає такими, що суперечать діючому законодавству,та просить внести зміни до цього договору у судовому порядку. Представник Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області у судовому засіданні повністю підтримав доводи позовної заяви, просив її задовольнити, свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок фізичними та юридичними особами на умовах оренди на території міста Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району. Так, цією перевіркою установлено, що 20.12.2007 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, загальною площею 0,25 га, в тому числі: землі, які використовуються для відпочинку - 0,033 га, з них: капітальна одноповерхова - 0,006 га, інші землі - 0,027 га, інші відкриті землі без рослинного покрову або з невизначеним рослинним покровом - 0,217 га, із земель водного фонду, яка знаходиться на території Удобненської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, за адресою: [ADDRESS], за межами населеного пункту, зареєстрований у Білгород-Дністровському районному відділі ДП «ЦДЗК» Одеської регіональної філії, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 09.01.2008 за №040851500002. Згідно п. 7 договору оренди, орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 2,0 % нормативної грошової оцінки, що складає 6828,53 грн. на рік та 569,04 грн. на місяць. Згідно п. 11 Договору оренди, розмір орендної плати може переглядатися у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом. З 01.01.2011року набрав чинності Податковий кодекс України, статтею 288 якого зазначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 цього ж закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, та не може перевищувати для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому у разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати, ніж зазначений у цій частині (п. 288.5. ст. 288 Податкового кодексу України). Пунктом 13 типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220, встановлено, що розмір орендної плати переглядається у разі зміни розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до змісту статей 759 та 762 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Згідно вимог статті 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 632 ЦК України, у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Частиною 1 ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, яким є Закон України «Про оренду землі».Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно з ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди. Умовами спірного договору (п. 11) передбачені підстави для зміни розміру орендної плати, в тому числі у випадку збільшення розмірів ставки земельного податку; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України. Згідно ст. 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається у судовому порядку. Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Частиною 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, як вказує представник позивача, враховуючи вимоги ст. 288 Податкового кодексу України, п. 7 вищевказаного договору оренди земельної ділянки має бути викладений у наступній редакції: Орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 3,0 % від нормативної грошової оцінки, що складає 12845,76 грн. (дванадцять тисяч вісімсот сорок п 'ять гривень сімдесят шість копійок). Далі, як вказує представник позивача, згідно резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Тобто, на думку представника позивача, нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом. Оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата на земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Далі в обгрунтування пред'явлення цього позову Білгород-Дністровською мідарйонною прокуратурою, представник позивача пояснив, що згідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за №3-рп99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України докладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру». Так, згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Також представник позивача вказує, що відповідно до ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Статтею 84 ЗК України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до говноважень, визначених цим Кодексом. Таким чином, відсутність додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки завдає шкоду державній власності, розпорядником якої згідно договору оренди земельної ділянки є Білгород-Дністровська районна державна адміністрація. На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд внести зміни до вищевкзааного договору, та викласти п. 7 договору у наступній редакції : Орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 3,0 % від нормативної грошової оцінки, що складає 12845,76 грн. (дванадцять тисяч вісімсот сорок п 'ять гривень сімдесят шість копійок). Представник Білгород-Дністровської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, що підтверджується підписом у довідковому листі, приичну своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - відділу Держземагентства у Білгород-Дністровському районі Одеської області у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати без участі представника за наявними матеріалами справи. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це наступним. 20.12.2007 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначенім, загальною площею 0,25 га, яка знаходиться на території Удобненської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської обл., за адресою: [ADDRESS], за межами населеного пункту. Відповідно до п. 7 договору орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 2,0 % від нормативної грошової оцінки, що складає 6828,53 грн. на рік та 569,04 грн. на місяць. Як вказує у своєму позові позивач, - розмір орендної плати встановлюється в договорі, але річна сума платежу не може бути меншою: для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, та не може перевищувати для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, враховуючи вимоги ст. 288 Податкового кодексу України, орендна плата за земельну ділянку повинна складати 3,0% від нормативної грошової оцінки, тобто 12845,76 грн. Однак, з цим твердженнями представник відповідача не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, за винятком коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Норми закону, на які посилається позивач, якими збільшено мінімальний розмір орендної плати, не мають зворотної дії в часі та не поширюються на договори, укладені до набрання ним чинності. Не мають зворотної дії в часі і рішення місцевих рад про затвердження нової (вищої) нормативної грошової оцінки землі та встановлення нових коефіцієнтів для визначення розміру орендної плати. Згідно статті 5 Цивільного кодексу України, - дія актів цивільного законодавства у часі - передбачає: 1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; 2. Акт цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; 3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Щодо умови договору про перегляд орендної плати в разі зміни цін і тарифів, земельного податку, то наведений в договорі перелік підстав для зміни узгодженого сторонами розміру орендної плати є вичерпним і не містить такої підстави, як зміна встановлених законом граничних розмірів орендної плати. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 284 Господарського кодексу України умови договору оренди зберігають силу на весь строк дії договору, а також якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря. Тобто, встановлений у пункті 7 договору розмір орендної плати, визначений у порядку, який діяв на момент укладення договору оренди земельної ділянки, зберігає свою силу на весь строк дії договору та не може бути змінений у порядку, заявленому позивачем, до закінчення терміну дії договору. Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області, представника відповідача, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 20.12.2007 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за адресою : [ADDRESS] за межами населеного пункту, зареєстрований у Білгород-Дністровському районному відділі ДП «ЦДЗК» Одеської регіональної філії, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 09.01.2008 за №040851500002. Згідно п. 2 цього договору, предметом договору є земельна ділянка загальною площею 0,25 га, в тому числі: землі, які використовуються для відпочинку - 0,033 га, з них: капітальна одноповерхова - 0,006 га, інші землі - 0,027 га, інші відкриті землі без рослинного покрову або з невизначеним рослинним покровом - 0,217 га, із земель водного фонду. Згідно п. 7 договору оренди, орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 2,0 % нормативної грошової оцінки, що складає 6828,53 грн. на рік та 569,04 грн. на місяць. У своїй позовній заяві позивач обгрунтовує посиланням на статтю 651 ЦК України, яка передбачає, що договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, та вказує, що з набранням чинності з 01.01.2011 року Податкового кодексу України, статті 288.5 та 288 якого встановлюють, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, та не може перевищувати для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому у разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати, ніж зазначений у цій частині. Тому позивач вважає, що у вищевказаний договір мають бути внесені зміни в частині розміру орендної плати. Ретельно дослідивши матеріали справи, судом встнанолвені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 58 Конституці України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, за винятком коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Таким чином, правовідносини щодо оренди землі полягають у оплатному користуванні земельною ділянкою на умовах передбачених договором. Такі правовідносини (і зобов'язання щодо оплатної передачі і зобов'язання щодо користування і сплати орендної плати) виникають між орендодавцем і орендарем одночасно в момент укладання договору оренди. Тобто, правовідносини оренди між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області та [PERSON] виникли у 2007 році, а тому на них неможливо розповсюдити дію Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, з огляду на наведені вище приписи Конституції України. Посилання позивача на те, що орендна плата, установлена у договорі від 20.12.2007 року підлягає зміні, і такі зміни не можна розцінювати як розповсюдження дії закону на минулий час, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Як зазначалось, правовідносини оренди землі, відповідно до закону, не можуть бути безоплатними і полягають у одночасному виникненні всіх прав і обов'язків, які з них випливають, зокрема, обов'язку сплачувати встановлену договором орендну плату. Ці правовідносини (зобов'язання передати земельну ділянку, прийняти земельну ділянку, користуватися земельною ділянкою, сплачувати орендну плату і т. ін.) є нерозривними, неможливо відокремити права і обов'язки щодо користування земельною ділянкою права і обов'язки щодо сплати орендної плати і оцінювати окремо, оскільки самі по собі такі права і обов'язки не визначають правовідносин оренди землі. Тільки сукупність таких прав і обов'язків (як то передбачено законом) складає правовідносини оренди землі. Отже, якщо йдеться про регулювання законом орендних правовідносин, то і дію на них законів у часі слід встановлювати виходячи з моменту їх виникнення, в тому числі і щодо орендної плати. Таким чином, положення Податкового кодексу України можуть і повинні бути застосовані до орендних відносин, які виникають після набрання ним чинності, тобто до договорів (і, відповідно, розмірів орендної плати), які укладаються після набрання чинності зазначеним кодексом. Щодо договорів, укладених до внесення у законодавство відповідних змін, то така зміна можлива лише на умовах та за підставами передбаченими договором або, якщо законом прямо передбачена відповідна умова при настанні якої орендна плата підлягає перегляду. Укладений між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області та [PERSON] договір оренди містить п. 11, який передбачає підстави зміни розміру орендної плати. До таких підстав договором віднесено: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податкуЮ, підвищення цін, тарифів, у том числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної діялнки не з вини орендаря, що підтвержено документами; в інших випадках, передбачених законом. Порядок зміни орендної плати встановлений статтею 23 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, які передані в оренду для сільськогосподарського використання, переглядається один раз на три роки в порядку, встановленому законом або договором оренди. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини. Наведений перелік підстав для зміни узгодженого сторонами розміру орендної плати є вичерпним і не містить у собі такої підстави для зміни розміру орендної плати, як зміна встановлених статтею 21 цього закону граничних розмірів орендної плати. Не містять приписів щодо обов'язковості зміни або перегляду узгодженої у відповідних договорах орендної плати і положення Податкового кодексу України. Таким чином, як умовами укладеного між сторонами договору оренди так і приписами закону також не передбачено такої підстави для зміни розміру орендної плати, якоє обгрунтовує свої позовні вимоги позивач. Крім того, статтею 2 Закону України «Про оренду землі» визначені правові засади оренди землі і встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом УКраїни, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Тобто, правовідносини оренди землі є одним з видів цивільних правовідносин і підлягають регулюванню Цивільним кодексом України і актами цивільного законодавства. Стаття 5 Цивільного кодексу України встановлює дію актів цивільного законодавства у часі і передбачає: 1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зазначені приписи законодавства також підтверджують твердження представника відповідача про те, що положення Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до його обов'язку сплачувати узгоджену договором орендну плату у розмірі 2,0% нормативної грошової оцінки землі, який виник, як зазначалось, у 2007 році. Також, на правовідносини оренди землі, як складову частину цивільних правовідносин, заснованих на договорі, зокрема, на правовідносини що стосуються зміни умов договору розповсюджуються відповідні положення глави 53 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 статті 651 ЦК України визначені підстави для зміни або розірвання договору, так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В ході розгляду спору судом встановлено, що у спірних правовідносинах ні договором, ні будь-яким інших законом, утому числі Податковим кодексом, не встановлено обов'язку орендаря та орендодавця змінювати умови договору оренди землі щодо розмірів орендної плати до 3% від нормативної грошової оцінки землі у разі зміни граничних розмірів орендної плати, встановлених законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - відділ Держземагентства у Білгород-Дністрвоському районі Одеської області про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (збільшення орендної плати), є недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed