Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Дочірнє підприємство «СК - СЕРВІС звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, по котрому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Дочірнього підприємства «СК - СЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2019 року по 31.10.2019 року у сумі 5 113.11 грн., витрати на сплату судового збору у сумі 1 921 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що згідно зі статутом ДП «СК - СЕРВІС», затвердженого загальними зборами засновників 20.06.2008 року, основними видами його діяльності є надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками (балансоутримування), тощо. За актом приймання-передачі від 27.10.2008 року, ДП «СК - СЕРВІС» прийнято на баланс вісімнадцятиповерховий трьохсекційний житловий будинок з вбудованим приміщенням об`єктів обслуговування, офісним і розважальним центром, підземною автостоянкою за адресою [ADDRESS] здійснює його утримання та надає комунальні послуги. Відповідач [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 21.01.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на майно від 15.02.2010 року. 15.12.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території № К-130/70 та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № Т-130/70. Внаслідок несплати відповідачем коштів, на виконання договорів про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території № К-130/70 та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № Т-130/70, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 5 113.11 грн. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 19 лютого 2020 року. У судове засідання 19 лютого 2020 року з`явився представник позивача. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не звернувся з клопотанням про відкладення слуханням справи. Судом проголошено перерву на 28 квітня 2020 року. 28 квітня 2020 року від представника позивача, засобами електронної пошти, надійшла заява про відкладення слуханням справи у зв`язку з введенням на території України карантину. У судове засідання 28 квітня 2020 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином. Про причини неможливості прибуття не повідомили. Справа слуханням відкладена на 29 липня 2020 року. У судове засідання 29 липня 2020 року з`явився представник позивача. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не звернувся з клопотанням про відкладення слуханням справи. Судом проголошено перерву на 22 жовтня 2020 року. У судове засідання 22 жовтня 2020 року з`явилися представник позивача та відповідач. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2019 року по 31.10.2019 року у сумі 5 113.11 грн. сплачені у повному обсязі, на підтвердження чого до суду надав квитанції про сплату. Представником позивача надані пояснення, що заборгованість сплачена вже після відкриття провадження по справі, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору та надання правничої допомоги. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно зі статутом ДП «СК - СЕРВІС», затвердженого загальними зборами засновників 20.06.2008 року, основними видами його діяльності є надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками (балансоутримування), тощо. За актом приймання-передачі від 27.10.2008 року, ДП «СК - СЕРВІС» прийнято на баланс вісімнадцятиповерховий трьохсекційний житловий будинок з вбудованим приміщенням об`єктів обслуговування, офісним і розважальним центром, підземною автостоянкою за адресою [ADDRESS] та здійснює його утримання та надання комунальних послуг. Відповідач - [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 21.01.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на майно від 15.02.2010 року. 15.12.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території № К-130/70 та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № Т-130/70. Внаслідок несплати відповідачем коштів, на виконання договорів про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території № К-130/70 та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № Т-130/70, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 5 113.11 грн. Відповідно до п. п. 5, 12 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України. порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, у зв`язку з тим, що відповідачем у повному обсязі погашено заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг, що підтверджується наданими до суду квитанціями, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позовних вимог - на відповідача. Згідно з положеннями статей 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному обсязі. На підтвердження наявності витрат на професійну правничу допомогу позивач надає орієнтовний розрахунок суми судових витрат, договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього, акт приймання-передачі виконаних послуг, платіжне доручення, однак, після дослідження наданих доказів, суд доходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу частково у розмірі 1 500 грн., як така, що буде співмірна до виконаного обсягу роботи та справедлива. За таких обставин, суд вважає вимоги про стягнення судових витрат на отримання професійної правничої допомоги частково обґрунтованими, а тому задовольняє їх частково. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Outcome: partial