Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачкою з [PERSON] було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу ? частини житлового будинку у вигляді квартири [ADDRESS], у наслідок чого позивачка передала [PERSON] домовлену грошову суму за продаж зазначеного нерухомого майна, про що було вчинено відповідну розписку. Позивачка вказує, що пізніше у наслідок вирішення відповідної цивільної справи про розподіл сумісно набутого майна подружжя, за колишнім чоловіком [PERSON] [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. На даний час [PERSON] відносно позивачки було вчинено відповідну довіреність на право управління та розпорядження належною їй ? частиною квартири [ADDRESS], так як оформити нотаріально договір купівлі-продажу вони не змогли, оскільки відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування зазначеного домоволодіння не приватизована. Зазначені обставини позбавляють позивачку можливості узаконити укладений між нею та [PERSON] правочин, у зв'язку з чим вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] до суду не з'явилася, просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та представник комунального підприємства «Троїцьке бюро технічної інвентаризації» Луганської області у судове засідання не з'явилися, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог до суду було надано довіреність від 15 березня 2014 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на право управління та розпорядження, в тому числі продаж належної [PERSON] частки квартири [ADDRESS] (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу від 16 лютого 2001 року [PERSON] є власницею ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.9-10). Згідно договору купівлі-продажу від 31 березня 2000 року [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.15). Згідно довідки Троїцького комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Луганської області за [PERSON] зареєстровано ? частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] зареєстровано ? частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно розписки від 05 червня 2006 року [PERSON] отримала від [PERSON] за продаж будинку, розташованого в [ADDRESS] (а.с.11), на грошові кошти в сумі 2020 грн (а.с.11). На квартиру [ADDRESS] було виготовлено відповідну технічну документацію (а.с.12-14). Також позивачкою було надано довідку про склад сім'ї (а.с.17), довідку, що земельна ділянка за адресою, де знаходиться спірне домоволодіння, не приватизована (а.с.18), рішення суду від 26 червня 2006 року та додаткове рішення суду від 16 травня 2008 року, якими за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.19-20), рішення від 25 листопада 2010 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], яким позивачці відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.21) , а також ухвалу апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на вказане рішення суду (а.с.22-23). За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 59 ч. 2 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно розписки від 05 червня 2006 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти за продаж квартири [ADDRESS], однак між позивачкою та [PERSON] самого двору купівлі-продажу за формою та відповідно до вимог, визначених чинним законодавством, укладено не було, що виключає й можливість його нотаріального посвідчення, а тому у даному випадку мають місце порушення вимог ст.657 ЦК України, тобто у позивачки фактично не виникло право на набуття права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, предметом правочину на той час була саме квартири [ADDRESS], що й було обумовлено даною розпискою, а не ? частина зазначеного нерухомого майна, на яке позивачка просить суд визнати право власності. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Наведені норми права дають підстави вважати, що положення ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.640 ЦК України пов'язується з їх нотаріальним посвідченням. Позивачка посилається на відсутність підстав для нотаріального посвідчення даного правочину, однак суду на підтвердження зазначеного відповідної постанови нотаріуса про відмову вчинити нотаріальні дії надано не було. До нотаріального посвідчення такі правочини не є укладеними та не створюють прав і обов'язків для сторін. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed