Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 48487,34 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору від 23.07.2013 [PERSON] надано кредит у сумі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав позивачу право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов'язань, за вимогою банку виконати їх, з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 30 днів, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У зв'язку з тим, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 48487,34 грн. Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому вказав, що позов не визнає і зазначив, що у липні 2013 року звертався до позивача з метою оформлення зарплатної платіжної картки та при цьому він підписав усі документи, на яких наполягав співробітник банку та не пам'ятає чи оформлялася на його ім'я кредитна картка. При цьому підписана ним анкета-заява не містить відомостей щодо оформлення на його ім'я будь-якої платіжної картки, в тому числі кредитної. Крім того, вказаний документ не містить даних щодо кредитного ліміту, терміну дії та тарифу за яким обслуговувалася кредитна картка. Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить інформацію про чотири тарифи обслуговування даного типу карт, у зв'язку з чим, відсутня можливість перевірити правомірність нарахування позивачем заборгованості. Крім того, на думку відповідача АТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності, оскільки останнє погашення відсотків відбулося 28.07.2014, а заборгованості по тілу кредиту - 29.12.2014, у зв'язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач подав відповідь на відзив у якому посилається на обставини аналогічні викладеним у позовній заяві, а також вказав, що ключову роль у спірних правовідносинах відіграє не розмір початкового кредитного ліміту, а розмір заборгованості, який виник у відповідача (сума фактично отриманих коштів та плата нарахована за користування ними). Строк дії картки вказано на самій картці - 05.2017, картковий рахунок діє до повного виконання зобов'язання за договором, а сам договір автоматично пролонгується кожні 12 місяців, за відсутності волевиявлення сторін про інше. Частиною 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За таких обставин, суд з врахуванням норм ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом посилаючись на наявність кредитного договору з відповідачем, який укладено на підставі заяви [PERSON] від 23.07.2013 щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), Тарифів банку (а.с. 5). Згідно довідки № 20180118/0216 від 04.10.2018, відповідачу - [PERSON], 23.07.2013, видано кредитну картку № [NUMBER], строком дії до 05.2017 (а.с. 92). Відповідно до розрахунку заборгованості від 30.09.2017, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на суму - 48487,34грн., до якої входять: заборгованість за кредитом - 3055 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 39173,62 грн.; заборгованість за пенею і комісією - 3473,61 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штрафи (процентна складова) - 2285,11 грн. (а.с. 4). На підставі п. 2.1.1.5.5 позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, п. 2.1.1.5.6 у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі прострочення кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку, власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, п. 2.1.1.7.6 при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні картки. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, аргументи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він подав позов до суду у межах строку позовної давності, заслуговують на увагу, так як згідно з анкетою-заявою та довідкою про картки клієнта - [PERSON] згідно кредитного договору від 23.07.2013, видано картку № [NUMBER], строком дії до 05.2017, тобто до 31.05.2017, тоді як з позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд 24.01.2018. Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Встановлено, що відповідач допустив порушення умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. За нормами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, [PERSON], підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. Також, суд враховує, що отримання кредитної картки відповідачем підтверджується наданими банком доказами, зокрема, анкетою-заявою про приєднання до Умов, що власноруч підписана [PERSON] Стаття 633 ЦК України, передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість, користувалась кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами відповідача. Розмір заборгованості по тілу кредиту - 3055 грн. суд вважає не обґрунтованим, оскільки згідно розрахунку з 31.10.2014 - 31.05.2017 (дня закінчення строку дії картки) зазначена сума становить - 2921,54 грн. За таких обставин суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у сумі 2921,54 грн., а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Разом, з тим суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 39173,62 грн. з огляду на наступне. Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Частиною третьою цієї статті, встановлено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті, передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 за № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно пункту 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17, 12.09.2012 у справі № 6-57цс-12 та постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 389/3409/16-ц. За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов , передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта. Згідно з Тарифами банку базова відсоткова ставка становила 30 % річних. З розрахунку заборгованості від 30.09.2017, встановлено, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена банком з 01.09.2014 до 34,80 % річних, а з 01.04.2015 до 43,20 % Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за період з 23.07.2013 по 31.08.2014 в сумі 382,97 грн., виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 % річних, згідно з розрахунком наданим позивачем Крім цього, з відповідача підлягає стягненню також заборгованість по процентам за період 01.09.2014 - 31.05.2017 (останній день дії картки) згідно процентної ставки 30 % річних, згідно з розрахунком наданим позивачем. Зокрема з 01.09.2014 - 29.09.2014, заборгованість відповідача по тілу кредиту становила 3055 грн. у зв'язку з чим, виходячи з базової відсоткової ставки 30 % до стягнення підлягає - 73,82 грн. (розрахунок (3055 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) х 30 % (річна процентна ставка 916,50 грн.) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 29 (дні прострочення з 01.09.2014 - 29.09.2014). За період з 30.09.2014 - 30.10.2014, заборгованість по тілу кредиту становила 2980,72 грн., а тому стягненню підлягають відсотки у сумі - 74,51 грн. (розрахунок (2980,72 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) х 30 % (річна процентна ставка 894,21 грн.) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 30 (дні прострочення з 30.09.2014 - 30.10.2014), а починаючи з 31.10.2014 - 31.05.2017, заборгованість по тілу кредиту становила 2921,54 грн., а тому стягненню підлягають відсотки у сумі - 2295,84 грн. (розрахунок (2921,54 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) х 30 % (річна процентна ставка 876,46 грн.) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 943 (дні прострочення з 31.10.2014 - 31.05.2017). Таким чином, розмір заборгованості по процентам за кредитним договором станом на 31.05.2017, становить 2827,14 грн. (розрахунок 382,97+73,82+74,51+2295,84= 2827,14 грн.). Позовні вимоги про стягнення процентів за період з 30.06.2017 року по 30.09.2017 задоволенню не підлягають, оскільки згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 (провадження № 14-154цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Не підлягає задоволенню також вимога АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача пені зважаючи на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Умовами договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобов'язань, передбачених п.2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов та правил. Даним пунктом визначено, що пеня це базова процентна ставка по договору/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. У той же час, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 23.07.2013, відповідачу нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі (100 гривень), а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, як передбачено частиною третьою статті 549 ЦК України. Як вбачається з Умов, пеня складається з двох частин: відсоткової, що нараховується за кожний день порушення зобов'язання та твердої суми. Відсоткова частина позивачем не нараховувалась, а лише пред'явлено до стягнення тверду частину, по 100 грн. у різні місяці (а.с. 4). Суд вважає, що завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України), а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня. Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (пункт 2.1.1.7.6. Умов) не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання. Крім того, зі змісту статті 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначене у цій статті та порядок його обрахунку, є обов'язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов'язання - неустойкою в розумінні закону. Разом з тим, підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафу (процентна складова) у розмірі 5 % від суми заборгованості, як обумовлено сторонами у договорі, що становить 287,43 грн. (розрахунок 2921,54 (тіло кредиту) + 2827,14 (заборгованість по процентам) = 5748,68 грн./100 % х 5 % = 287,43 грн.). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 11 від 18.12.2009, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23.07.2013 у розмірі 6036,11 грн., з них: 2921,54 грн. - заборгованість за кредитом, 2827,14 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 287,43 грн. - штраф (відсоткова складова). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає, за необхідне вирішити питання щодо розподілу документально підтверджених судових витрат. Зокрема, з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог підлягає до стягнення сума витрат по сплаті судового збору - 219,34 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial