Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), та просила суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 17.10.1985 р., зареєстрований за №2971 від імені [PERSON] , у спадковому реєстрі №1387485, та визнати нотаріальні дії недійсними. Позивач у судове засідання не прибула, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) у судове засідання не прибув. У відзиві на позовну заяву зазначив, що підстав для задоволення позову не має. Позивач не надала доказів того, що оспорюваний нею заповіт належить її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Треті особи в судове засідання не прибули, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області із позовною заявою до Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання заповіту та визнання нотаріальних дій недійсними. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.02.2021 дану справу передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області. 15.03.2021 справа надійшла до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області. Ухвалою суду від 21.03.2021 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою суду від 05.05.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та витребувано Полтавського обласного державного нотаріального архіву Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) інформацію із Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Третьої Кременчуцької державнавної нотаріальної контори щодо дати та місця народження заповідача [PERSON] , а також реєстраціїї місця її проживання. Ухвалою суду від 14.07.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Як вбачається з матеріалів позовної заяви [PERSON] , спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , була заведена в Білозерській районній державній нотаріальній конторі. Інформацію про наявність чинного на час смерті спадкодавця заповіту повинна була витребувати нотаріальна контора, яка завела спадкову справу, та повідомити про це спадкоємцю за його зверненням. Про це було повідомлено письмово [PERSON] та рекомендовано звернутися в нотаріальну контору, яка завела спадкову справу після її матері, або в Полтавський обласний державний нотаріальний архів за місцем зберігання заповіту. Судом було витребувана інформація від Полтавського обласного державного нотаріального архіву. Згідно відповіді №1346/01-20 від 26.05.2021 року відповідно до Реєстру для реєстрації вчинення нотаріальних дій Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за 1985 рік, 17.10.1985 року за реєстровим №2971 внесено запис про посвідчення заповіту від імені [PERSON] , 1918 року народження, яка проживала в [ADDRESS] . Отже, судом достовірно встановлено, що заповіт, якій просить визнати недійсним [PERSON] її інтересів не стосується і посвідчений не матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , яка проживала в Білозерському районі Херсонської області та померла [INFO] , а іншою особою - [PERSON] , 1918 року народження, яка проживала в [ADDRESS] . Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Окрім того, за приписами статті 1257 Цивільного кодексу України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed