Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Дочірнє підприємство «Центргаз» Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» звернулось до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог від 08.05.2019, просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 12826,38 грн. за спожитий природний газ за об`єктом, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як суб`єкт ринку газу, здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб. Відповідач споживав природний газ та частково сплатив його вартість, чим фактично визнав надання згоди на приєднання до умов Типового договору. Проте, відповідач не сплачує за поставлений природний газ в повному обсязі, внаслідок чого станом на 08.05.2019 утворилась вищезазначена заборгованість. В заяві про зменшення позовних вимог від 08.05.2019 представник за довіреністю [PERSON] просить суд розглядати справу без її участі, вимоги з урахуванням зменшення підтримує та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] 08.05.2019 надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, визнає вимоги позивача в частині заборгованості на суму 12826,38 грн.. Також, просить суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат врахувати, що він є інвалідом ІІ групи. Згідно із ч.1 та ч.4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №126528219 від 06.06.2018, [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 01.12.2010 (а.с.6-7). Довідка з особового рахунку абонента свідчить про те, що особовий рахунок [NUMBER] відкритий абоненту [PERSON] (а.с.9-10, 56). 09.09.2016 за №7503 та 24.10.2017 за №150832-1 між сторонами укладено договори про реструктуризацію заборгованості (а.с.11-12, 13-14). Проте станом на 06.06.2018 відповідач порушував свої зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого з 06.06.2018 газопостачання на об`єкт відповідача припинено. 23.03.2018 за №874 та 06.06.2018 за №1453 позивачем направлялись відповідачу вимоги про сплату заборгованості за спожитий природний газ (а.с.16,17), але вказані вимоги залишились без належного реагування. 08.05.2019 представником позивача подано витяг з особового рахунку [NUMBER] , який відкритий абоненту [PERSON] , і з якого вбачається, що станом на травень 2019 року заборгованість [PERSON] становить 12826,38 грн. (а.с.56). Також, [PERSON] 08.05.2019 подав до суду заяву, в якій зазначає, що 06.05.2019 ним було сплачено 4950,00 грн. і 14999,000 грн. в рахунок погашення боргу перед позивачем, а тому він визнає, що станом на 08.05.2019 його борг перед позивачем становить 12826,38 грн. (а.с.57). На підтвердження викладених в заяві обставин, відповідачем надано квитанції від 06.05.2019 на суму 14999,00 грн. та 4950,00 грн.(а.с.58, 59) та витяг з особового рахунку [NUMBER] від 08.05.2019 (а.с.60). Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Частина 1 ст.526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вищезазначене, позицію відповідача, який позов з урахуванням зменшення визнав в повному обсязі, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновок суду ґрунтується на тому, що відповідачем порушено виконання зобов`язання щодо належного виконання умов договору, в результаті чого утворилась заборгованість. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В ч.1 ст.141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №622908. Крім того, частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Проаналізувавши вищезазначене, суд вважає, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 100 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1921,00 грн., а судовий збір у вказаній справі компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду узгоджується із нормами, передбаченими ст. ст.141,142 ЦПК України. На підставі ст.ст. 67,68 ЖК України, ст.ст. 526, 527, 530, 625 ЦК України,

Outcome: approved