Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

До суду надійшов зазначений позовом, де позивач [PERSON] мотивує його тим, що він почав зустрічатися із відповідачем - [PERSON] та в ході виниклих між ними стосунків, остання повідомила його про свою вагітність. Згодом між сторонами 13.08.2016 був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народилася дитина - [PERSON] . Батьком дитини було записано позивача. Однак позивач з вказаною обставиною не погоджується. Позивач зазначає, що спільне подружнє життя у позивача та відповідача не склалося та 27.08.2019 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідачка повідомила його, про те, що [PERSON] не являється біологічним батьком дитини, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Тобто, в момент реєстрації дитини позивач не знав, що він не є її батьком. Оскільки у позивача виникли сумніви в його біологічному батьківстві, відтак він змушений звернутися до суду із вказаним позовом котрим просить: виключити з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про позивача як батька дитини. Зобов`язати Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління внести зміни в актовий запис у книзі записі актів громадського стану про народження [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження. У судове засідання 23.11.2021 позивач [PERSON] не з`явився. У судовому засіданні часом раніше будучи допитаний повідомив, що одружився з відповідачкою [PERSON] та проживав з нею 3 роки. З березня по вересень 2019 року він перебував у відрядженні та саме тоді відповідачка повідомила йому, що вагітна. Коли позивач повернувся, то розірвав шлюб з відповідачкою, оскільки та перебувала у фактичних відносинах з іншим чоловіком. Вважав себе батьком [PERSON] , [INFO] та проводив реєстрацію її народження. Після розірвання шлюбу з відповідачкою остання сама зізналась йому в тому, що він не являється батьком дитини. При зверненні до суду позивач зазначив позицію, відповідно до якої не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 5 ). У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лавренчук А.С. повідомив, що його довіритель на момент реєстрації народження вважав себе батьком дитини, тому коли дізнався про вагітність відповідачки, то зареєстрував шлюб із нею з котрою і надалі проживав впродовж 3 років. Відповідачка зраджувала позивачу, коли той перебував у відрядженні, що слугувало підставою для розірвання шлюбу. Відповідачка [PERSON] сама повідомила позивача про те, що дитина не від [PERSON] . Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з`явилася, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлялася заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не попередила, будь-яких клопотань на адресу суду не надала (а.с. 203, 243). Представник Вінницького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), до судового засідання не з`явився. Часом раніше надіслали на адресу суду заяву, відповідно до якої просили розгляд справи проводити у відсутність їхнього представника. Рішення просили прийняти на розсуд суду (а.с. 153). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області Закалюжна В.Д. у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] повідомила суду, що позивач у справі являється її братом. У березні-квітні місяцях 2016 року до неї зателефонував позивач та повідомив про те, що його дівчина - [PERSON] вагітна. Свідок спільно з відповідачкою ходили на ультразвукове дослідження. Згодом її брат та [PERSON] одружились та почали проживати спільно. Через певний час позивач поїхав у відрядження в зону бойових дій, а [PERSON] в цей час повідомила свідку, що вагітна вдруге. По прибуттю [PERSON] із відрядження, відповідачка залишила місце спільного проживання та в переписці зі свідком повідомила, що вдруге вона вагітна не від позивача. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що позивач являється її рідним братом, а відповідачка у справі - [PERSON] - його колишня дружина з котрою він проживав спільно протягом 2014-2016 років. У квітні місяці 2016 року вона зателефонувала та повідомила позивачу, що вагітна. Згодом сторони одружились. Інколи між ними виникали непорозуміння. Після розлучення [PERSON] сама повідомляла, що [PERSON] не являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області (а.с. 13) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 26.09.2019. Згідно свідоцтва про народження (а.с. 15), батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . На виконання ухвали суду про призначення судової експертизи було надано висновок № СЕ-19/102-21/3703-БД 19.08.2021 (а.с. 175-178) відповідно до якого біологічне батьківство [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] , виключається. Стороною відповідача до справи не долучено будь яких доказів на спростування позову. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. Сімейним кодексом України встановлена презумпція шлюбного батьківства. Досліджені судом докази свідчать про те, що відомості про батька дитини [PERSON] , були внесені на підставі ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Як роз`яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Судку України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). З дослідженого судом висновку експерта № СЕ-19/102-21/3703-БД від 19.08.2021 (а.с. 175-178) біологічне батьківство [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] , виключається. Суд, оцінивши вищевказаний висновок експертизи з точки належності та допустимості, достатності в ракурсі критеріїв, які зазначені в ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України, сприймає його як належний та допустимий, достатній доказ, який свідчить про спростування біологічного батьківства позивача відносно [PERSON] , [INFO] за відсутністю біологічного споріднення. Враховуючи зазначений висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що позивач не є біологічним батьком дитини. Відповідно до п. 20 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Положеннями п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Беручи до уваги висновок судової молекулярно-генетичної експертизи від 19.08.2021 року, а також враховуючи, що відповідач по справі не спростовує позовні вимоги, ігнорує судові засідання та не користується наданими їй правами, суд вважає доведеним факт відсутності кровного споріднення між позивачем [PERSON] та дитиною [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п.п. 2.13, 2.13.1 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. З аналізу викладених положень слідує, що рішення суду про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини саме по собі є підставою для внесення змін до актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтва, і тільки у разі безпідставної відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану виконати рішення суду, яке набрало законної сили, такі дії чи бездіяльність даного органу можуть бути оскарженні у визначеному процесуальним законодавством судовому порядку. Тому відсутня необхідність в рішенні суду зобов`язувати державний орган реєстрації актів цивільного стану вносити зміни в актовий запис про народження та видавати нове свідоцтво як це просив позивач. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно з п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. В ході судового розгляду позивачем понесені витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/102-21/3703-БД від 19.08.2021, що складає 7614,00 грн(а.с. 175). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрат за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 7614,00 грн.

Outcome: partial