Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

До суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна звернувся [PERSON] посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, вважаючи, що його майнові права були порушені відповідачкою, а оскільки він з 2004 року проживав з нею без реєстрації шлюбу, то має право на відшкодування ? частини від продажу нерухомості придбаної у шлюбі. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги і просив суд поділити спільне майно подружжя та встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, позивач підтримав уточнений позов та просив суд його задовольнити. Відповідачка та третя особа -[PERSON] жодного разу в судові засідання не з»явились, були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових викликів. Від відповідачки надійшла до суду заява, в якій вона письмово виклала обставини подружнього життя з позивачем та просила суд розглядати справу без її участі в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статею 369 ЦК України передбачено здійснення права спільної сумісної власності і визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ст.. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 18 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON]. було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ , реєстровий № 87. [INFO] року у сторін народився син-[PERSON]., що підтверджується копією свідоцтва про народження. Проте, як зазначає позивач і в своїй заяві не заперечує відповідачка та підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з липня 2004 року та проживали в квартирі по [ADDRESS] яка належала відповідачці. Факт перебування у фактичних шлюбних відносинах сторін по справі з липня 2004 року не заперечується відповідачкою, доведений позивачем, а тому дана позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. 28.09.2005 року відповідачка продала свою квартиру по [ADDRESS] та придбала житловий будинок в [ADDRESS] та зареєструвала його на своє ім»я і подружжя, після проведення ремонтних поліпшень, стало проживати в цьому будинку до 2008 року. В 2008 році [PERSON] продала зазначений будинок і придбала ? частину будинку в с.В.Снітинка. Згідно данних Фастівського БТІ, (а.с.71) [PERSON] була власником ? частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу р. № 2465 від 25.07.2008 року. Як вбачається з показів свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], частина будинку в с.В.Снітинка була в занедбаному стані, а тому [PERSON] своїми зусиллями та за допомогою батьків та друзів істотно поліпшив умови та фактично збільшив вартісну складову в даному будинку. Проте сторони в ньому так і не почали проживати, переїхали в ? частину будинку незавершеного будівництвом, що належить позивачу, а 29.07.2010 року [PERSON] отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно по якому продала свою ? частину будинку в с.В.Снітинка, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2010 року. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за позовами, поданими відповідно до вимог ЦПК та в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, а оскільки позивачем не заявлено вимог про визнання майна набутого під час шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, то відсутні правові підстави здійснювати поділ майна. Щодо уточнених позовних вимог [PERSON] про визнання за [PERSON] грошового зобов»язання перед [PERSON] в розмірі 46 637 гривень, як ? частина від загальної вартості від продажу ? частини будинку [ADDRESS] при його продажу, згідно договору купівлі-продажу від 11.08.2010 року, то суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статею 11 ЦК України визначено перелік підстав виникнення цивільних прав та обов»язків і зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачкою не виникало жодних грошових зобов»язань, а сума визначена позивачем в 46 637 гривень, на його думку, є половиною від вартості майна, яке було продано відповідачкою, а саме ? частини житлового будинку в [ADDRESS], а тому в рахунок поділу майна ця сума повинна бути стягнута з відповідачки. Проте, суд не погоджується з даним твердженням, виходячи з наступного. Позивач не ставить перед судом питання про визнання об»єктом спільної сумісної власності майна набутого під час шлюбу, а тому таке майно не підлягає поділу, оскільки не встановлено його юридичного статусу, і як наслідок не підлягає стягненню, в рахунок поділу, його вартісна складова. Отже, решта позовних вимог щодо стягнення в рахунок поділу майна з відповідачки грошових коштів виходить за рамки правового поля в межах заявлених позовних вимог, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Outcome: partial