Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулась позивач, яка в обґрунтування вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилася неприйнятою спадщина - земельна частка (пай) у землях колишнього КСП ім. Леніна с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, право власності на який посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. При виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку у 2004 році оригінал сертифікату на земельну частку (пай) було вилучено, що позбавило її можливості оформити спадщину. 26 липня 2010 року приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Луганської області Толченовою О.В. їй видане свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого вона отримала у спадщину після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 6,37 га ріллі, виділену з земельного паю. На даний час приватний нотаріус Троїцького районного нотаріального округу Луганської області Толченова О.В. припинила нотаріальну діяльність. Усі нотаріальні справи, в тому числі спадкову справу [PERSON] передано до Луганського обласного нотаріального архіву, який на даний час знаходиться на території не підконтрольній Україні, в зв'язку з чим вона не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. На підставі викладеного, просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. В судове засідання позивач не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №1 від 01.08.2018 року (а.с. 4). Факт родинних відносин між позивачем та її померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], позивач уклала шлюб з [PERSON], про що свідчить зміна її прізвища (а.с. 12). Після смерті [PERSON] залишилася неприйнятою спадщина - земельна частка (пай) у землях колишнього КСП ім. Леніна с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, право власності на який посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с.6). Заповітом від 25.01.2005, посвідченим у Тарасівській сільській раді Троїцького району Луганської області, запис у реєстрі № 42, [PERSON], заповідав земельну ділянку, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 6,37 га, розташовану на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області та майновий пай, [PERSON] (а.с. 5). 26 липня 2010 року приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Луганської області Толченовою О.В. позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 6,37 га ріллі, виділену з земельного паю (а.с. 9). Позивач зазначає, що на даний час приватний нотаріус Троїцького районного нотаріального округу Луганської області Толченова О.В. припинила нотаріальну діяльність. Усі нотаріальні справи, в тому числі спадкову справу [PERSON] передано до Луганського обласного нотаріального архіву, який на даний час знаходиться на території не підконтрольній Україні, в зв'язку з чим вона не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого іншого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON], відмови від прийняття спадщини не вчиняла, інший спадкоємець позов визнала, а також те, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1274 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 131 ЗК України,

Outcome: approved