Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області звернувся до суду з позовом до [PERSON], Білгород-Дністровського МУЮ Одеської області про знесення самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме просить суд: скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на гараж [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знести самочинне будівництво, а саме: гараж [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 23,1 кв.м., що знаходиться під гаражем [ADDRESS]; судові витрати віднести на рахунок першого відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеною Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що [PERSON] самовільно збудував гараж [ADDRESS], на земельній ділянці, на яку відповідачем право власності, користування або оренди - не оформлювалось. У зв'язку з вищевикладеним, на думку позивача, самочинне будівництво підлягає знесенню, а зайнята земельна ділянка - звільненню. Прокурор Дорошенко О.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити; уточнив позовні вимоги в частині розміру судових витрат, що підлягають стягненню з [PERSON], визначивши їх в розмірі 243,60 грн. Адвокат [PERSON] в інтересах відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на передчасність вимоги про знесення самочинного будівництва. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2012 року за [PERSON] визнано право власності на самочинно збудований гараж [ADDRESS] 13.09.2012 року відповідач зареєстрував право власності на вищевказаний гараж (реєстраційний №37615380), що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно №17712478. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.12.2012 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2012 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж [ADDRESS], відмовлено. У відповідності до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 року, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.12.2012 року скасовано рішення суду, яким визнано за [PERSON] право власності на самочинно збудований гараж [NUMBER] та відмовлено у визнанні права власності на нього, а також з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.19, ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на гараж [ADDRESS], у зв'язку із скасуванням підстави внесення такого запису. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного ухилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво. Положеннями п.5 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий статус самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року роз'яснено, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Відповідно до положень ст.38 Закону України № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень ч.7 ст. 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. В порушення вищевказаних вимог закону, позивачем не надано доказів порушення відповідачем прав інших осіб чи держави у зв'язку із самочинним будівництвом, а також відсутні докази надання відповідачу строку для самостійного усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, та взагалі винесення відповідного припису компетентним органом; притягнення його до адміністративної відповідальності, тощо. Крім того, посилання позивача як на підставу для задоволення позовних вимог на ч.4 ст. 376 ЦК України, є також необґрунтованими з огляду на наступне. Згідно ч.4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради «Про надання дозволу громадянам в м. Білгороді-Дністровському на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» №520-VІ від 06.03.2013 року надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у власність, для будівництва індивідуального гаражу (гараж [NUMBER]), що свідчить про те, що власник земельної ділянки - Білгород-Дністровська міська рада - не заперечує проти використання відповідачем даної земельної ділянки для розміщення гаражу. Пункт 22 Постанови пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року наголошує, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, враховуючи ненадання позивачем доказів порушення таким будівництвом прав інших осіб та держави, згоду власника землі на будівництво на ній гаражу, а також відсутність доказів реалізації усіх передбачених законодавством заходів впливу на відповідача з метою усунення існуючих порушень будівництва, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог про знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме скасування державної реєстрації права власності на самочинне будівництво та стягнення з відповідача судового збору. У відповідності до положень ч.3 ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial