Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.08.2019 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було\~задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь\~Публічного акціонерного товариства Комерційний банк\~ПриватБанк\~заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.07.2007 в розмірі 4141,47 грн., судовий збір у розмірі 194,70 грн., а всього 4336,17 грн.\~У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.10.2019 року справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто до Ленінського районного суду м. Полтави для ухвалення додаткового рішення. Сторони по справі будучи належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно\~ст.270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. Щодо застосування строків позовної давності, заявлених відповідачем, суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом ч.ч.1, 5\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до\~ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.ч.3,4\~ст 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тлумачення частини третьої\~статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що з цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною у застосуванні. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю заяви сторони про це. Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду справа № 757/41194/15-ц 20.02.2019 року. Згідно абз.3 п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За змістом частини першої\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та чи є позов обґрунтованим. Пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Одночасно судом не може бути відмовлено у задоволенні позову і за недоведеністю, і з підстав пропуску позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 337/2722/17 від 20.03.2019. Оскільки в частині задоволення стягнення з відповідача на користь позивача 30824,12 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією 250 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1760, 78 грн. до задоволення не підлягають у зв`язку з недоведеністю обставин справи,з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, тому заява про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed