Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Заступник головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про продовження строку госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом І групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2006 року визнаний недієздатним, опікуном призначена племінниця [PERSON]. Із анамнезу відомо, що [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1978 року. У клінічній картині захворювання домінує галюцинаторно-маячна симптоматика, агресивна поведінка. Сформований емоційно-вольовий дефект у вигляді аутичности, емоційної вихолощенності, апатії. Госпіталізації часті, до 2-3 раз на рік. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймає нерегулярно через відсутність критики до хвороби. Остання виписка із стаціонару - 31.07.2017 року. Зі слів опікуна, психічний стан [PERSON] змінився: став дратівливим, злісним, проявляє агресію стосовно опікуна, висловлює погрози - «я тебе вб'ю... ти - дурна», відмовляється від прийому їжі. Підозрілий, побоюється, що його отруять, говорить, що його щось розкручує, заявляє, що його батько - [PERSON], на зауваження ще більше озлобляється. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2017 року [PERSON] госпіталізований до психіатричного закладу у примусовому порядку. 06.02.2018 року о 13.00 год. в черговий раз оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої стан хворого можна кваліфікувати, як тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з емоційно-вольовим зниженням, галюцинаторно-параноїдний синдром з високою вірогідністю скоєння суспільно-небезпечного діяння по відношенню до опікуна та до себе (агресія на адресу опікуна, відмова від їжі). Внаслідок тяжкого психічного розладу хворий не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Продовження лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримала повністю, просила суд її задовольнити. Зацікавлена особа заяву підтримала та просила суд винести рішення про продовження строку госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку[PERSON] [PERSON] у судовому засіданні про продовження строку госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядкуне заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про продовження строку госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку[PERSON] Розглянувши матеріали заяви від 07.02.2018 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про продовження строку госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про психіатричну допомогу», перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2017 року [PERSON] госпіталізовано у примусовому порядку до Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради (а.с.5). Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 06.02.2018 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з емоційно-вольовим зниженням, галюцинаторно-параноїдний синдром з високою вірогідністю скоєння суспільно-небезпечного діяння по відношенню до опікуна та до себе (агресія на адресу опікуна, відмова від їжі). Внаслідок тяжкого психічного розладу хворий не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Продовження лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] є інвалідом I групи безстроково по психічному захворюванню, у 2006 році визнаний недієздатним, знаходиться під наглядом у лікаря-психіатра з 1978 року, у клінічній картині захворювання домінує галюцинаторно-маячна симптоматика, агресивна поведінка, сформований емоційно-вольовий дефект у вигляді аутичности, емоційної вихолощенності, апатії, госпіталізації часті, до 2-3 раз на рік, після виписки підтримуюче амбулаторне лікування приймає нерегулярно через відсутність критики до хвороби, став дратівливим, злісним, проявляє агресію стосовно опікуна, висловлює погрози відмовляється від прийому їжі, не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, підтверджують необхідність продовження [PERSON] строку госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом.

Outcome: approved