Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в сумі 4557,60 гривень. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12.07.2017 року, [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - до 1 року позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст 75, 76 КК України, звільнено від відбування даного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 2 роки на засуддженого покладено обовязки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. Судом встановлено, що [PERSON] 09.03.2017 близько 01 години, перебуваючи по [ADDRESS] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс чотири удари кулаком руки в область голови [PERSON] , в результаті чого, останній впав на землю, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, почав наносити удари взутою ногою по голові та тулубу [PERSON] , внаслідок чого, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми зі струсом мозку, перелому кістом носа, забійних ран м`яких тканин лоба, волосяної частини голови, синців і садин на обличчі і голові. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілене ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/94 від 21.03.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вирок суду набрав законної сили 16.04.2017 року. У зв`язку з короткочасним розладом здоров`я [PERSON] перебував на лікуванні у Катеринопільській центральній районній лікарні з 09.03.2017 року по 17.03.2017 року, всього потерпілим було проведено у лікарні 8 ліжко - днів. Катеринопільською центральною районною лікарнею було витрачено на його лікування 4557,60 грн. Оскільки обвинуваченим добровільно не відшкодувані завдані збитки, то прокурор в інтересах держави в особі Катеринопільської районної ради Черкаської області звернувся до суду з даним позовом. Прокурор Борсенко Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в призначені судові засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судова Влада. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в судах у випадках, визначених законом. Відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко - днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно з п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних осіб. Відповідно до частини першої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Так, вироком Катеринопільського районного суду від 12.07.2017 року, що набрав законної сили 16.04.2017 року, [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - до 1 року позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст 75, 76 КК України, звільнено від відбування даного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 2 роки на засуддженого покладено обовязки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України (а.с. 9-10). Судом встановлено, що у зв`язку з короткочасним розладом здоров`я [PERSON] перебував на лікуванні у Катеринопільській центральній районній лікарні з 09.03.2017 року по 17.03.2017 року, всього потерпілим було проведено у лікарні 8 ліжко - днів. Катеринопільською центральною районною лікарнею було витрачено на його лікування 4557,60 грн. Зазначене підтверджується листом Катеринопільської ЦРЛ № 198 від 22.12.2017 року (а.с.8). У зв`язку з тим, що Катеринопільська ЦРЛ є комунальним закладом охорони здоров`я, фінансується із місцевого бюджету, на даний час не вжито заходів щодо відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Державі внаслідок неправомірних дій [PERSON] було завдано шкоду на загальну суму 4557,60 грн., яка на момент пред`явлення позову в добровільному порядку не відшкодована. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов Звенигородської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Катеринопільської районної ради підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved