Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Заступник керівника Дубенської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], а саме: земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0105420, виданого 17.10.1996, площею 3,25 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, вартість якої становить 82839,26 грн., відумерлою. В обґрунтування заяви посилається на те, що за результатами вивчення стану законності у земельній сфері на території Дубенського району,Дубенською місцевою прокуратурою встановлено, що на території Берегівської сільської ради знаходиться земельна ділянка власник якої помер та щодо якої не вжито заходів щодо визнання спадщини відумерлою. Згідно інформації Берегівської сільської ради, на їх території проживав [PERSON], який помер 09.01.1997. Він проживав одиноко, близьких родичів не мав. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з права на земельну частку (пай), площею 3,25 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ №0105420, виданим 17.10.1996, зареєстрованим 01.11.1996 за №9420 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Спадкоємці за законом та за заповітом у [PERSON] відсутні, отже спадщина повинна перейти у власність територіальної громади, відповідно до вимог ст.1277 ЦК України. Берегівською сільською радою не вжито жодних заходів з метою передання майна померлої особи у комунальну власність, що порушує інтереси держави, які прокуратура вважає за необхідне захистити. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення згідно поданої заяви. Наголосила, що вважає за потрібне застосувати положення ЦК України, а не ЦК УРСР, оскільки земля не перейшла у власність держави, бо державна податкова інспекція в свій час не перереєструвала її, а зараз ДПІ таких повноважень не має. Тому сільська рада зараз не може оформити землю і не має можливості реалізувати свої права. Ні прокуратура, ні сільська рада відмови нотаріуса чи державного реєстратора не отримували. Представник Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області в судовому засіданні підтримав заяву з викладених у ній підстав, просить її задоволити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Згідно довідки, виданої виконкомом Берегівської сільської ради №204 від 03.10.2016, [PERSON] проживав в с.Тур»я Дубенського району Рівненської області. На день смерті проживав один, будь-які особи до сільської ради про прийняття спадщини не звертались (а.с.15). Як зазначено у повідомленні управління Держгеокадастру у Дубенському районі Рівненської області за №10-1705-0.5-2076/0/2-16 від 07.09.2016, у них на зберіганні знаходиться сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0105420 [PERSON], який виготовлений на підставі розпорядження голови Дубенської РДА від 14.10.1996 №459 із земель колишнього КСП «Колос України», зареєстрований 01.11.1996 за №9420 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с.9,10). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 82839,26 грн. (а.с.11). Згідно копії актового запису про смерть №02 від 11.01.1997, [PERSON] помер 09.01.1997 (а.с.8). Відповідно до повідомлення виконкому Берегівської сільської ради, на території сільської ради знаходяться не витребувані земельні частки (паї) за померлими, в яких немає спадкоємців, зокрема [PERSON] (а.с.13). Як зазначено у довідках, виданих виконкомом Берегівської сільської ради №1336, №1337 від 16.11.2016, житловий будинок за померлим [PERSON] не рахується, він був не одружений, дітей та дружини в Україні немає (а.с.30,31). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №45029265 від 09.09.2016, інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] у спадковому реєстрі відсутня (а.с.12). Згідно повідомлення державного нотаріуса Другої Дубенської ДНК за №1162/01-16 від 03.12.2016, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.40,41). Заявник просить визнати спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер 09.01.1997, відумерлою на підставі ст. 1277 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. [PERSON] помер 09.01.1997, тому при вирішенні спору суд застосовує закон, що діяв на час спірних правовідносин, а саме: ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Разом з тим, прокурор вважає, що спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] є відумерлим саме на підставі ст. 1277 ЦК України. Дійсно, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Разом з тим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. А тому, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Тобто при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. На той час існувала певна процедура переходу спадщини до держави, зокрема такий перехід відбувався без рішення суду, оскільки відповідно до чинного на той час законодавства звернення до суду з цього питання не передбачалося. Натомість згідно з п.12 ч.1 ст.10 ЗУ «Про державну податкову службу в Україні» до функцій державних податкових інспекцій входило: проведення роботи, пов»язаної з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом спадкування до держави. На сьогодні цей закон вже втратив чинність. Згідно роз'яснень, наданих Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Суд вважає, що не можна застосовувати норми ЦК України, який прийнятий у 2003 році до правовідносин, які виникли 20 років назад, тому що в такому випадку норми цього закону можна було б застосовувати і до правовідносин, що виникли 50 років тому і т.д. Суду не доведено, що сільська рада не може реалізувати своє право, оскільки ніхто і не намагався цього зробити. Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування; 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не прийняв спадщини, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, а тому, у даному випадку спадщина перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. В свою чергу ЦК УРСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою. Наведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи не було обґрунтовано доведені ті обставини, на які прокурор посилалася як на підстави своїх вимог. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги заступника керівника Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки спадщина уже перейшла до держави на підставі ст.555 ЦК УРСР.

Outcome: dismissed