Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

До суду надійшла поштою вказана позовна заява, в якій представник позивача адвокат Іванюк В.І. просить стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 143152,45 грн., яка складається з: 3% річних за заборгованість по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом за період з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 2045,36 грн.; 3% річних за заборгованість з дострокового повернення кредиту за період з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 29721,60 грн.; інфляційних втрат заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом за період з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 7171,70 грн.; інфляційних втрат за заборгованість з дострокового повернення кредиту з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 104213,79 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування заявлених вимог посилається на наступне. 11.06.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №50009298, на підставі якого відповідач отримав суму кредиту у розмірі 191339,99 грн. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті становить 23471 доларів США 54 центів та суму додаткового кредиту у розмірі 51774,55 грн. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті становить 6351 доларів США 15 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,90% річних з кінцевим терміном повернення - 15.06.2018 року, для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy GP Maxi Kombi, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1968 куб см. та оплати страхових платежів. Зобов`язання відповідача перед позивачем забезпечені договором застави №50009298 від 26.06.2013 року, посвідченим ПН ЛМНО Владимирським В.Ю., відповідно до якого вказаний автомобіль надано в заставу. Відповідач не здійснював чергові платежі та інші платежі відповідно до умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50009298 від 11.06.2013 року станом на 26.10.2016 року, що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 68673,89 грн., та за додатковим кредитом у розмірі 19306,85 грн.; заборгованості з дострокового повернення кредиту у розмірі 340344,85 грн., штрафу в порядку п. 2.3 та п. 4.1.2 Договору застави в розмірі 35506,03 грн., збитків в порядку п. 8.5 кредитного договору в розмірі 12000 грн., витрат за кредитним договором, що були понесені позивачем для забезпечення належного виконання боржником своїх зобов`язань в розмірі 61641,64 грн., а всього 537472,53 грн. Вказане рішення суду боржником не виконано, заборгованість залишається непогашеною, у зв`язку з чим позивач з метою належного захисту своїх порушених прав та інтересів вважає за необхідне стягнути з відповідача суму інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 143152,45 грн. за період з 26.10.2016 року по 27.12.2019 року. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача - адвокат Мирошніченко І.В. спрямувала до суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, та вимоги, викладені у позовній заяві підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому порядку, в тому числі на сайті Судової влади України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 05.02.2020 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г .А. 07.02.2020 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 07.02.2020 року. Ухвалою судді від 12.02.2020 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені представником позивача - 02.03.2020. Ухвалою судді від 05.03.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження, та постановлено здійснювати виклик відповідача також через офіційний сайт судової влади України. 11 червня 2013р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем укладений договір № 50009298 на отримання кредиту у розмірі 191339,99 грн. та суму додаткового кредиту у розмірі 51774,55 грн. для купівлі автомобіля Volkswagen, модель Caddy GP Махі Kombi, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] , зі сплатою процентів у розмірі 9,90% на рік з кінцевим терміном погашення 15.06.2018р. згідно графіку погашення кредиту. 26.06.2013р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем укладений договір застави № 50009298. Свої зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідач не виконав, внаслідок чого позивач спрямував відповідачу вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка була залишена без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2016 року, яке набуло чинності, стягнуто з відповідача на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50009298 від 11.06.2013р. станом на 26.10.2016р., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 68673,89 грн. та за додатковим кредитом у розмірі 19306,85 грн.; заборгованості з дострокового повернення кредиту у розмірі 340344,85 грн., штрафу в порядку п. 2.3. та 4.1.2. Договору застави транспортного засобу № 50009298 від 26.06.2013 року в розмірі 35 506 гри. 03 коп.; збитків п порядку п. 8.5. Кредитного договору в розмірі 12000,00 грн.; витрат за кредитним договором, що були понесені позивачем для забезпечення належного виконання боржником свої зобов`язань у розмірі 61 641 грн. 64 коп., а всього 537472,53 грн., та судові витрати в розмірі 8062,09 грн. На виконання вказаного заочного рішення суду позивачем отримані виконавчі листи, та пред`явлені до виконання. На даний час заочне рішення суду від 18.11.2016 року не виконане, у зв`язку з чим позивач з метою належного захисту своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та 3% річних в загальному розмірі 143152,45 грн. за період з 26.10.2016 року по 27.12.2019 року, які складаються з наступного: 3% річних за заборгованість по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом за період з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 2045,36 грн.; 3% річних за заборгованість з дострокового повернення кредиту за період з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 29721,60 грн.; інфляційних втрат заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом за період з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 7171,70 грн.; інфляційних втрат за заборгованість з дострокового повернення кредиту з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 104213,79 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований в повному обсязі. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526,599,611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням вказаного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за заборгованість по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом, та з дострокового повернення кредиту за період з 26.10.2016 року по 27.12.2019 року в розмірі 2045,36 грн. та 29721,60 грн. підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають з наступних підстав. У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 зроблено висновок, що: «згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти». Аналіз практики Верховного Суду свідчить про те, що від цього висновку Верховний Суд не відступав. Відповідно до графіку погашення кредиту у період з 15.07.2013 року по 15.06.2018 року відповідач був зобов`язаний сплачувати щомісячно суму визначену у доларах США. У кредитному договорі та графіку погашення кредиту сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, тобто сторони передбачили втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції еквівалентом іноземної валюти. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, розмір заборгованості суми кредиту та відсотків за кредитним договором розраховано у гривнях з урахуванням курсу долару до гривні.(а.с. 41- 42) Тобто, позивач застосував еквівалент іноземної валюти на час звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, та на час виставлення рахунків, що дозволило йому відновити втрати від знецінення національної валюти. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат за період з 26.10.2016 по 27.12.2019 у розмірі 7171,70 грн. та 104213,79 грн. задоволенню не підлягають. Згідно наданої до суду відповіді з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 07.02.2020 року, відповідач не зареєстрований за вказаною адресою в позові, тому враховуючи приписи ч. 9 ст. 28 ЦПК України, останньою відомою адресою відповідача є: [ADDRESS] , що підтверджується також судовим рішенням.(а.с. 49). Питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, та витрат пов`язаних з вчиненням дій необхідних для підготовки справи до розгляду суд не вирішує, оскільки представником позивача зазначено в позовній заяві, що остаточний розрахунок судових витрат буде надано позивачем за підсумками фактично понесених судових витрат за результатами судового розгляду у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ТОВ «порше Мобіліті» задоволені частково (з 143152,45 грн. до 31766,96 грн.). При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 2147,29 грн. судового збору, тому підлягає стягненню розмір стягнутого судового збору на користь позивача за подачу позову у розмірі 476,51 грн. (31766,96*2147,29/143152,45).

Outcome: partial