Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до КП «Тульчинське МБТІ» про визнання дій протиправними. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є братом та сестрою, їх матірю була [PERSON], яка 11.12.1999 на підставі договору дарування передала у власність позивачу житловий будинок з господарськими спорудами, за адресою: вул. Слободи, 5, м. Ладижин Вінницької області . У відповідності до плану домогосподарства до складу господарських споруд за вказаною адресою входить літня кухня позначена літерою «В1», яку позивач передала у користування [PERSON] Згідно рішення Ладижинської міської ради народних депутатів № 117 від 18.05.1994, на підставі заяв [PERSON] і [PERSON], з користування останньої вилучено земельну ділянку площею 0,11 га, за адресою: вул. Слободи, 5, м. Ладижин Вінницької області, та передано [PERSON] для ведення особистого господарства. Літня кухня позначена літерою «В1», розташована на земельній ділянці переданій [PERSON] Нещодавно позивачу стало відомо, що останній зареєстрував право власності на літню кухню, переоформивши її як маломірний житловий будинок та змінивши її погосподарський номер з вул. Слободи, «5», на «3а». Здійснивши переведення літньої кухні з погосподарського номеру по вул. Слободи, «5», на «3а» КП «Тульчинське МБТІ» вийшло за межі свої повноважень, що призвело до неправомірного позбавлення позивача права власності на спірне приміщення. Позивач просить визнати протиправними дії КП «Тульчинське МБТІ» щодо передачі літньої кухні «В1», з господарського двору, за адресою: вул. Слободи, 5, м. Ладижин Вінницька область до господарського двору: вул. Слободи, 3а, м. Ладижин Вінницька область. Також, позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що після ознайомлення з інвентаризаційними справами домогосподарств, за адресою: вул. Слободи, 5, і вул. Слободи, 3а, м. Ладижин Вінницька область, їй стало відомо, що до господарського двору по вул. Слободи, 3а, з господарського двору по вул. Слободи, 5, також передано сарай «В», у звязку з цим, [PERSON] просить визнати протиправними дії КП «Тульчинське МБТІ» щодо передачі літньої кухні «В1» та сараю «В» з господарського двору, за адресою: вул. Слободи, 5, м. Ладижин Вінницька область до господарського двору: вул. Слободи, 3а, м. Ладижин Вінницька область. Позивач і її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач 07.09.2016 надав письмові заперечення згідно яких КП «Тульчинське МБТІ» правомірно здійснило інвентаризацію та завело інвентаризаційну справу на житловий будинок, за адресою: вул. Слободи, 3а, м. Ладижин Вінницької області, оскільки діяло у відповідності до законодавства і на підставі наданих документів. Переведення літньої кухні «В1» в інший по господарський номер відповідач не здійснював, оскільки немає таких владних повноважень. Однак, 12.12.2016 від відповідача надійшла заява про визнання позову і розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору висловив думку щодо відмови у задоволенні та заявив клопотання щодо застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно договору дарування від 11.12.1999, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок разом з усіма господарськими спорудами житловою площею 35,8 кв.м., позначений на плані «А», а також: веранду «а», вхідний майданчик «а1», тамбур «а2», сарай «Б», погріб «п», сарай «в», гараж «г», літня кухня «В1», огорожа «1-6», колодзь «6», вул. Слободи, 5, м. Ладижин Вінницька область (а.с. 44). Згідно копії технічного паспорту, виданого Тульчинським бюро технічної інвентаризації, літня кухня «В1» і сарай «В» значиться серед господарських будівель житлового будинку, за адресою: вул. Жданова (Слободи), 5, м. Ладижин Вінницька область (а.с. 45 48). У відповідності до рішення Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області від 23.01.1998, [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,22 га, з яких 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 49). Також, згідно виписки з протоколу засідання виконавчого комітету Ладижинської міської ради народних депутатів Вінницької області рішення № 117 від 18.05.1994, з користування [PERSON], на підставі її та [PERSON] заяви, вилучили земельну ділянку площею 0,11 га та передали у постійне користування останньому (а.с. 51). Відповідно до виписки з протоколу засідання виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області рішення № 209 від 07.05.2004, [PERSON] надано дозвіл на переоформлення літньої кухні, за адресою: вул. Слободи, 3а, м. Ладижин Вінницька область (а.с. 144). Також, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 493, житлового будинку, за адресою: вул. Жданова (Слободи), 5, м. Ладижин Вінницька область, літня кухня «В1» і сарай «В» переведено до іншого погосподарського номеру, а саме: вул. Слободи, 3а, що підтверджується технічним описом, абрисом та записом від 29.02.2007 у акті поточних змін. Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, а також стправо приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України (далі Цивільного кодексу України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до пункту 1.2 розділу 1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна № 127 від 24.05.2001, (далі Інструкція), у редакції від 11.03.2006, яка діяла на момент внесення запису від 29.02.2007 до інвентаризаційної справи щодо поточних змін, домоволодіння, за адресою: вул. Жданова (Слободи), 5, м. Ладижин Вінницька область, технічна інвентаризація передбачає: поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи для встановлення змін за певний період часу після первинної інвентаризації. На підставі п. 2.2 розділу 2 Інструкції, на присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо). Пунктом 3.3 розділу 3 Інструкції, визначено, що роботи з інвентаризації повинні здійснюватися за обов'язковою участю власника (власників) будинків, у присутності якого (яких) проводиться обстеження, що фіксується в абрисі чи ескізі, з обов'язковим підписанням цих документів власником (власниками). Крім того, згідно розділу 5 Інструкції, під час обмірювальних робіт складаються абриси на земельну ділянку з нанесенням усіх наявних будинків, господарських будівель і споруд, меж та угідь (двору, саду, городу тощо). Унесення поточних змін, перемальовування абрису, підчищання і нанесення одних цифр на інші забороняється. Згідно розділу 10, поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи виконуються в присутності власника та завершуються його підписом в абрисі та ескізі. Результати обстеження вносяться червоною тушшю у відповідні форми-бланки із записом дати та прізвища виконавця робіт. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дослідивши матеріали інвентаризаційної справи, враховуючи те, що власником домогосподарства, за адресою: вул. Слободи, 5, м. Ладижин Вінницька область, є [PERSON] на підставі договору дарування від 11.12.1999, суд встановив, що записи щодо переведення літньої кухні «В1» і сараю «В» до іншого погосподарського номеру внесено до інвентаризаційної справи, зокрема: технічного опису службових приміщень, абрису, акту поточних змін, здійснено за відсутності позивача, зазначені документи нею не підписані та як зазначив у своїх запереченнях від 07.09.2016, відповідач, роботи з інвентаризації щодо переведення вказаних будівель до погосподарського номеру, за адресою: вул. Слобода, 3а, м. Ладижин Вінницька область, проведено на підставі документів наданих [PERSON] Відповідач по справі позов визнав і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуюче наведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та наявність підстав для їх задоволення. Разом з тим, суд вважає, за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника третьої особи щодо застосування строку позовної давності, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З огляду на те, що [PERSON] є третьою особою та не являється стороною у даній справі зазначене клопотання задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити за сторонами. На підставі викладеного і

Outcome: approved