Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на протязі спільного проживання в сторін почали виникати сварки та конфлікти. Сварки виникали на грунті несумісності у сторін поглядів на життя, відсутності взаємної поваги, дружби, взаємодопомоги. Дані обставини спричиняють їй душевні страждання та впливають на психічний стан дітей. Хоча на даний час вони з відповідачем проживають за однією адресою, сімя існує формально, сторони шлюбних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства, а тому позивач не бажає надалі залишатися в шлюбі. Після розірвання шлюбу вона бажає, щоб їй залишили прізвище «Подунайчук». Крім того, на її утриманні перебувають неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які потребують матеріальної допомоги, а\~ відповідач, що є батьком дітей, ухиляється від надання такої матеріальної допомоги на їх утримання, хоча є особою працездатного віку, не має інших утриманців і за станом здоровя може надавати матеріальну допомогу, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу не визнав і пояснив, що хоче зберегти сімю. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково та пояснив, що він не має офіційного заробітку і тому він не буде мати змоги сплачувати дану суму аліментів, а згідний сплачувати по 400 грн. на кожну дитину щомісячно. Крім того, відповідач пояснив, що в нього задовільний стан здоровя, він проживає один і інших осіб на утриманні не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають до часткового задоволення. Так, судом\~ встановлено наступні факти: Шлюб між сторонами зареєстровано 19 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області , актовий запис за № 1555, згідно свідоцтва про одруження серії 1-ИД №066796, виданого 19 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (а.с.9). В шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ИД №138382, виданого 02 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с.7) та копією свідоцтва про народження серії 1-ИД №016539, виданого 23 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області (а.с.6) [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають\~ спільно з позивачем [PERSON] в м.Ланівці, вул. Берегова, 74 Тернопільської області та знаходяться на її утриманні. Даний факт підтверджуються [PERSON] , складеним депутатом міської ради (а.с.8). В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених стеттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст.181, 183 СК України способи виконання\~ батьками\~ обов'язку\~ утримувати\~ дитину визначаються за домовленістю між ними. За\~ домовленістю\~ між\~ батьками\~ дитини\~ той\~ із них,\~ хто проживає окремо від дитини,\~ може брати участь у\~ її\~ утриманні\~ в грошовій і (або) натуральній формі. За\~ рішенням\~ суду\~ кошти\~ на\~ утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її\~ матері,\~ батька\~ і\~ (або)\~ у твердій грошовій сумі. Частка\~ заробітку\~ (доходу)\~ матері,\~ батька,\~\~ яка\~\~ буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В силу вимог положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязаний утримувати своїх дітей.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як вбачається із пояснень позивача, наданих нею в судовому засіданні, та матеріалів справи, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є особою працездатного віку, не має інших утриманців і за станом здоровя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дітям не надає, а також враховуючи майнове становище відповідача, який є особою працездатного віку, не має інших утриманців і за станом здоровя може надавати матеріальну допомогу, стан здоровя дітей та відповідача, суд вважає, що позов в даній частині підлягає до часткового задоволення, в зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 10 травня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, позивачем не наведено, а в судовому засіданні не здобуто доказів, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача, а також можливості сплати останнім аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 гривень на кожну дитину. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь держави 640 гривень 00 копійок судового збору. Вирішуючи позов в частині розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що він підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги один до одного, на протязі спільного проживання в сторін почали виникати сварки та конфлікти, хоча в даний час вони проживають за однією адресою, однак жодних відносин між собою не підтримують, не ведуть спільного господарства, клопотання щодо строку на примирення суду не надавали. \~ \~ \~ \~Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~\~\~ За вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сімя фактично розпалася, зберегти її немає можливості, а тому шлюб слід розірвати. На підставі наведеного та

Outcome: partial