Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

До суду звернулась Кременчуцька міська рада Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин. В обґрунтування позову зазначає, що У відповідності до актів обстеження житлового приміщення на факт проживання від 28.01.2015 р., 06.05.2015 р., 03.09.2015 р., 06.05.2016 р., 11.10.2016 року, виявлено, що в кімнаті [ADDRESS] ніхто не проживає з 1991 року по теперішній час. Таким чином, оскільки за вищевказаною адресою Відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються. Заборгованість по квартплаті станом на 03.03.2016 рік складає 4433,45 грн. Оскільки, [PERSON] по справі тривалий час (більше шести місяців) не проживає у кімнаті та не була знята з реєстрації місця проживання, то нею було порушено вимоги житлового законодавства. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи КП «Квартирне управління» в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Представник третьої особи КГЖЕП «Автозаводське» в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшло клопотання про слухання справи за відсутності представника. При вирішенні справи покладався на розсуд суду. Представник третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» в судове звсідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад). Згідно з ст. 13 ЖК України відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік державне управління в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду здійснюється Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Українською РСР, виконавчими комітетами місцевих рад народних депутатів, міністерствами, державними комітетами і відомствами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР. Ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що до делегованих повноважень виконавчих органів міських рад належить: здійснення контролю за станом квартирного обліку; додержанням житлового законодавства; облік відповідно до закону житлового фонду та здійснення контролю за його використанням. Територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області є власником кімнати [ADDRESS] Відповідно до довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» (витяг з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) [PERSON] є наймачем [ADDRESS] та зареєстрована за цією адресою. Відповідно до ст. 41 Конституції України «...кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.» Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Так, у відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до актів обстеження житлового приміщення на факт проживання від 28.01.2015 р., 06.05.2015 р., 03.09.2015 р., 06.05.2016 р., 11.10.2016 року виявлено, що в кімнаті [ADDRESS] ніхто не проживає з 1991 року по теперішній час. Таким чином, оскільки за вищевказаною адресою Відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються. Заборгованість по квартплаті станом на 03.03.2016 рік складає 4433,45 грн. Кременчуцька міська рада Полтавської області вважає, що Відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, не проживають у кімнаті [ADDRESS] більше шести місяців, не відносяться до неї як до міста свого постійного проживання, не сплачує квартплату та комунальні послуги, чим заподіює збитки власнику житла. Перешкод у користуванні вказаною кімнатою Позивач не створював, тобто Відповідач без поважних причин не мешкає у спірній кімнаті. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Отримання такого рішення необхідне для зняття Відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Оскільки, [PERSON] тривалий час (більше шести місяців) не проживає у кімнаті та не була знята з реєстрації місця проживання, то нею було порушено вимоги житлового законодавства. Отже, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 1991 року, відсутнє майно відповідача, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved