Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] в якому просив визнати заборгованість [PERSON], яка виникла у розмірі 46844,76 гривень по кредитним зобовязанням перед ПАТ КБ «Приватбанк» спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.07.2002 року по 26.02.2015 року він перебував в шлюбі з [PERSON] В 2014 році він (позивач) вирішив взяти кредит на придбання харчів, одягу та поточних платежів, також в 2013 році позивач за спільні сумісні кошти придбав автомобіль ДЕО-МАТІЗ, тому позивач зазначає, що оскільки кошти витрачені в інтересах сімї, кредитні зобовязання підлягають поділу в рівних частках (а.с.6-7). В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, зазначивши, що автомобіль був набутий особисто позивачем за договором фінансового лізингу та кредитні кошти на потреби сім'ї не витрачались. Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20 липня 2002 року по 26.02.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У відповідності до трудової книжки [PERSON] вбачається, що він звільнений з посади експедитора ТОВ «Криста-Груп» 15.08.2014 року за згодою сторін (а.с.9-10). Згідно довідки 251 від 06.03.2015 р. наданої Одеською громадською організацією вбачається, що [PERSON] з 04.02.2015 року проходить курс реабілітації (а.с.11). Згідно довідки про заборгованість наданої ПАТ КБ Приватбанк [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 46844,76 гривень (а.с.8а). Як вбачається з квитанції про погашення кредитів [PERSON] здійснює погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.12-13). Судом застосовується законодавство на час виникнення правовідносин. Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Згідно з ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України у постанові від 19 червня 2013 року, справа\~№6-55ц13, висловив свою правову позицію, яка зводиться до того, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. У п.п.23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4\~ст.65 СК України). Свої позовні вимоги про поділ кредитного зобов'язання, позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що кредит він отримував в інтересах сім'ї для придбання одягу, продуктів харчування та автомобілю ДЕО-МАТІЗ. Згідно довідки про заборгованість наданої ПАТ КБ Приватбанк [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 46844,76 гривень (а.с.8). На думку суду, [PERSON] належними та допустимими доказами не довів факту витрачання отриманих ним коштів на потреби сім'ї, а саме, яку частину кредитних коштів позивачем було витрачено на придбання продуктів харчування, одягу та поточних платежів, та яку частину кредитних коштів були витрачено на придбання автомобілю. Крім того, зміна сторони у зобов'язанні без згоди кредитора законом не передбачено. Відтак суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову саме з підстав його недоведеності. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed