Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Заступник керівника Менської місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі: Семенівської районної ради Чернігівської області, комунального лікувально профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня», предявив позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якої заступник керівника просить прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; стягнути з [PERSON] на користь комунального лікувально профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області 150000 ( сто пятдесят тисяч) гривень на відшкодування шкоди в порядку регресу на (р/р 35412012001092, код 02006509, МФО 853592, Банк УДКСУ у Чернігівській області м. Чернігів); стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Чернігівської області (одержувач: Прокуратура Чернігівської області: р/р 35215093006008; Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172; код ЄДРПОУ 02910114) 2250 (дві тисячі двісті пятдесят) гривень у рахунок повернення сплаченого судового збору. В обґрунтування предявлених позовних вимог заступником керівника Менської місцевої прокуратури Чернігівської області у позові зазначено про те, що згідно статті 121 Конституції України однією з основних функцій прокуратури є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави, згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно статуту Комунального лікувально-профілактичного закладу (далі - КЛПЗ Семенівська ЦРЛ або Позивач), затвердженого рішенням сесії Семенівської районної ради від 27 грудня 2007 року, засновником Семенівської ЦРЛ є Семенівська районна рада Чернігівської області та фінансування діяльності Семенівської ЦРЛ здійснюється фінансовим управлінням райдержадміністрації за рахунок районного бюджету, передбаченого на охорону здоровя. Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. Семенівська ЦРЛ заснована Семенівською районною радою та утримується за рахунок коштів місцевого бюджету (районного бюджету), вона являється бюджетною установою та має відкриті рахунки в Управлінні казначейства. Дана позовна заява вжита як захід прокурорського реагування, оскільки вбачаються порушення державних інтересів, а тому мають місце підстави для звернення прокурора до суду в інтересах КЛПЗ Семенівська ЦРЛ. У звязку з тим, що у позивача відсутня можливість самостійно стягнути в судовому порядку сплачені кошти, вона звернулася з листом до органів прокуратури з проханням вжити заходів прокурорського реагування шляхом заявлення позову в інтересах держави в особі ЦРЛ. Так, вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2013 року засуджено [PERSON], [INFO], за ч. 2 ст. 140 КК України, частково задоволено цивільний позов потерпілих [PERSON] та [PERSON] М про відшкодування шкоди, завданої злочином, та стягнуто з КЛПЗ Семенівська ЦРЛ моральну шкоду 300000 гривень (по 150000,00 гривень кожному), на користь [PERSON] майнової шкоди в сумі 4850,00 гривень у виді понесених витрат на поховання та спорудження надгробного памятника. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області 19.06.2013 року вирок залишено без змін. Адміністрацією лікарні в частині сплати коштів в сумі 150000,00 гривень на користь [PERSON] вирок виконано в повному обсязі, кошти їй перераховані в сумі 150000,00 гривень, що підтверджується копіями платіжних доручень. Згідно ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Дана моральна шкода виникла в результаті вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України. Даний злочин вчинив відповідач [PERSON], який на час вчинення злочину працював у КЛПЗ Семенівська ЦРЛ на посаді лікаря - педіатра дільничного. Вина відповідача підтверджується вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2013 року (провадження № 1 -кп/744/7/2013). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 3 Конституції України, ступінь соціальної цінності життя людини є найвищим, через те, що людське життя не можна оцінювати грошима. Оцінки грошових відшкодувань моральної шкоди судом здійснено на основах розумності і справедливості. Вироком суду у кримінальному провадженні вину [PERSON] встановлено, останнього визнано винним у вчиненні злочину, тому додаткового підтвердження його вини не потрібно. На виконання вироку суду лікарнею сплачено 150 тисяч гривень і відповідно такий розмір має відшкодувати відповідач в порядку регресу. Вказані кошти мають бути перераховані на користь держави до районного бюджету за наступними реквізитами: р/р 35412012001092, код 02006509, МФО 853592, банк УДКСУ у Чернігівській області м. Чернігів. Також з відповідача підлягає стягненню сплачена прокуратурою сума судового збору у сумі 2250 гривень (1,5 % від ціни позову). Прокурор Дудко Антон Васильович у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив про те, що на його думку, позов є обґрунтованим та підлягає повному задоволенню. У судовому засіданні представник позивача, Семенівської районної ради Чернігівської області, [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив суду про те, що, на його думку, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача, комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив суду про те, що, на його думку, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник третьої особи на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області, начальник Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду письмове клопотання, за змістом якого просить розгляд позовної заяви здійснити без присутності представника Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області та винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи на строні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Фінансового управління Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, начальник Фінансового управління Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, за змістом якої просить провести слухання справи без участі представника Фінансового управління Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області. Третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судовому засіданні зайняла нейтральну позицію щодо позовних вимог, просить винести рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин. За відомостями копії вироку Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2013 року, ухваленого у кримінальному провадженні за обвинуваченням відповідача, який набрав законної сили 19 червня 2013 року після його перегляду Апеляційним судом Чернігівської області, [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України, із призначенням йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк 2 (два) роки. Цим же вироком: цивільний позов [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено частково; стягнуто з комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 150000 гривень; стягнуто з комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 150000 гривень; стягнуто з комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» на користь [PERSON] на відшкодування завданої злочином майнової шкоди у виді понесених витрат на поховання [PERSON] та спорудження надгробного памятника 4850 гривень; в решті цивільного позову відмовлено. Засудження відповідача за вироком суду стосувалося діяння, переслідуваного у кримінальному порядку, що виразилося у невиконанні та неналежному виконанні відповідачем як лікарем-педіатром дільничним комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня», тобто медичним працівником, своїх професійних обовязків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для малолітнього хворого [PERSON] у вигляді його смерті 03 липня 2012 року (а.с. 16-26). Згідно копії наказу позивача № 70 від 05 липня 2013 року у звязку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до покарання, що виключає можливість продовження роботи, відповідача звільнено з роботи за п. 7 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України з 05 липня 2013 року (а.с. 43). За даними копій платіжних доручень зокрема, на суму 22000 гривень 00 копійок від 16 вересня 2014 року № 787, на суму 22000 гривень 00 копійок від 03 липня 2014 року № 460 (обидва на а. с. 8), на суму 7580 гривень 46 копійок від 11 грудня 2014 року № 1390 (а. с. 9), на суму 6480 гривень 00 копійок від 12 червня 2014 року № 345, на суму 15000 гривень 00 копійок від 12 червня 2014 року № 346 (обидва на а. с. 10), на суму 520 гривень 00 копійок від 12 червня 2014 року № 347 , на суму 22000 гривень 00 копійок від 14 серпня 2014 року № 645 (обидва на а. с. 11), на суму 12419 гривень 54 копійки від 11 грудня 2014 року № 1368 (а. с. 12), на суму 22000 гривень 00 копійок від 06 жовтня 2014 року № 945 (а. с. 13), на суму 20000 гривень 00 копійок від 10 листопада 2014 року № 1167 (а. с. 14), Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області, на підставі виконавчих листів Семенівського районного суду Чернігівської області, виданих у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON], з рахунків позивача, комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня», було безспірно списані кошти на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої [PERSON] на загальну суму 150000 гривень 00 копійок. За таких обставин, суд убачає за потрібне позов задовольнити повністю з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до правил ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Таким чином, беручи до уваги те, що у справі доведено належними і допустимими доказами завдання шкоди позивачеві через переслідуване у кримінальному порядку діяння винного відповідача, повязане з не виконанням та неналежним виконанням ним своїх трудових обовязків, з відповідача, на підставі вказаних норм законодавства, слід стягнути заявлену виплачену позивачем суму відшкодування потерпілому повністю, тобто у розмірі 150000 гривень 00 копійок, із зарахуванням стягуваних коштів на рахунок, зазначений прокурором у позові. Доводи відповідача відносно спливу річного строку позовної давності, встановленого ч. 3 ст. 233 Кодексу законів про працю України, не заслуговують на увагу, оскільки строк позовної давності у справах, повязаних зі здійсненням права зворотної вимоги (регресу) до винної особи (відповідача) не регулюється вищевказаною нормою закону, а регулюється нормами Цивільного кодексу України, а саме ст. 257 Цивільного кодексу України, відповідно до якого загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В даному випадку право зворотної вимоги (регресу) у позивача, комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня», виникло з моментів проведення стороною позивача кожної з виплат потерпілому та одержання останнім коштів, що згідно з приведеними вище даними платіжних доручень датується періодом часу з 12 червня 2014 року по 11 грудня 2014 року. Твердження відповідача стосовно того, що він вчинив не корисливий злочин, не можуть слугувати підставами для зменшення розміру завданої позивачеві шкоди через те, що відповідач вчинив хоча й не корисливий злочин, але внаслідок його злочину сталася смерть малолітньої дитини Розуміння відповідача про те, що позивач неналежно організував роботу установи, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, тому що вироком суду вина відповідача установлена сповна із наведенням на основі аналізу доказів висновків про всі, в тому числі й ці, прийоми відповідача вигадливо оминути відповідальність за вчинене. Поряд з цим, за домінантами ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Переконання відповідача стосовно предявлення позову прокурором нібито не в інтересах держави спростовуються відомостями самого позову, де прокурором зроблені вірні посилання на положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де наведено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Доводи відповідача про те, що прокурор не мав законних підстав звертатися до суду в інтересах комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня», оскільки лікувальний заклад є комунальним закладом, частину приміщень здає в оренду, суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи є довільним тлумаченням правових норм, а фінансування закладу здійснюється за рахунок бюджетних коштів. Оскільки позов підлягає повному задоволенню, спираючись на сутність правил, закладених у норми ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за потрібне при задоволенні позову стягнути з відповідача на користь прокуратури Чернігівської області судові витрати, понесені нею на сплату судового збору у розмірі 2250 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 94 від 26 січня 2016 року (а. с. 1).

Outcome: approved