Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Заявник 12 липня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даною заявою (а.с.1-23). В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22 липня 2015 року Ленінським РВК Дніпропетровської області її сина [PERSON] , призвано на військову службу до Збройних Сил України та направлений до Академії Сухопутних військ м. Львова. У вересні 2015 року молодший лейтенант [PERSON] здав посаду і вибув до нового місця служби у розпорядження командира військової частини польова пошта [NUMBER] . З 25.09.2015 року по 18.02.2016 року [PERSON] брав безпосередню участь у бойових діях в населених пунктах м. Мар`їнка Мар`їнського району Донецької області, с. Піски Ясинуватського району Донецької області, у складі в/ч пп [NUMBER] . 18 лютого 2016 року в результат вибуху [PERSON] отримав змінно-вибухове осколкове проникаюче поранення не сумісне з життям. Заявник вважає, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її син [PERSON] , загинув у місті Селидове, Донецької області 18.02.2016 року. Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування заяви, заявник просить суд встановити юридичний факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні військового обов`язку військової служби 18.02.2016 року у м.\~Селидове Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.131). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. Заявник до суду надала письмову заяву, в якій підтримує вимоги заяви та просить задовольнити у повному обсязі. Просить справу розглядати без своєї участі (а.с.163). Представники заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України, Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. Відзив на заяву не подали. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги належать задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що син заявниці [PERSON] , [INFO] (а.с.28), згідно довідки Ленінського РВК Дніпропетровської області №655/3 від 23.02.2016 року, 22.07.2015 року призвано на військову службу до Збройних Сил України та направлений до Академії сухопутних військ ім.. гетьмана П.Сагайдачного (а.с.29), де проходив перепідготовку та підвищення кваліфікації. 17 вересня 2015 року [PERSON] виключено із списків особового складу Академії та усіх видів забезпечення, у зв`язку із вибуттям до нового місця служби у розпорядження командира військової частини польова пошта [NUMBER] м. Дніпропетровськ (а.с.30). В період з 25.09.2015 року по 18.02.2016 року [PERSON] безпосередньо брав участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області в секторі «Б», в населених пунктах м. Мар`їнка, с. Піски Донецької області (а.с.31). [INFO] [PERSON] помер (а.с.88). В лікарському свідоцтві про смерть №323 від 19.02.2016 року вказано причину смерті [PERSON] як «вибухова травма» (а.с.86-87). Указом Президента України від 08.04.2016 року №132/2016 [PERSON] нагороджено орденом «Богдана Хмельницького ІІІ ступеня» (а.с.90). Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1549 від 07\~квітня 2016 року вбачається, що причиною смерті [PERSON] 18 лютого 2016 року, є вибухова травма (а.с.89). Згідно із ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно із ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Отже, Конституцією України зобов`язано державу за будь-яких обставин захищати життя людей і цей обов`язок не залежить від встановлення тих чи інших юридичних фактів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Верховною Радою України прийнято постанову від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. За змістом абзацу 2 постанови Верховної ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VIII, з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки». При вирішенні даної справи суд визнає, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не потребують доказування згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Вищевикладені докази підтверджують факт загибелі [PERSON] від поранень, отриманих під час захисту Батьківщини при виконанні обов`язку військової служби 18.02.2016 року у м. Селідове Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Встановлення даного факту заявнику необхідно для визначення статусу [PERSON] як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що встановлені судом обставини підтверджують юридичний факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 18.02.2016 року в м. Селидове, Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим, вимоги заявника є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved