Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. Позов мотивовано тим, що позивачу належить автомобіль ВАЗ-2103, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідач 04.06.2016 керуючи автомобілем ГАЗ-3110, державний номерний знак [NUMBER], по вул. Леонтовича у с. Нестерварка Тульчинського району Вінницької області, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем позивача. В результаті чого автомобіль ВАЗ-2103, отримав механічні пошкодження, чим позивачу було завдано шкоду 11073,69 грн. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/1229/16-п від 25.08.2016, відповідач визнаний винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду на суму 11073,69 грн. Також, 12.12.2016 позивач подав додатковий позов до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, який мотивує тим, що внаслідок дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилася у нервових переживаннях з приводу того, що автомобіль належний йому пошкоджено, а також він був позбавлений можливості використовувати його за призначенням. Зазначені обставини значно ускладнили повсякденне життя позивача і порушили його життєвий ритм, а також позбавили його можливості займатись підприємницькою діяльністю з перевезення пасажирів і отримувати відповідну заробітну плату від послуг, які він надає. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 10000 грн., які просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечив, а також надав письмові заперечення, згідно яких вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки відповідач 04.06.2016 у результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди постановою Тульчинського районного суду Вінницької області, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, за яке нього накладено стягнення у виді штрафу. Свою вину [PERSON] визнав повністю та сплатив усі належні платежі. Під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди на місці її вчинення відповідач надав [PERSON] всю необхідну інформацію про ПАТ СК «Галицька» у якій застрахована його цивільна відповідальність. Крім того, у триденний строк він повідомив страхову компанію про страховий випадок і надіслав всі необхідні матеріали. В даний час у страховій компанії відкрито справу по страховій події, яка сталася 04.06.2016 де потерпілим визнано [PERSON] Однак, з яких причин останній не повідомив страховика та не надав для огляду належний йому транспортний засіб, відповідачу не відомо. Також, позивач провів експертне дослідження пошкоджень автомобіля та згідно калькуляції шкоди надав для дослідження два автомобілі з одним державним номерним знаком [NUMBER], зокрема ВАЗ 2103, 1981 року випуску та Лада 2105, 1979 року випуску. Дані автомобілі зареєстровані під різними числами, але під одним державним номерним знаком, що на думку [PERSON], дає підстави для сумнівів у об'єктивності і справедливості проведеного дослідження. Представник третьої особи ПАТ СК «Галицька» у судове засідання не з'явився, однак надіслав письмові пояснення у яких зазначив, що позивач не звертався у страхову компанію щодо виплати йому страхового відшкодування та зазначив, що звернувшись до суду з позовом до [PERSON] позивач своє право, оскільки має право вимоги як до особи, що спричинила йому шкоду так і до страховика. Допитаний у якості спеціаліста, судовий експерт [PERSON], який проводив експертне дослідження зазначив, що при здійсненні дослідження використовувався автомобіль ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу. Для розрахунку ремонтної калькуляції ним використовується система «Audatex», яка для проведення розрахунку і ідентифікації автомобіля використовує номер його кузова, однак враховуючи конструктивну схожість автомобілів ВАЗ, система за номером кузова ідентифікує модель ВАЗ 2103, як один із автомобілів модельного ряду ВАЗ 2101, 21011, 2102, 2103, 2104, 2105, 2106, 2107, а тому враховуючи те, що на автомобіль [PERSON] був установлений бампер від автомобіля ВАЗ 2105, у калькуляції його ідентифіковано, як ВАЗ 2105. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що 04.06.2016 о 09:00 год. [PERSON] по вул. Леонтовича у с. Нестерварка, Тульчинського району Вінницької області, керував автомобілем ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER]. У зв'язку з чим, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., що підтверджується копією постанови Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/1229/16-п від 25.08.2016 (а.с. 5). На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 02.08.2007, [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 21). Цивільна відповідальність [PERSON], згідно полісу № АК/1585756 від 02.11.2016, застрахована у ПАТ СК «Галичина» (а.с. 41). У відповідності до висновку експертного дослідження за № 18/Д/16 від 15.06.2016, власнику автомобіля ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER], спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 11073,69 грн. (а.с. 7 - 11). Зазначені обставини також підтверджуються ремонтною калькуляцією (а.с. 12 - 16), актом огляду транспортного засобу від 07.06.2016 (а.с. 17), фототаблицею (а.с. 18 - 20). Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода,завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу ч. 2 ст. 1166 ЦК України, визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014, встановлено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Разом з тим, [PERSON] не заперечував, що є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 04.06.2016 о 09:00 год. по вул. Леонтовича у с. Нестерварка, Тульчинського району Вінницької області, а також не надав будь-яких заперечень щодо завдання внаслідок його дій шкоди. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України (далі - ЗУ) «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На підставі ст. 28 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Також, згідно ст. 29 цього ж закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Таким чином, надаючи оцінку твердженню відповідача про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на те, що позивач не звернувся до страхової компанії для отримання страхового відшкодування не зважаючи на те, що у нього є усі необхідні дані для отримання такого відшкодування, суд виходить, з правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України у справі № 6-725цс16 від 14.09.2016, згідно якої завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Так, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку про наявність у [PERSON] права вимоги відшкодування шкоди до [PERSON], а також отримання страхового відшкодування від ПАТ СК «Галицька». Звернувшись до суду з позовом до [PERSON], позивач реалізує своє абсолютне право на отримання відшкодування безпосередньо від особи, що спричинила шкоду, враховуючи те, що у ході розгляду справи, встановлено наявність вини відповідача у завданні шкоди, а також позивач належним чином довів розмір зазначеної шкоди згідно висновку експертного дослідження за № 18/Д/16 від 15.06.2016, на думку суду, вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. В ч. 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст. 1167 ЦК, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На підставі ст. 10, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Враховуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надав будь-яких доказів її наявності, зазначені вимоги [PERSON] базуються на твердженнях останнього, викладених у додатковій позовній заяві, крім того, позивач не вказав, чим обумовлений її розмір у сумі 10000 грн. В силу ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору 551, 20 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 1200 грн., щодо стягнення 1000 грн. витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки відсутнє документальне підтвердження зазначених витрат, в той час як згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягненню підлягають документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial