Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в якій просила: позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], народженої [INFO] в м. Одесі, та призначити [PERSON] (бабусю) її опікуном; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 2000 гривень, щомісячно, на утримання дитини [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову до суду і до набуття дитиною повноліття, тобто до [INFO] Свої вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] є її онукою. З народження [PERSON], а саме з 10.10.2011 року дитина проживала разом з матір'ю - [PERSON] та знаходилася на її утриманні. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері [PERSON] почала проживати разом з бабусею (позивачкою) та дідусем, які займаються її вихованням, піклуються про стан її здоров'я, приймають участь у її житті. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям та розвитком своєї дитини. Крім того, надав до служби у справах дітей Одеської міської ради, заяву і якій зазначив, що не заперечує про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON], 2011\~року народження. Від позивача надійшла заява в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а розгляд справи провести за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не явився, про час та місце розгляду сповіщався. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило. Від представника третьої особи надійшла заява в якій зазначили, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, просили розгляд справи провести за їх відсутності. Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 60, видане Виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [NUMBER]. Батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.04.2018 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [PERSON] є її матір'ю, а тому є рідною бабусею малолітньої [PERSON]. [PERSON] проживала та знаходилася на утриманні матері [PERSON] Однак, після смерті своєї матері, дитина перейшла жити до позивачки, яка прийняла на себе усі обов'язки опікуна над онукою. Згідно довідки про склад сім'ї № 161 від 05.06.2018р. [PERSON] проживає разом з бабусею (позивачкою) та дідусем за адресою: [ADDRESS] Відповідач по справі, [PERSON], з дня народження дитини не цікавився її життям, здоров'ям та розвитком. З [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі, самоусунувся від виконання батьківських прав та обов'язків, не надавав матеріальної допомоги на її утримання, не спілкувався з донькою. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/265 від 11.07.2018р. доцільно позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та призначення [PERSON], [INFO] опікуном над дитиною. Крім того, суд звертає увагу на те, що в вищезазначеному висновку зазначено, що відповідач надав до служби у справах дітей Одеської міської ради заяву в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст.3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, враховуючи вищезазначене, судом встановлені наслідки ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що підтверджується заявою відповідача. Суд, враховуючи також інтерес дитини вважає що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Стосовно вимог щодо призначення позивача опікуном малолітньої. Статтею 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ст. 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України. Відповідно до характеристик, наданих сусідами, де проживає малолітня [PERSON], 2011 р.н., дитина знаходиться під цілковитим наглядом бабусі, яка повністю займається вихованням онуки, піклується про стан її здоров'я, приймає участь у її житті. [PERSON] працює кухарем в ІІП «Взморье», матеріально та житлом забезпечена, має позитивну характеристику. Згідно з довідкою Департаменту інформаційних технологій МВС України в м. Києві [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Медичних протипоказань щодо встановлення опіки не має. Таким чином, враховуючи, що позивачка є бабусею малолітньої [PERSON], суд, враховуючи найвищі інтереси дитини, та можливість забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини з боку позивачки, суд вважає вимогу такою, що підлягає задоволенню і вважає можливим оголосити позивача опікуном малолітньої дитини. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно вимог ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України, суд вважає, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню та стягненню з відповідача аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно, з моменту звернення позивача до суду і до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених до ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 704,80 грн. на користь позивачки, а також судовий збір у розмірі 704,80 гривень за вимоги щодо стягнення аліментів із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved