Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

до суду надійшла позовна заява [PERSON], згідно якої вона просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 40 в будинку № 7 по вул. Носова в м. Соледар Бахмутської міської ради Донецької області. Вказує, що 5.10.1992 року отримала спірну квартиру згідно ордера, виданого виконавчим комітетом Соледарської міської ради та є наймачем даної квартири, яка знаходиться у комунальній власності Соледарської міської ради. В зазначеній квартирі з 1995 року зареєстрована її онука. Донька з онукою проживали окремо, а потім виїхали до РФ, де мають намір отримати громадянство РФ, вони не бачились приблизно 10 років, їх місцезнаходження їй невідомо. Відповідач добровільно не знімається з реєстрації місця проживання, що перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, створює перешкоди в оформлені субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Крім того, відповідач повідомлялася шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області http://arm.dn.court.gov.ua, однак на виклики суду відповідач не зявилася (а.с.45). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд,дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що відповідно до ордеру № 469/92 від 5.10.1992 року, виданого виконавчим комітетом Соледарської міської ради позивач отримала квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки від 30.09.2016 року, яка видана начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради про склад сімї, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - наймач, [PERSON] онука (а.с.16). Згідно акту від 10.06.2016 року, складеного комісією та затвердженого директором СКПРЖП «Ремонтник» [PERSON], [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з дня народження, за зазначеною адресою проживає [PERSON] з моменту отримання ордеру на квартиру, що підтверджують сусіди (а.с.9). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції [PERSON] від 18.10.2016 року № 25637/201/01-2016, згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області гр. [PERSON], [INFO], з приводу вчинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до квартири [ADDRESS] не зверталася (а.с.23). Згідно листа в.о. головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» [PERSON] від 20.10.2016 року № 3574, громадянка [PERSON], [INFO], на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, в період з 2014 по теперішній час за амбулаторною та стаціонарною допомогою не зверталася, медична допомога вдома не надавалась (а.с.22). Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.\~ Згідно ч. 1, 2 \~ст. 71 Житлового кодексу Української РСР\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ ст. 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній\~ квартирі тривалий час, нею не\~ користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 40\~будинку № 7 по вул. Носова\~ в м. Соледар Донецької області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved