Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

До суду звернулася заявник з вказаною заявою, в якій просить оголосити [PERSON] померлою. В обґрунтування заяви вказує, що її батько у 1999 році вдруге одружився з [PERSON], від даного шлюбу у них дітей не було. [PERSON] проживала разом з батьком заявниці в [ADDRESS], часто їздила до Києва у справах, 19 квітня 2010 року у черговий раз поїхала до Києва та не повернулася. Тому батько заявниці звернувся до суду й рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2011 року [PERSON] було визнано безвісно відсутньою, з того часу пройшло майже п'ять років, будь-яких відомостей немає. [PERSON], батько заявниці, помер [INFO] року. Також заявник вказує, що оголошення [PERSON] померлою обумовлюється відкриттям спадщини. Заявник подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши заяви осіб, які беруть участь у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.3,5-7). Останній помер [INFO] року. (а.с.10) [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстровано 20 березня 1999 року. (а.с.4) Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Відповідно до статті 47 Цивільного кодексу України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Згідно зі статтею 247 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про оголошення фізичної особи померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові оголосити фізичну особу померлою; обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. На виконання вимог статті 249 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про оголошення фізичної особи померлою. Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Із роз'яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що оголошення особи померлою здійснюється на підставі вірогідного припущення про смерть громадянина, зробленого на підставі обставин, передбачених статтею 46 Цивільного кодексу України. У випадку відсутності відомостей про місцеперебування особи протягом трьох років днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Заявником не зазначено у заяві свідків або інших осіб, які могли б підтвердити викладені в заяві обставини. Обов'язковим при розгляді справ даної категорії є встановлення мети звернення до суду, а заявником не конкретизовано мету оголошення [PERSON] померлою. Заявник у своїй заяві лише вказує, що «оголошення [PERSON] померлою обумовлюється відкриттям спадщини», проте не зазначено осіб, які спадкуватимуть. Заявником подано довідку від 05 листопада 2008 року, видану начальником Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області, з якої вбачається, що [PERSON] з 18 березня 2003 року по 16 вересня 2003 року значилася по прописці в [ADDRESS]. 16 вересня 2003 року знятий з обліку в місто Київ. Заявник не довела, що вживала будь-яких, передбачених законом, заходів для розшуку [PERSON] у місцях її можливого перебування. Заявник не надала до суду доказів на підтвердження відсутності у місці проживання [PERSON] відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Заявник вказує, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2011 року [PERSON] визнано безвісно відсутньою, однак до заяви додано копію рішення суду належним чином не завірену. На підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем проживання такої особи описує належне їй майно та встановлює над ним опіку (стаття 44 Цивільного кодексу України). Відповідно до Інструкції порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус на підставі рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою за останнім місцем проживання такої особи здійснює опис належного їй майна, призначає опікуна та передає йому майно на зберігання. На підтвердження цього опікуну видається свідоцтво. Опіка над майном триває до скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою. Заявник не вказано, хто є опікуном майна [PERSON] Таким чином, встановлені обставини в сукупності не дають підстав для вірогідного припущення смерті [PERSON] Сам факт відсутності у колишньої родини відомостей про місцеперебування [PERSON], навіть протягом тривалого часу, не є достатньою підставою для застосування правил частини 1 статті 46 Цивільного кодексу України та оголошення [PERSON] померлою. Виходячи з встановлених обставин та наданих заявницею доказів, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заяви [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed