Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належить квартира у житловому будинку, що розташована в [ADDRESS] . У вказаній квартирі за вищезазначеною адресою за місцем проживання на даний час зареєстрована донька позивача [PERSON] та внучка [PERSON] . Донька позивача [PERSON] та внучка позивача [PERSON] у 2012 році виїхали до Королівства Данія (Данії) та з того часу у вказаній квартирі не проживають, однак останні до теперішнього часу не зняли себе з реєстрації за місцем проживання у належній позивачу квартирі. Вказане перешкоджає позивачу у користуванні її власністю, так як вона не має змоги оформити субсидію без зняття з реєстрації за місцем проживання її доньки та внучки, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі своїх заперечень на позовні вимоги не висунули. Центр надання адміністративних послуг Троїцької селищної ради Луганської області свого представника у судове засідання не направив, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути без участі їх представника, заперечень на позовні вимоги не висунув. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що між сторонами має місце спір, пов`язаний з житловими правовідносинами, при цьому заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] на підставі права власності належить квартира у житловому будинку, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 19-22). На даний час у вказаній квартирі за місцем проживання залишилися зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12, 16-18). Відповідачі у даній квартирі не проживають, мешкають за іншою адресою. Добровільно знятися з реєстрації за місцем мешкання відмовляються. Таким чином, виходячи з фактичних правовідносин, так як позивач на даний час є законною власницею даної квартири, оскільки відповідачі тривалий час не проживають у вказаній квартирі, однак своєю відмовою знятися з реєстрації за місцем проживання порушують право власності позивача на квартиру, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При цьому, прийняте рішення суду про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved