Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

До суду звернулася позивач з зазначеним позовом до відповідача, згідно якого просив суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власницею вказаної квартири. За домовленістю з відповідачем [PERSON] дозволила відповідачу здійснити тимчасову реєстрацію місця проживання, в належній їй квартирі. Проте, відповідач з квітня 2011 року за вказаною адресою не проживає, не є членом сім'ї позивачки, житловою площею не користується, особистих речей не зберігає. Витрати пов'язані з оплатою квартирної плати та комунальних послуг несе позивач самостійно. В суді позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, при цьому зазначила, що на теперішній час місце знаходження відповідача їй не відоме, відповідач ніколи не проживав в даній квартирі, його речей в квартирі немає, а його реєстрація перешкоджає їй як власниці повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою його місця проживання, в судове засідання не з'явився, будь-яких заяв, клопотань суду не надавав, у зв'язку з чим, суд визнає його неявку без поважних причин, та вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить позивачу, згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2004 року. (а.с. 6-8) Згідно довідки форми № 3 у вказаній квартирі зареєстровані власник [PERSON] та фізична особа [PERSON] з 27.07.2010 року. ( а.с. 9). Відповідно до акту про не проживання особи від 28.04.2015 року засвідчено, що відповідач не з'являється і не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом останніх трьох років. (а.с.10) Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду справи судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача у спірній квартирі понад один рік, крім того реєстрація відповідача в квартирі позивача створює власниці перешкоди у користуванні власністю, отже позовні вимоги підлягають задоволенню, та [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved