Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У позові зазначив, що [INFO] у с.Полянецьке Уманського району у віці 71 рік померла його мати [PERSON], яка проживала сама. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], приватизованої присадибної ділянки біля нього та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адмінмежах Полянецької сільради. Вказаним майном мати розпорядилась за життя, склавши заповіт на частину майна на позивача, а на іншу частину - на рідну сестру позивача [PERSON], відповідача по справі, яка вже оформила належне їй спадкове майно. Позивачу мати заповіла будинок з надвірними спорудами та приватизовану присадибну земельну ділянку біля нього. Якщо з оформленням будинку у позивача не було проблем, то в оформленні земельної ділянки йому було відмовлено по тій причині, що у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЧР №143022, виданому 1 листопада 2004 року Полянецькою сільрадою Уманського району на ім'я [PERSON] маються виправлення - закреслено ім'я «[PERSON]» та додруковано ім'я «[PERSON]». Таким чином, маючи право на земельну ділянку як на спадкове майно, позивач позбавлений можливості оформити її на себе. Просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,5225 га вартістю 16964,35 грн як на спадкове майно по заповіту після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] у с.Полянецьке Уманського району. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що він не може оформити право власності на земельну ділянку, яка залишилась після смерті його матері, так як у державному акті на земельну ділянку наявні виправлення, тому нотаріус рекомендувала звернутись до суду. Спадкоємцями після смерті матері являються лише він та його сестра [PERSON] - відповідач по справі. Просив позов задовольнити. Представник відповідача - Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проти задоволення позову сільрада не заперечує. Після смерті [PERSON] залишилось два спадкоємці - позивач та його сестра. В 2004 році був виготовлений державний акт на земельну ділянку і при його виготовленні було допущено помилку в написанні по-батькові [PERSON] Державне кадастрове бюро зробило виправлення в акті і сказали, щоб печатку ставила сільрада. Виправлення були зроблені в листопаді 2004 року. Відповідач [PERSON] позов визнала, пояснила, що свою частку спадщини після смерті матері [PERSON] вона оформила належним чином. Позивач не зміг оформити спадкове майно із-за помилки у державному акті. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 17 жовтня 2008 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого [PERSON] вона заповідала належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами, та приватизовану земельну ділянку, на якій він знаходиться. Заповіт посвідчений секретарем Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, і на час розгляду справи не змінений та не скасований. [INFO] [PERSON] померла у віці 71 рік, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20.10.2008 року Полянецькою сільською радою Уманського району Черкаської області. За життя [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №143022, згідно якого [PERSON] на підставі рішення Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області від 25 червня 2004 року №XIV-7 є власником земельної ділянки площею 0,5225 га, яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства. Державний акт виданий 01.11.2004 року Полянецькою сільською радою Уманського району Черкаської області та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №625. Вказане підтверджується листом Держземагенства в Уманському районі Черкаської області від 10.01.2014 року, наданим на ім'я позивача. У відповідності до статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Тобто, [PERSON] являлась власником земельної ділянки, що зазначена у державному акті серії ЧР №143022. Проте, як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку по-батькові [PERSON] було зазначено як «[PERSON]», і в подальшому виправлено на «[PERSON]», і вказане виправлення засвідчено сільським головою с.Полянецьке. 9 січня 2009 року [PERSON] та [PERSON] подали до Уманської районної нотаріальної контори спільну заяву, в якій зазначили, що приймають майно за заповітом, яке залишилось після смерті їх матері [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначили, що інших спадкоємців, крім них, в т.ч. передбачених ст.1241 ЦК України, немає. 16 грудня 2011 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого на підставі заповіту, посвідченого Полянецькою сільською радою Уманського району 17 жовтня 2008 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], є її син [PERSON], [INFO] Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. 14.11.2013 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,5225 га, розташовану в [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, що залишилась після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], у зв'язку з виявленням порушень п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року за №43 та ст.47 Закону України «Про нотаріат». Своє рішення нотаріус мотивував тим, що на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЧР №143022 на ім'я [PERSON] закреслене ім'я «[PERSON]» та допечатане ім'я «[PERSON]», а згідно Інструкції виправлення у державних актах не допускаються. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Враховуючи, що позивач позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, його права підлягають судовому захисту. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Згідно з положеннями ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до статті 131 ЗК України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Як передбачено статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], має право на спадкування її майна в обсягах, визначених заповітом, проте позбавлений можливості оформити права спадкування на земельну ділянку, зазначену у заповіті, у зв'язку з виправленням, що міститься у державному акті на земельну ділянку. Враховуючи те, що єдиною перешкодою для отримання свідоцтва про права на спадщину являється виправлення у державному акті, і нотаріус за наявності такого виправлення відмовляє в оформленні права спадщини, суд вважає за необхідне захистити права позивача, шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON]. На підставі статей 392, 1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1268-1270 ЦК України, статей 81, 125, 126, 131, 158 ЗК України, та

Outcome: approved