Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Кондратенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 24). На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 01-08-819 від 29 вересня 2020 року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року прийнято до провадження судді Саадулаєва А.І. (а.с. 55). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. Предметом позову є усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (кімнатою [ADDRESS] , власнику [PERSON] , [INFO] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації. Зареєстроване місце проживання відповідача створює негативні наслідки позивачу у вигляді збільшених нарахувань за надання комунальних послуг. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, згідно якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. Крім того, у вказаній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Обставини справи, встановлені судом. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового приміщення (кімнати № [NUMBER] , у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03 грудня 2012 року. Відповідно до п. 1 вказаного договору [PERSON] прийняла у власність (купила) 5/100 (п`ять сотих) частин квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Вказана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №12217172, витягом про державну реєстрацію прав №36602164 (а.с. 7-8). Відповідно до копії паспорта громадянина України та довідки про реєстрацію місця проживання особи, зареєстрованим місцем проживання відповідача є [ADDRESS] (а.с. 9, 23). Відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується копією акта від 18 квітня 2017 року та акта від 11 листопада 2019 року (а.с. 10-11). Оцінка обставин. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що позивач є власником частини квартири (кімнати № [NUMBER] , у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03 грудня 2012 року, витягом з Державного реєстру правочинів №12217172, витягом про державну реєстрацію прав №36602164. Як вбачається з матеріалів справи в кімнаті [ADDRESS] з 12 липня 2014 року по теперішній час зареєстровано [PERSON] . Факт не проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні підтверджується копією акта від 18 квітня 2017 року та акта від 11 листопада 2019 року. Отже судом достовірно встановлено, що [PERSON] на даний час не є власником квартири, не проживає в даній квартирі більше року, витрати пов`язані з утриманням майна не несе. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач в добровільному порядку не знявся з реєстрації, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. Отже право позивача, як власника, підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ). Суд зазначає, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до квитанції №0.0.1534983902.1, позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору (а.с. 4). Позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а тому витрати по сплаті судового збору потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved