overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позову вказує, що 20 листопада 2012 року вона одружилася з відповідачем по справі, від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, малолітню дочку [PERSON] залишити проживати з позивачем, після розірвання шлюбу відносити дошлюбне прізвище Іванова. В обґрунтування позову вказує, що 25 грудня 2014 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх півроку сімейне життя між сторонами погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майнового спору між сторонами немає. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище «Іванова». Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 грудня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). [PERSON] народилася 05 листопада 2015 року, батьками якої є сторони по справі (а.с.5). Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище «Іванова». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають сплаті понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 05 квітня 1995 року. В обґрунтування позову вказує, що 05 квітня 1995 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції. Від даного шлюбу сторони не мають дітей, спільно не проживають з весни 2010 року. Між сторонами за час спільного проживання часто виникали сварки, мають різні погляди щодо ставлення до сімї та подружніх обовязків. Неможливість створення нормальних сімейних стосунків призвело до розладу і фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Позивач вказує, що подальше спільне життя, примирення та збереження сімї є неможливим. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище Колосівська. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 05 квітня 1995 року сторони одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження 05 квітня 1995 року зроблено актовий запис №50. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 14 листопада 2002 року. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Колосівська». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 05 серпня 2006 року. В обґрунтування позову вказує, що 05 серпня 2006 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області. Від даного шлюбу сторони не мають дітей. Позивач вказує, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, сторони перестали знаходити спільну мову, намагалися зберегти сімю, але позитивних результатів не було. Позивач зазначає, що відносин між сторонами немає, спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Наумова». Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 05 серпня 2006 року сторони одружилися, про що в Книзі реєстрації шлюбів 05 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис №193. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД №032135 від 05 серпня 2006 року. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Наумова». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 08 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №132. В обґрунтування позову вказує, що 08 вересня 2012 року між сторонами було укладено шлюб. Позивач також вказує, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, від даного шлюбу сторони дітей не мають, вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, заходи примирення виявилися невдалими. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Грінажук». Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 вересня 2012 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №132. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Грінажук». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 14 червня 2003 року Торчинською сільською радою Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №3. В обґрунтування позову вказує, що 14 червня 2003 року сторони уклали шлюб, який у Торчинській сільській раді Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №3. Від даного шлюбу сторони не мають дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов'язки на підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали чужими людьми. Позивач вказує, що можливості зберегти шлюб немає. Подружні відносини припинилися з 2010 року і сторони разом не проживають з цього часу. На примирення позивач не згодна, тому вважає за необхідне розірвати шлюб. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 14 червня 2003 року сторони одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження 14 червня 2003 року зроблено актовий запис №3. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Торчинської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 14 червня 2003 року серії 1-ТП №087880. Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 110 - 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 14 червня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №861, та неповнолітню дитину, [PERSON], залишити на проживання та виховання з позивачем. В обґрунтування позову вказує, що 14 червня 2014року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що з часом сімейне життя не склалося, у сім'ї почали виникати сварки, сторони втратили взаєморозуміння та мають різні погляди на сімейне життя, наразі тривалий час проживають окремо і не бажають зберігати сім'ю. Позивач вважає, що відновити сімейні відносини неможливо, а подальше перебування в шлюбі суперечить інтересам сторін та не нашкодить подальшому розвитку дитини. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року сторони уклали шлюб, про що в 14 червня 2014 року складено відповідний актовий запис №861, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 14 червня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Згідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 20 червня 2015 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №260. В обґрунтування позову вказує, що 20 червня 2015 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач вказує, що з шлюб з відповідачем виявився невдалим, за час спільного проживання не змогли створити нормальні сімейні стосунки, взаємоповагу один до одного. Позивач вважає, що відновити сімейні відносини неможливо, а подальше перебування в шлюбі суперечить інтересам сторін. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище «Радченко». Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 червня 2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №260 (а.с.5). Згідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище «Радченко». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №953, та малолітню [PERSON] залишити на проживання та виховання з позивачем. В обґрунтування позову вказує, що 30 липня 2010 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки. Позивач вказує, що відповідач не бажає підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, протягом останніх місяців сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач на примирення не згодна. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити набуте у шлюбі прізвище «Білоносова». Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2010 року сторони уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 30 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис №953, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Згідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved