Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту. Заява мотивована тим, що07.10.2009 помер брат заявника [PERSON], після його смерті залишилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 1,6559 га, розташована на території Слідянської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Заявник є єдиним спадкоємцем [PERSON], однак не може реалізувати свої спадкові права, оскільки не подав заяву про прийняття спадщини, а також у нього відсутнє належне підтвердження факту спільного проживання з братом, хоча останній з лютого 2009 і до дня смерті [INFO] проживав у [PERSON], оскільки хворів та потребував постійного догляду. У зв'язку з цим, [PERSON] звернувся до суду з даною заявою просить встановити факт постійного спільного проживання з [PERSON] до дня смерті останнього [INFO]. Заявник заяву підтримав та просив відповідно до змін внесених до заяви встановити факт проживання з 18.02.2009 по день смерті [INFO] Представник заявника у судовому засідання підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, однак Слідянська сільська рада Тиврівськогорайону Вінницької області, надіслала суду повідомлення за № 02/13-172 від 03.10.2017, про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення згідно яких [PERSON] спільно проживав з [PERSON], з лютого 2009 по день смерті. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2017, виданого Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5). У відповідності до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 29.11.2015, [NUMBER] від 26.07.1962, [PERSON] і [PERSON] є братами (а.с. 7). Згідно довідки № 746 від 03.07.2017, виданої Шпиківською селищною радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] на день смерті [INFO] проживав у [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9), а відповідно до іншої довідки № 169 від 29.06.2017, виданої Слідянською сільською радоюТиврівського району Вінницької області, [PERSON] був зареєстрований, за адресою: [ADDRESS], однак у період з 18.02.2009 по день смерті [INFO], за вказаною адресою не проживав (а.с. 10). Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON], оскільки в ході судового розгляду заявник належним чином підтвердив факт спільного проживання з [PERSON] з лютого 2009 і до дня смерті останнього [INFO], разом з тим, заявник не надав суду жодних доказів, які б належним чином підтверджували факт постійного проживання з [PERSON], у зв'язку з чим, у в цій частині вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved