Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Заступник керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління фінансів Ємільчинської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, мотивуючи його тим, що вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16.04.2018 року, який набрав законної сили 16.05.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Судом встановлено, що 11.03.2018 року приблизно о 3 годині в приміщенні спальної кімнати будинку [PERSON] по вул. Горбівській, 1 в с. Степанівка Ємільчинського району Житомирської області на грунті особистих неприязних відносин виникла суперечка між перебувавшими у нетверезому стані [PERSON] та [PERSON] Будучи обуреним поведінкою та словесними образами [PERSON], [PERSON] вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON], намотавши на долоню правої руки ремінь, підійшов до [PERSON], який в цей час сидів на ліжку, та умисно наніс останньому п'ять ударів кулаком правої руки в голову. Не припиняючи свої дії, [PERSON] взяв у праву руку зі столу виделку та умисно наніс нею один удар [PERSON] в праву частину грудної клітини та два удари правою ногою по його тулубу з лівої сторони, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді ран на лівій половині лоба, в тім'яних та потиличній частині голови, на правій половині передньої поверхні грудної клітки, 4-го пальця лівої кисті, в ділянці плеча зліва, садна в ділянці спини, грудної клітки, підшкірних крововиливів ділянки правої лопатки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров'я. Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпілий [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в Ємільчинській центральній районній лікарні Ємільчинської районної ради з 11.03.2018 року по 20.03.2018 року протягом 9-ти ліжко-днів. Загальна сума бюджетних коштів, витрачених вказаним закладом охорони здоров'я на лікування [PERSON], становить 681 грн. 66 коп. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнень з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, сума коштів, що підлягають відшкодуванню, визначаються закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету або на рахунок юридичної особи, якій належить заклад охорони здоров'я. Таким чином, вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року встановлена вина [PERSON] у заподіянні шкоди здоров'ю [PERSON], що в силу вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає та обумовлює обов'язок відповідача відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.01.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви разом з копіями доданих документів 24.01.2019 року. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини. Згідно вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 16.04.2018 року у справі № 277/340/18, який набув законної сили 16.05.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у виді арешту строком 5 (пять) місяців. (а.с. 9-10). Згідно довідки Ємільчинської центральної районної лікарні Ємільчинської районної ради № 1012 від 09.11.2018 року вартість лікування [PERSON] з 11.03.2018 року по 20.03.2018 року складає 681,66 грн. (а.с. 8). За ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1206\~ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я (п.п. 3, 4 Порядку). Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і\~звільнення особи\~від кримінальної\~відповідальності або\~постанова суду\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~які набрали\~законної сили,\~є обовязковими\~для суду,\~що розглядає\~справу про\~правові наслідки\~дій чи\~бездіяльності особи,\~стосовно якої\~ухвалений вирок,\~ухвала або\~постанова суду,\~лише в\~питанні,\~чи мали\~місце цідії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позовну заяву у визначені судом строки не подав, а тому суд вважає, що він повністю погодився із позовом і не заперечував викладені в ньому обставини та не наполягав на їх доведенні згідно вимог ст. 81 ЦПК України. Крім того, в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини вчинення [PERSON] кримінального правопорушення встановлені вироком суду від 16.04.2018 року, який набрав законної сили, є обовязковими для суду у даній справі та, як наслідок, не потребують доказуванню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст.\~141\~ЦПК України та п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір. Відповідно до ст.ст. 1166 ч. 1, 1206 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року,

Outcome: approved