Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

заступник прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної \~служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області, за участю третіх осіб на стороні відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] до комунальної власності Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер 6522186500:22:004:0085, вартістю 283954 грн., розташовану за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна,30-а, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; зобовязати [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної \~служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер 6522186500:22:004:0085, вартістю 283954 грн., розташовану за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна,30-а, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позовні вимоги обґрунтовані тим,в ході перевірки додержання вимог земельного законодавства було встановлено, що на підставі рішень №258 від 20 березня 2002р. та за №252 від 27 квітня 2007р. Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, [PERSON] та [PERSON], 03 серпня 2006р. та 25 травня 2007р. отримано державні акти на право приватної власності на землю серії ЯБ №082422 та ЯБ №885132 відповідно. Прокурор зазначав, що підставою для видачі державних актів на право приватної власності на землю є проекти відведення земельних ділянок та рішення відповідної ради, однак згідно з інформацією архівного відділу Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 03 червня 2014 року серед протоколів сесій Щасливцевської сільської ради за 2002р. відсутнє рішення, датоване 20 березням 2002р. за №258. Крім того, згідно інформації відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області від 08 жовтня 2014р. документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] у відділі відсутня. Також, згідно з інформацією архівного відділу Генічеської РДА на сесіях Щасливцевської сільської ради 24 березня 1999р. та 05 травня 2000р. не приймались рішення про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку та рішення про надання цієї земельної ділянки у власність. Прокурор також встановив, що на підставі договорів купівлі-продажу від 23 серпня 2008 року та від 20 серпня 2007р., [PERSON] видано державний акт серії ЯГ №500071 від 28 вересня 2007р. на право власності на земельну ділянку площею 0,22 га, за адресою: Херсонська область, Генічеський район с. Генічеська гірка, вул. Набережна,30а, із земель, що перебували у власності [PERSON] та [PERSON] зазначений державний акт у 2012р. замінено [PERSON] на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №330491 від18 липня 2012р. У подальшому на підставі посвідченого договору дарування від 01 серпня 2012р. [PERSON] подарував дану земельну ділянку [PERSON] Оскільки незаконним оформленням права власності на спірні земельні ділянки порушено інтереси держави у сфері забезпечення законності при відведенні земельних ділянок органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, а також безпосереднє право органу місцевого самоврядування розпоряджатися земельними ділянками, то прокурор просив для відновлення становища, яке існувало раніше, витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] спірні земельні ділянки загальною площею 0,22 га, вартістю 283954 грн., що знаходяться на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, на користь громади відповідно до вимог статей 387, 388, 396 цього Кодексу. У судовому засіданні прокурор Трикозюк І.Д. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник Щасливцевської сільської ради у судовому засіданні зазначив, що у даному випадку не має жодних відомостей про прийняття рішення щодо виділення земельної ділянки [PERSON], а щодо відведення земельної ділянки [PERSON] наявне рішення сесії про затвердження технічної документації. Крім того, зазначив, що дійсно протягом 2005р. у Щасливцевській сільській раді відбулось «захоплення влади», у звязку з чим могла бути втрачена частина документів. Зазначив, що на даний час, вказані земельні ділянки обєднані в одну земельну ділянку, тому існують певні складнощі щодо приведення цих земельних ділянок у першочерговий стан. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив, що в країні повинна існувати певна правова визначеність, оскільки його довіритель правомірно придбав вказані земельні ділянки, а сам лише факт відсутності первинних документів на земельні ділянки попередніх власників не може бути підставою для позбавлення його права власності. Просив у задоволенні позву відмовити. Представник відповідача [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної \~служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області а також треті особи, заявлені по справі, у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловили. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що гр. [PERSON] на підставі рішення Щасливцевської сільської ради від 20 березня 2002р. за №258, передано у власність земельну ділянку площею 0, 1500 га, що розташована по вул. Набережній, 30а у с. Генічеська Гірка, Генічеського району Херсонської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №082422 від 03 серпня 2006р. У подальшому, 23 серпня 2006р. [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, за яким остання відчужила на користь [PERSON] вищевказану земельну ділянку, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстрованого за №1149. Також з матеріалів справи вбачається, що гр. [PERSON], на підставі рішення Щасливцевької сільської ради XVIII сесії V скликання від 27 квітня 2007 за №252 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0700га, розташованої за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна,30б, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом серії ЯБ №885132, виданого 25 травня 2007р. Видачі вищевказаного державного акту на право власності на земельну ділянку гр. [PERSON], передувало прийняття Щасливцевською сільською радою наступних рішень: рішення 8 сесії Щасливцевської сільської ради 23 скликання від 24 березня 1999р. «Про надання земельних ділянок», згідно якого сесія вирішила надати земельну ділянку для будівництва житлового будинку [PERSON] розміром 0,07 га за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна,30б; рішення виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 19 серпня 1999р. за №25 «Про дозвіл на будівництво», згідно якого [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку та господарських споруд, за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна,30-б; рішення Щасливцевської сільської ради 19 скликання від 05 травня 2000р. «Про передачу у приватну власність земельних ділянок», згідно якого [PERSON] передано безкоштовно у приватну важність земельну ділянку площею 0,07 га, для обслуговування житлового будинку, за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. набережна,30-в, з видачею державного акту на неї. Наявність вказаних рішень підтверджується також висновками відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Генічеської РДА від 22 січня 2007р. за №8, та Генічеського районного відділу земельних ресурсів від 12 січня 2007р. за 07/46. 20 серпня 2007р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого останній придбав у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська гірка, вул. Набережна,30б, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], про що вчинено реєстраційний запис за №1758. 28 вересня 2007р., [PERSON] на підставі вищевказаних нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2200га, серії ЯГ №500071, який в подальшому було замінено на державний акт серії ЯК №330491 від 18 липня 2012р. з присвоєнням кадастрового номеру 65222186500:22:004:0085, у звязку з об'єднанням вказаних ділянок в одну. У подальшому [PERSON] подарував вказану земельну ділянку [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченим договором від 01 серпня 2012р, зареєстрованого приватним нотаріусом [PERSON], про що вчинено реєстраційну дію за №3318. 19 серпня 2014р. заступником прокурора Херсонської області Кузьменком А.Д. прийнято постанову, якою постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням застосування законів у Щасливцевській сільській раді Генічеського району Херсонської області питань з дотримання вимог земельного законодавства. У ході проведення перевірки було встановлено, що у відділі Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області копії документів щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] відсутні, у той же час у відділі наявна технічна документація зі складання державного акту на земельну ділянку гр. [PERSON] Згідно відповіді сільського голови Щасливцевської сільської ради [PERSON] від 17 грудня 2014р. що протоколи засідань сесій Щасливцевської сільської ради що відбувались до 2007р. передані до Генічеського районного архіву, на зберігання, у ради в наявності є лише рішення №252 від 27 квітня 2007р. У відповідності до змісту листа начальника архівного відділу Генічеської РДА [PERSON] від 03 червня 2014 р. вбачається, що рішення №52 в протоколі №8 восьмої сесії двадцять третього скликання Щасливцевської сільської ради від 24 березня 1999р. відсутнє; крім того, в документах архівного фонду Р-15 «Щасливцевська сільська рада» Протоколи сесій за 2002р. рішення №258 від 20 березня 2002р. не виявлено. Враховуючи те, що в архівному відділі були відсутні рішення сесій Щасливцевської сільської ради, що стали підставою передачі земельних ділянок гр. [PERSON] та [PERSON] у власність, прокурор діючи в інтересах Щасливцевської сільської ради звернувся до суду з вказаним позовом. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 27 серпня 2015р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015р. у задоволенні позову відмовлено. У той же час, суд касаційної інстанції вищевказані судові рішення скасував, а справу направив на новий судовий розгляд, пославшись на те, що суд належним чином не дослідив факт відсутності рішень сільської ради та документів із землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок. [PERSON] до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до вимог ч.2\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 317 Цивільного кодексу України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до\~ст. 319 Цивільньго кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 6 Земельного кодексу України (1990р.) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить серед іншого: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому\~статтями 17\~і\~19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; . Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України (1990р.) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві [PERSON] народних депутатів, підприємства, установи і організації. Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої [PERSON] народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. (ст. 22,23 Земельного кодексу України 1990р.) У відповідності до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Цивільним кодексом України\~передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 Цивільного кодексу України\~надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного\~лише в передбачених законом випадках (ст.388 Цивільного кодексу України), а саме: у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; у всіх випадках добросовісного заволодіння річчю на підставі безвідплатного договору з особою, яка не мала права на її відчуження. У разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч.1\~ст. 388 Цивільного кодексу України\~власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пп.13 зазначеної норми). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 роз'яснено, що відповідно до положень ч. 1 ст.388 Цивільного кодексу України\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник, за умови, що це майно вибуло з володіння поза його волею. Як зазначав прокурор у своєму позові, та під час судових засідань, гр. [PERSON] та гр. [PERSON] набули право власності на земельні ділянки незаконно, адже ті були передані їм у власність без винесення сільською радою відповідного рішення, що є обов'язковим згідно закону, оскільки згідно архівних даних такі рішення відсутні. Так, як на доказ прокурор послався на лист начальника архіву [PERSON] від 03 червня 2014р. про відсутність рішень. Проте, у вказаному листі зазначено лише про те, що рішення №52 восьмої сесії двадцять третього скликання Щасливцевської сільської ради від 24 березня 1999р. відсутнє, а рішення №258 від 20 березня 2002р. в документах архівного фонду не виявлено. У той же час зі змісту протоколу восьмої сесії вбачається, що питання про передачу права користування земельними ділянками було включено до порядку денного даної сесії, та ставилось сільським головою на обговорення та голосування. Таким чином, суд вважає, що даний лист не може бути беззаперечним\~доказом на підтвердження доводів прокурора, оскільки свідчить про відсутність рішень ради з земельних питань на час передачі до архіву, а не про її відсутність взагалі, як такі, що не приймались. Крім того, як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON] у 2008р. Щасливцевська сільська рада уклала з районним архівом договір про упорядкування та зберігання документів сільської ради за попередні роки. Вказані документи були передані у хаотичному стані, не пронумеровані, не систематизовані, з пропуском порядкових номерів рішень. Після обробки вказаних документів, вони були підшиті та пронумеровані в хронологічному порядку, однак серед вказаних документів було багато документів, які були відсутні. Зазначила, що відсутність запитуваних документів в архіві не свідчить про їх відсутність взагалі, крім того, зазначила, що на той час багато приймалось рішень з помилками у прізвищах, номерах, датах. Як на одну із причин відсутності вказаних документів в архіві, свідок послалась на заяву в.о. сільського голови [PERSON], яка у своїй заяві, адресованій правоохоронним органам, зазначила, що невідомі особи у лютому 2005р. проникли до приміщення Щасливцевської сільської ради, та могли вилучити частину документів, що приймались радою, у звязку з чим було порушено кримінальну справу, за ознаками злочину передбаченого ст. 296 КК України. Лист №01-07/795 від 03 червня 2014 року відділу Дерземагенства у Генічеському районі про те, що у відділі відсутня документація по відведенню земельної ділянки гр. [PERSON], площею 0,15 га, яка розташована у с. Генічеська гірка, вул. Набережна,30а, також не є належним доказом у справі, оскільки свідчить лише про відсутність документації у відділі. Крім того, з вказаного листа вбачається, що технічна документації зі складання державного акту на земельну ділянку гр. [PERSON] наявна у відділі та була погоджена Генічеським районним відділом земельних ресурсів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що не забезпечення державними органами, органами місцевого самоврядування належного зберігання рішень щодо передачі земельних ділянок у власність, не є достатньою підставою для оспорювання законності набуття права приватної власності на землю, не може ставитись в провину власникам земельних ділянок, та слугувати підставою для позбавлення останніх права власності на земельні ділянки. [PERSON] до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.10,60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Підставою звільнення від доказування визначеною вказаною нормою закону є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За змістом ч. 1 ст. 46 ЦПК України\~органи, які відповідно до\~ст. 45 ЦПК України, звернулися до суду в інтересах інших осіб або держави чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють. Проте, прокурор у порушення вищенаведених вимог, інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог не надав, клопотань про витребування додаткових доказів не заявляв, фактично послався лише на ті докази, які вже були витребувані та досліджені попередніми судами. Суд зазначає, що відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, ЄСПЛ визнав низку порушень пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, зокрема зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Так,\~Конституція України\~визначає, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Крім того, суд зазначає, що об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл. 83 Цивільного кодексу України. Такі висновки узгоджуються із узагальненням Верховного Суду України про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01 липня 2013 року. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка під час перебування в чужому володінні була перероблена (дві земельні ділянки були обєднані в одну) та втратила індивідуальні характеристики, витребувати її в порядку\~ст. 388 Цивільного кодексу України є\~неможливим. Враховуючи вищевикладене та те, що прокурором не надано беззаперечних доказів того, що рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок не були прийняті Щасливцевською сільською радою (тобто відсутність волевиявлення власника), тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для витребування зазначеної земельної ділянки від добросовісного набувача в порядку\~статті 388 Цивільного кодексу України, оскільки вони не вибули з володіння власника поза його волею. Що стосується решти позовних вимог, то у їх задоволенні також слід відмовити, оскільки вони є похідними від позовної вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Outcome: dismissed