Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

До суду надійшла заява завідуючого 1-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» Лісовика Д.О. про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] без його згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] поступив на лікування до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» 28.07.2016 року згідно вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Згідно вимог ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу» щомісяця [PERSON] оглядався комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування. У зв'язку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнта можливе лише за наявності рішення суду. У зв'язку з цим з метою визначення психічного стану особи було проведено огляд пацієнта і комісією винесено рішення про необхідність продовження примусової госпіталізації, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни». У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» Лісович Д. О. заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку терміном на 6 місяців. Пояснив, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу з 2002 року, неодноразово проходив стаціонарне лікування. Рішенням Роменського міського суду від 15.10.2012 року визнаний недієздатним. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/449 від 25.01.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає йому знаходитися в судовому засіданні (а.с.5). Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи про продовження госпіталізації [PERSON] без його участі (а.с.9). Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року» 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Рішенням Роменського міського суду Сумської області від 15.10.2012 року [PERSON] визнаний недієздатним. Опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.6). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.07.2016 року [PERSON] продовжено госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку строком на шість місяців (а.с.11). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 25.01.2017 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренії, параноїчної форми, безперервний перебіг, стабільний дефект» МКХ-10. Враховуючи наявність психічних розладів, потребує подальшого активного стаціонарного лікування. Пацієнт не може задовольняти життєві потреби на достатньому рівні: у зв'язку відсутністю критичного відношення до хвороби, відмовляється від прийому ліків, потребує контролю за дотриманням особистої гігієни. По своєму стану потребує стаціонарного лікування, але через недієздатність не може дати усвідомлену згоду. Лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без його згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Outcome: approved