Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Згідно укладеного договору № KR0BRB31913846 від 03.08.2013 [PERSON] отримав кредит у розмірі 6725,06 грн. строком на 36 місяців з 03.08.2008 по 02.08.2016 включно на умовах сплати процентів за користування ним за ставкою 0,12% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 107,60 грн. в обмін на зобовязання позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, комісії. Сторонами погоджено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця, в період сплати, за який приймається період з 21 по 25 число кожного місяця, шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 236,00 грн. для погашення заборгованості, яка включає тіло, проценти, комісії, а також інші витрати згідно з Умовами (а.с. 5). Відповідно до умов кредитного договору його складовою частиною є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з даним пунктом боржник ознайомився та погодився, про що свідчить його підпис на заяві. Цей договір по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с. 5, 6-15). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, у даному випадку відповідно до умов договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Як видно з матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір, позивач зі свого боку виконав у повному обсязі свої зобов'язання, передбачені цим договором, надав кредит відповідачу, тоді як відповідач покладені на нього зобов'язання не виконав і в установлені договором строки внески на погашення кредиту не вносив. Утворилася заборгованість, яка не погашена до теперішнього часу і станом на 13.11.2017 існує заборгованість з тіла кредиту 3160,32 грн., відсотків в розмірі 2,65 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 1721,60 грн., а тому зобов'язаний її погасити. Наданий розрахунок заборгованості обґрунтований наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог у ньому, враховано період порушення боржником умов договору, часткове погашення заборгованості (а.с. 3-4). Згідно частини 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 по справі № 664/2784/15-ц. Суд враховує, що загальний розмір штрафу складає 1006,10 грн., непогашене тіло кредиту та відсотки 3162,97 грн., що є значно менше розміру пені, яка складає 5237,46 грн. З чого слідує, що розмір пені є нерозумним та несправедливим. В звязку з чим, стягненню підлягає саме штраф в сумі 500 грн. фіксована частина та 506,10 грн. процентна складова. За таких обставин суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягненні пені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в рахунок часткового відшкодування судового збору 848 грн. пропорційно частині задоволених вимог (53%).

Outcome: partial