Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про стягнення з нього за розпискою грошових коштів в сумі 13000 грн., 7000 грн. моральної шкоди та судові витрати повязані з розглядом справи, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 листопада 2017 року до неї звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 19000 гривень. Дана сума за його словами необхідна була на лікування його бабусі, яку терміново мали прооперувати, завіривши, що гроші поверне за 2-3 дні. Між ними був укладений усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч в присутності двох свідків написав позивачці розписку і отримав гроші в сумі 19000 гривень. 6000 грн. відповідач повернув позивачці, а решта сума грошей до цього часу не повернута. Неодноразові розмови з відповідачем щодо повернення решти боргу, безліч телефонних дзвінків, розмова з керівництвом відповідача, його бабусею, пропозиція з боку позивачки віддавати борг частинами, результату не дали, гроші [PERSON] до цього часу не повернув. За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судовезасідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з?явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявився, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом по справі встановлено, що 16 листопада 2017 року до позивачки звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 19000 гривень. Дана сума за його словами необхідна була на лікування його бабусі, яку терміново мали прооперувати. Позивачка займається підприємницькою діяльністю з надання ритуальних послуг, вона повідомила відповідача, що власних коштів в такому розмірі не має, але є оборотні кошти на придбання каменю для виготовлення памятників. Відповідач завірив позивачку, що всю суму поверне за 2-3 дні. Так як що відповідач працює дільничним у відділенні Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, саме це викликало на той момент довіру позивачки до даної особи. Саме на цих умовах і був укладений усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч в присутності двох свідків написав позивачці розписку і отримав гроші в сумі 19000 тисяч гривень, що підтверджується копією розписки. Згідно розписки відповідач зобовязався повернути позивачці всю суму боргу 21 листопада 2017 року, однак свої зобовязання не виконав. В подальшому відповідач повернув 6000 грн., які передав позивачці в рахунок часткового повернення боргу. Також позивачка вважає, що своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 7000 гривень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна стороні (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідач визнає, що отримав гроші за договором позики, визнає, що має повернути їх, однак не повертає. Саме на підтвердження укладення договору позики і передачі грошей за ним і була складена розписка. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В розписці чітко вказано, що [PERSON], зобовязується повернути 19000 гривень [PERSON] в строк до 21.11.2017 року включно. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки стягнення моральної шкоди за невиконання зобовязання у даних договірних відносинам не передбачена законодавством, а може мати місце лише у випадку якщо така компенсація передбачена сторонами у договорі, або випливає із положень спеціального закону. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за розпискою не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. З відповідача також підлягають стягненню судові витрати згідно квитанції № 37 від 12.01.2018. Враховуючи викладене,

Outcome: partial