Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулись позивачі, які в обґрунтування своїх вимог зазначили, що 14 грудня 2005 року померла їх бабуся та мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельного паю у землях колишнього КСП імені Чапаєва, право власності на який посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0039694, та виділена з нього земельна ділянка, площею 6,72 га, кадастровий №4425455100:08:001:0070, розташована на території Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії І-ЛГ №084898. 14.02.2001 року помер син спадкодавця, батько позивачів та рідний брат відповідача [PERSON]. При зверненні до Троїцької державної нотаріальної контори зясувалось, що у [PERSON] відсутні документи, які б підтверджували факт зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] та оригінал державного акту на земельну ділянку, а тому державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на спадщину. Вказане позбавляє їх можливості оформити спадщину на спадкове майно в нотаріальному порядку. Крім того між спадкоємцями виник спір, у звязку з чим позивачі просять визнати за ними право власності на ? частину земельного паю у землях КСП імені Чапаєва Троїцького району Луганської області за кожною, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0039694 належав [PERSON], а також просять визнати право власності на ? частину земельної ділянки, площею 6,72 га, кадастровий №4425455100:08:001:0070, що розташована на території Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛГ №084898 за кожною з них на підставі рішення суду. В судове засідання позивачі не зявились, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. На позовних вимогах наполягають. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала заяву згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просила розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне.\~\~\~ Згідно копії державного акту на право приватної власності землю серії І-ЛГ № 084898 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Троїцької селищної ради селища Троїцьке, пай №103 ( а.с.21) Відповідно до відповіді Відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області від 05.05.2016 року [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0039694, площею 10,07 умовних кадастрових гектарів, який було зареєстровано 30.11.1996 року по Троїцькій селищній раді (а.с.56) 14 грудня 2005 року [PERSON] померла, що підтверджується відповідно копією свідоцтва про смерть\~ серії І-ЕД № 049716, актовий запис № 135 від 16.12.2005 року ( а.с. 20 ). Згідно із копіями свідоцтв про народження серії ІІІ-ЯР №083279 від 21.08.1958 року та серії ІІ-УР №067121 від 23.07.1960 року дітьми [PERSON] є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.4, 7). Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-УР №759787 від 06.09.1960 року, актовий запис №38, [PERSON] після шлюбу отримала прізвище «Моргунова» (а.с.8) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №287256 від 20.02.2001 року [PERSON] помер 14.02.2001 року, про що зроблений актовий запис №16 (а.с.19). Згідно із копіями свідоцтв про народження серії ІІ-ЕД №255279 від 11.05.1976 року та серії ІІ-ЕД №379942 від 02.12.1979 року доньками померлого [PERSON] є [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], тобто позивачі у справі, а тому вони є онуками спадкодавця [PERSON] (а.с. 5,6). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії І-ЕД №098345 від 10.08.2002 року, актовий запис №610, прізвище [PERSON] після шлюбу «Клімова» (а.с.9) Як зазначили позивачі у позовній заяві, у позивача [PERSON] відсутні документи, що підтверджують факт зміни її прізвища з «Савченко» на «Велігоша» та копія державного акту на спадкову земельну ділянку, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Той факт, що позивач змінила прізвище з «Савченко» на «Велігоша» підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.02.2005 року серії І-ЕД №212702, відповідно до якої шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис №07 (а.с.11). Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №028226 від 29.04.2006 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 29.04.2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис №16, після реєстрації шлюбу прізвище дружини визначене як «Рєзніченко» (а.с.10). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст., ст.1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід\~ прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається зі змісту статті 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно з приписами статті 1266 ЦК, внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхньому батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,72 га, власником якої відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛГ №084898 є їх померла бабуся [PERSON], в рівних долях. Але отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку позивачі позбавлені можливості з підстав відсутності у них оригіналу державного акту на цю земельну ділянку. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особу, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи питання про визнання за позивачами в рівних долях права власності на земельну частку (пай), що належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №003969 [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають». Відповідно до п.16 та п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з приписами ст..1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну ділянку (пай) мають, зокрема, громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток ( паїв) у натурі ( на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Закону України від 05.06.2003 року № 899- IV« Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток( паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі ( на місцевості) власникам земельних часток ( паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку ( пай) , які виявили бажання одержати належну їм земельну частку ( пай) в натурі(на місцевості) в тому числі в частині сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень, подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки ( паю) в натурі на ( місцевості) . Після чого, райдержадміністрація видасть розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток ( паїв) в частині сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень, власникам сертифікатів на право на земельну частку ( пай). Як було вище встановлено судом на даний час власником сертифікату серії ЛГ № 0039694 на право на земельну частку ( пай) розміром 10,07 ум.кад. га. залишилась померла [PERSON], оскільки з даного сертифікату було виділено лише земельну ділянку (ріллі), площею 6,72 га, а інша частка, розміром 3, 35 умовних кадастрових гектарів залишилась невиділеною. З огляду на викладене позивачі дійсно позбавлені можливості отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право власності на невиділені із сертифікату в натурі 3,35 ум.кад.га, оскільки при житті спадкодавця [PERSON] ця площа не була виділена в натурі. Також позивачі позбавлені можливості звернутись із заявою у встановленому законом порядку про виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) позивачі, оскільки не є власниками сертифікату на право на земельну частку (пай) після смерті спадкодавця [PERSON] Тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки реалізувати своє право на спадкове майно позивачі в даному випадку можуть лише через суд. На вищевикладеного,

Outcome: approved