Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Заступник прокурор звернувся до суду із вищевказаним позовом і просив визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №4877-р від 01.12.2009 року та розпорядження №5218-р від 15.12.2009 року і виданий на їх підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку, а також витребувати земельну ділянку на користь держави. В обґрунтування позову посилався на те, що згідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» [PERSON] не мала права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Чумаки», відповідний сертифікат визнаний недійсним, відтак вона незаконно набула права власності на земельну ділянку. Представники прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти пред'явленого позову, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому просив у задоволенні вимог відмовити у повному обсязі. Представники інших сторін до суду не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність та ухваленні рішення на розсуд суду згідно норм чинного законодавства. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ст.116 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст.ст.125, 126 ЗК України). Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Встановлено, що 30.03.2000 року на ім'я [PERSON] був виданий сертифікат серії ДП №0303223 на право на земельну частку (пай) площею 4,55 га у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Чумаки» на території Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. У 2003 році вказаний сертифікат визнаний недійсним у зв'язку з відсутністю у [PERSON] права на земельну частку (пай) згідно вищевказаного Указу Президента України на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2003 року. Незважаючи на це, розпорядженнями голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №4877-р від 01.12.2009 та №5218-р від 15.12.2009 року [PERSON] було виділено земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,73 га, що розташована на території Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за рахунок земель ВАТ «Чумаки». На підставі цього розпорядження виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №098285 (кадастровий номер 1221488000:07:033:0360). Таким чином, право власності на земельну ділянку було набуто [PERSON] з порушенням порядку паювання земель, передбаченим Указом Президента України від 08 серпня 1995 року, тому вимоги прокурора про визнання недійсними розпоряджень голови Дніпропетровської райдержадміністрації та виданого на їх підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку є обґрунтованими. Що стосується витребування земельної ділянки від [PERSON], то зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки прокурором у позові не обґрунтовано дані вимоги згідно до норм ст. 388 ЦК України, за таких обставин суд вважає, що позивачем неправильно було обрано спосіб захисту своїх прав передбачений ст.16 ЦК України саме в цій частині позовних вимог.

Outcome: partial