Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Заступник начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Манасерян А.А. звернулася до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, в якому посилалася на те, що на виконанні відділу перебуває зведене виконавче провадження №56260526, до складу якого входить 251 виконавче провадження на загальну суму 40 674 642,86 грн. про стягнення з ПАТ «Завод «Маяк» на користь фізичних та юридичних осіб грошових коштів, з яких 229 проваджень на суму 13 709 843 грн. з примусового виконання рішень по заробітній платі. Державною виконавчою службою вживались всі можливі заходи щодо виявлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення. В ході проведення виконавчих дій було проведено опис майна боржника, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (цілісний майновий комплекс ). Разом з цим, право власності на вказане майно за боржником не зареєстроване, що чинить перешкоди у можливості його реалізації з метою виконання грошовий зобов`язань в межах зведеного виконавчого провадження. З урахуванням вказаного, просила звернути стягнення на нерухоме майно АТ «Завод «Маяк», а саме: цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, 20-а, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку. В судовому засіданні Манасерян А.А. підтримала вимоги, викладені у поданні та вказала, що іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, у боржника немає, і він не заперечує проти звернення стягнення саме на це майно з метою виконання своїх грошових зобов`язань. Заслухавши пояснення державного виконавця, суд приходить до наступних висновків. Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (ч.ч. 1, 11 ст. 440 ЦПК України). З матеріалів подання убачається, що на примусовому виконанні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 56260526. Зазначає, що 24.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про об`єднання №55760710, №55870006 у зведене виконавче провадження №56260526, однак вказаної постанови до подання не надає. Державний виконавець вказує, що в рамках вказаного провадження було вчинено всі передбачені законом заходи щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення. Так, 24.11.2017 винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на рахунки боржника в межах виконання судового рішення, виданого Господарським судом м. Києва (а.с.49). 28.11.2017 державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника та внесено відповідні записи про обтяження на виконання судового рішення господарського суду м. Києва (а.с. 52). В поданні зазначено, що межах здійснених запитів про наявність рахунків боржника, 03.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк». Вказаної постанови матеріали подання не містять. Крім того посилається на те, що 11.05.2018 державним виконавцем до Оболонського УП ГУНП в м. Києві направлено повідомлення про злочин за ст. 388 КК України. В межах розгляду вказаного повідомлення, 25.06.2018 до відділу з Оболонського УП ГУНП в м. Києві надійшов лист, згідно якого було встановлено, що ознак кримінального правопорушення не виявлено, у зв`язку із цим підстав для здійснення досудового розслідування, передбаченого КПК України, немає. Державним виконавцем не долучено до матеріалів подання підтверджень того, що він дійсно звертався до правоохоронних органів із відповідним повідомленням про злочин та отримував належне реагування. Державний виконавець вказує, що за наявності накладеного арешту на рахунки, боржником було неправомірно відкрито інший розрахунковий рахунок у банківській установі. Посилається на те, що 28.09.2018 за заявою Генеральної прокуратури України відкрито кримінальне провадження №42018000000002391 на підставі ч.3 ст. 382 КК України. Підтвердження вказаного посилання матеріали справи також не містять. 13.11.2018 державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу про надання декларації про доходи. Вказаної вимоги надані матеріали не містять. 29.11.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на рахунки, відкриті у ПАТ «Український капітал». Зазначеної постанови матеріали подання також не місять. 20.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, яка також до матеріалів подання не долучена. Із заяви ПАТ «Завод «Маяк» від 28.01.2019 убачається, що рухоме майно, вказане у постанові про розшук майна від 20.12.2018, арештовано, проведено його опис в межах виконавчого провадження №56804749, відкритого головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ та передано на відповідальне зберігання керівнику транспортного відділу ПАТ «Завод «Маяк» Зубу А.В, тому боржник просить скасувати постанову про розшук майна від 20.12.2018 в межах ВП №55232797 (а.с. 58). З листа боржника від 14.01.2019 убачається, що на вимогу державного виконавця боржник повідомляє про місце знаходження належного йому рухомого майна і не заперечує проти проведення виконавчих дій відносно нього (а.с. 59). Державний виконавець посилається на те, що 21.12.2018 на адресу боржника направлено вимогу про надання балансу та звіту про фінансову діяльність. Однак вказаної вимоги подання державного виконавця не містить. Державний виконавець у своєму поданні зазначає, що відділом неодноразово направлялися до банківських установ платіжні вимоги для безспірного списання коштів з рахунків, однак такі вимоги повертаються без виконання, у зв`язку із відсутністю коштів на розрахункових рахунках боржника. Разом із цим, матеріали подання не містять жодних доказів на підтвердження того, що вимоги державного виконавця про списання коштів з рахунків боржника поверталися від банківських установ без виконання у зв`язку із відсутністю на них коштів. Постановою про арешт коштів боржника (ВП №57040645) від 25.04.2019 було накладено арешт на грошові кошти боржника, які містяться на рахунка у АТ «Піреус Банк МКБ» (а.с. 84-103). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 70 - 79) не убачається, що право власності на майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за боржником. 08.05.2019 державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у ВП №58992295 на виконання посвідчення № 109 , виданого 22.03.2019 Комісією по трудовим спорам ПАТ «Завод «Маяк» про стягнення з боржника заробітної плати у розмірі 43002,56 грн. на користь [PERSON] , який стягувачем у самому поданні не зазначений (а.с. 110-117). Вказаною постановою проведено опис та арешт майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи містять відомості про те, що станом на 01.01.1996 цілісний майновий комплекс, на який державний виконавець просить звернути стягнення, передано до статутного фонду боржника (а.с.133-138). Крім того, державним виконавцем надано технічний паспорт від 19.06.2018 на виробничий будинок Побутовий корпус [ADDRESS] , замовником якого є боржник (а.с. 139-156). З листа АТ «Завод «Маяк» від 14.06.2019 убачається, що у зв`язку із постійним арештом рахунків підприємства, воно не може виплатити заборгованість по заробітній платі працівникам товариства (а.с. 169). Також матеріали справи містять лист ПАТ «Завод «Маяк» від 09.10.2018, адресований Головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до змісту якого сторона боржника пропонує в межах виконання судового рішення за виконавчим провадженням №56804749 розглянути питання щодо реалізації, як цілісного майнового комплексу, нерухомого майна ПАТ «Завод «Маяк», яке знаходиться за адресою: м. Київ, просп. С. Бандери, 20а в установленому законом порядку (а.с. 170). Відповідно до змісту подання, засновником боржника є ДК «Укроборонпром», проте доказів цьому суду надано не було. Надані державним виконавцем виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вказаних відомостей не містять (а.с. 118-121). Разом із цим, враховуючи загальновідому інформацію, яка міститься у відкритому доступі на веб - сайті Міністерства юстиції України, зазначене твердження щодо засновника боржника, знайшло своє підтвердження. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне відмітити наступне. Відповідно до Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, встановлюється мораторій на примусову реалізацію майна таких підприємств. Таким чином, з урахуванням того, що єдиним засновником боржника є Державний концерн «Укроборонпром», то дія вказаного Закону розповсюджується на примусову реалізацію майна боржника. Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Дія мораторію, встановлена частиною першою цієї статті, не поширюється на застосування примусової реалізації майна (за виключенням об`єктів, що відповідно до закону не підлягають приватизації, а також підприємств, перед якими у держави є підтверджена в установленому порядку заборгованість з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню) для погашення заборгованості перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та її дочірніми підприємствами, що здійснювали постачання природного газу на підставі ліцензії. Порядок реалізації майна встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 2 вказаного Закону визначає, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, з урахуванням приписів ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», існує мораторій нареалізацією майна АТ «Завод «Маяк», крім звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, направлених на виконання рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року. Отже, на думку суду, дія вказаного мораторію не застосовується щодо примусового виконання рішень про стягнення виплат, які належать працівнику за рахунок відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, які виникли до 01.01.2011. З матеріалів подання убачається, що всі рішення, в т.ч. про стягнення коштів на користь фізичних осіб у зв`язку із порушенням боржником їх трудових прав, виникли після 01.01.2011 і на їх примусове виконання розповсюджується заборона, визначена зазначеним Законом. Окрім того, з облікової картки на зведене виконавче провадження №56260526 (а.с. 8-45), в межах виконання якого державним виконавцем було подане подання, убачається, що стягнення відбувається в т.ч. і на користь юридичних осіб на підставі судових рішень господарського суду м. Києва, що також охоплюється дією мораторію, введеного Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна». В межах ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Частиною 5 вказаної статті Закону визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Відповідно до ч.5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно. Враховуючи досліджені судом докази, з урахуванням того, що на примусову реалізацією майна боржника розповсюджується дія Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», відсутність відомостей про неможливість задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, які знаходяться на рахунках боржника, та вчинення всіх інших дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішень, суд не убачає підстав для задоволення подання державного виконавця. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed