Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

До суду надійшов вищевказаний позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач та відповідач з 03 червня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинились та відповідач покинув позивача з сином. Сімейні стосунки між ними офіційно припинені з 18 грудня 2007 року. В вересні 2007 року Жовтневим районним судом м. Луганська було ухвалено рішення щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.05.2007 року і до досягнення повнолітня дитиною. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач цілком самоусунувся від виховання і забезпечення дитини. На підставі викладеного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його малолітнього сина. В судове засідання позивач не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Також надала письмові пояснення до позовної заяви, в яких зазначила, що відповідач навмисно ухиляється від відповідальності за виховання та розвиток дитини, тому наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області, а також в газеті «Урядовий кур'єр ». Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - служби у справах дітей Лисичанської міської ради Луганської областів судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог, крім того надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюб серії [NUMBER] від 18 грудня 2007 року (а.с. 11). Від вказаного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. В вересні 2007 року Жовтневим районним судом м. Луганська було ухвалено рішення щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.05.2007 року і до досягнення повнолітня дитиною, на підставі якого було видано виконавчий лист (а.с. 9). В зв'язку з початком бойових дій на території Луганська і Луганської області виплата аліментів була припинена. Згідно довідки - розрахунку виданою Луганським міським відділом державної виконавчої служби від 18.07.2017 рок, відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина (а.с.5-8) . Згідно довідки від 19.07.2017 року, наданої Комунальним закладом «Лисичанська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 27», [PERSON] дійсно навчається у 4-му «в» класі комунального закладу «Лисичанська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 27 Лисичанської міської ради Луганської області». Батько, [PERSON], у вихованні дитини участі не приймає, не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не відвідує батьківські збори (а.с. 15). Як вбачається із довідки ВКК № 716 від 14.07.2017 року, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в амбулаторії №4 Центра ПМСП № 2 м. Лисичанська, з діагнозом міопія обох очей, вегето-судинна дистонія. Спостерігається з 05.08.2013 року. На прийом до лікаря та вдома на визові дитина була тільки з матір'ю та бабусею (а.с.13). Службою у справах дітей Лисичанської міської ради Луганської областінадано висновок від 04.09.2017 №3684/01-16 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.45) Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню малолітнього сина [PERSON], забезпеченню його всебічного розвитку. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що він не відвідує дитину, не надає жодної матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього [PERSON], повноцінно не спілкується з ним та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не дбає про стан його здоров'я, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved