Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі позивачка) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 25 червня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області. В шлюбі у сторін народилося четверо дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що відповідач в добровільному порядку не надає необхідної матеріальної допомоги на її утримання та утримання дітей, хоч і має змогу це робити, бо він підписав контракт на військову службу, його дохід складає 15000 грн. на місяць, тобто він має постійний і стабільний дохід. На день подання позову позивачка самотужки не має можливості утримувати дітей і забезпечувати її всім необхідним, тому що сама перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Посилаючись на норми статей 84, 180-182 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], в загальному розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, тобто до 27.01.2019 року. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала в частині стягнення аліментів на дітей, від стягнення аліментів на своє утримання відмовилася, враховуючи систематичну неявку відповідача, просила провести заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наданих суду доказів. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов або клопотань не надав, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив по справі заочне рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що з 25 червня 2005 року між нею та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КИ № 096775, актовий запис № 83 (а.с.8). В шлюбі у сторін народилося четверо дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 026143, виданим 28.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 44 (а.с. 9); [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 151203, виданим 28.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 256 (а.с. 10); [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 330969, виданим 16.03.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 21 (а.с.11); [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ №558458, виданим 04.02.2016 року виконавчим комітетом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, актовий запис про народження №04 (а.с.12). На даний час позивачка не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 гривень, що підтверджується довідкою № 2931 від 14.07.2017 року управління соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.13). Згідно з довідкою про склад сімї № 1125/8 від 13.07.2017 року Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області до складу сімї [PERSON] входять: чоловік - [PERSON]; син [PERSON]; син [PERSON]; донька [PERSON]; донька [PERSON] і проживають за адресою [INFO]. Спільне проживання позивачки та відповідача припинено, відповідач проходить військову службу за контрактом у Збройних силах України, неповнолітні діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Правовідносини між сторонами регулюються СК України. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власної дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Суд відзначає, що батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормою ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК). Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При цьому за приписами ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, але можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дітей, повинен піклуватися про них та утримувати і має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, суд приходить до висновку, що змінений позов слід задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дітей в загальному розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 1777 грн., а для дітей віком до 6 років 1426 грн., отже ціна позову складає 1777+1777+1777+1426 х 50/100 х 6 місяців = 20271 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачку відповідно до п. 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору. За нормою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі зазначеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial