Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року було роз`єднано вказані позовні вимоги, виділивши в самостійне провадження позовні вимоги щодо поділу майна подружжя. 13.11.2018 року виділені вимоги надійшли після реєстрації канцелярією суду. В позовних вимогах позивач просить: ?- поділити майно, що є спільною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,3 кв.м.; ?- визнати за [PERSON] право власності на: -нежитлову будівлю (лазню), розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 128,89 кв.м., вартість якої згідно Договору купівлі-продажу від 15.09.2007 року складала 35 640,00 грн., право власності зареєстроване за [PERSON] ; -земельну ділянку площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3211200000:07:002:0352, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] , вартість ділянки згідно Договору купівлі-продажу від 06.11.2013 року складає 37 800,00 грн.; -земельну ділянку площею 0,0398 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3211200000:07:002:0353, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] ; ?- припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,3 кв.м., вартість якої згідно Договору купівлі-продажу від 27.07.2002 року складала 31 300,00 грн. покупцем відповідно до договору є [PERSON] . Вимоги обгрунтовані тим, що з 17.09.1993 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу сторони набули спірне майно та не досягли згоди щодо поділу майна в добровільному порядку. Також позивач зазначає, що 07.12.1994 року було придбано квартиру у [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу за її особисті кошти, відповідач кошти для придбання квартири не надавав, оскільки не працював. 31.10.1995 року позивачем було придбано кафе « [INFO] », що розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу у МП «Унава». В подальшому кафе було подароване відповідачу на підставі договору дарування від 21.11.1995 року. Кафе розташоване на земельній ділянці, яка на праві власності належала відповідачу на підставі акту на землю від 07.04.2005 року. В подальшому квартира у [ADDRESS] була відчужена за договором купівлі-продажу від 24.05.2002 року та за отримані від продажу квартири кошти була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 70,3 кв.м. Також позивач зазначає, що додатково для придбання зазначеної квартири було отримано позику у [PERSON] 15.09.2007 року було придбано лазню у ВАТ «Унавське» для придбання якої було взято кредит під заставу квартири [ADDRESS] та взято частину коштів у борг у [PERSON] 26.08.2008 року у приміщенні кафе виникла пожежа та за договором від 15.05.2010 року земельна ділянка на якій було розташоване кафе відчужена за договором купівлі-продажу. Кошти, отримані від продажу земельної ділянки були спрямовані на погашення кредиту, який був отриманий для придбання лазні. 26.11.2013 року за договорами купівлі-продажу були придбані земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] . 05.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти позивача. Крім того, не надано доказів, які підтверджують вартість придбаної квартири на момент придбання. В той же час відповідач зазначає. що 24.05.2002 року продано квартиру особисто відповідачем без надання погодження позивача за грошову суму у розмірі 49 851,00 грн., в той же час квартиру придбано 07.12.1994 року, тобто через один рік і три місяці після укладення шлюбу. З довідок про доходи позивача вбачається, що її доходів недостатньо для придбання квартири. В той же час відповідач мав у власності чотирикімнатну квартиру та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] про що позивачці було відомо. У цей період відповідач, як він зазначив, займався комерційною діяльністю та був одноосібним засновником та директором Малого підприємства «Унава», яке з метою розширення комерційної діяльності 04.04.1994 року придбало у власність в Фастівській міській раді кафе «Бістро», що знаходилось за адресою: [ADDRESS] на підставі договору №7 купівлі-продажу майна комунальної власності від 30.03.1994 року. У подальшому між МП «Унава» та Позивачкою було укладено договір купівлі-продажу кафе «Бістро» від 31.10.1995 року. Наступним правочином позивачка 21.11.1995 року подарувала відповідачу кафе «Бістро». Зазначене доводить, що відповідач мав достатньо коштів для того, щоб придбати квартиру без залучення коштів позивачки та її родини. Відповідач зазначає, що враховуючи різницю між вартістю проданої та придбаної квартири, не було необхідності позичати кошти для придбання квартири. Відповідач зазначає, що йому на праві особистої власності належали кафе «Бістро» та земельна ділянка на якій воно було розташоване, так як позивачка, як вона визнає, подарувала кафе відповідачу, а кошти, отримані від його продажу, є особистими коштами у відповідності до ч.1 ст.57 СК України. Відповідач заперечує проти припинення права власності на квартиру, оскільки це його єдине житло і іншого житла він на праві власності не має. Також відповідач не погоджується на отримання грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя, при цьому заявляє про відсутність у матеріалах позову доказів внесення позивачкою компенсаційних грошових коштів на депозитний рахунок суду. Земельні ділянки, придбані за Договорами купівлі-продажу від 26.11.2013 року є особистою власністю відповідача, так як про це зазначено в п.3.7 Договорів. 04.02.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає, що квартира в м.Фастові придбана за кошти, що належали позивачці до реєстрації шлюбу з відповідачем, в подальшому за кошти, отримані від продажу зазначеної квартири була придбана квартира в м.Києві. представник зазначає, що заяви представника відповідача про те, що квартира у м.Фастів була відчужена відповідачем особисто без згоди позивачки, а також про те, що він також мав у власності квартиру в м.Біла Церква, жодним чином не спростовують твердження позивача. Відсутність зазначення в договорі про надання згоди позивача на відчуження квартири, не свідчить про те, що позивач згоду на це не надавала. Відповідач квартиру в м.Біла Церква залишив першій дружині, а не продав. Представник у відповіді на відзив зазначає, що зазначення в п.3.7 Договорів від 26.11.2013 року про ту обставину, що земельні ділянки придбані за особисті кошти відповідача, було обманом з боку відповідача і тому не можуть бути враховані при поділі майна подружжя. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частина 1 статті 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 статті 60 СК України). Згідно з положеннями статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3). Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Разом з тим, стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. До того ж частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] (пізніше змінив по батькові на « [PERSON] ») та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.09.1993 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області. Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року (справа №761/40216/18 було розірвано шлюб між сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі були придбані наступні об`єкти нерухомості: -квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 07 грудня 1994 року, яка відчужена за договором купівлі-продажу від 24.05.2002 року; -кафе « [INFO] », що знаходиться в [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 30.03.1994 року та відчужене за договором дарування від 21.11.1995 року [PERSON] -земельна ділянка площею 0,0200 гектарів, що розташована в [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.04.2005 року, яка в подальшому відчужена за договором купівлі-продажу від 15.05.2010 року; -квартира [ADDRESS] , загальною площею 70,3 кв.м., яка набута за договором купівлі-продажу від 27.07.2002 року; -нежитлова будівля (лазня), розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 128,89 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу від 15.09.2007 року вартість якого згідно з договором складала 35 640,00 грн., право власності зареєстроване за [PERSON] ; -земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3211200000:07:002:0352, яка набута за договором купівлі-продажу від 26.11.2013 року, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] ; -земельна ділянка площею 0,0398 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3211200000:07:002:0353, яка набута на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2013 року та зареєстрована на праві власності за [PERSON] .. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за договором дарування від 29.03.2017 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку [ADDRESS] кадастровий номер 3211200000:09:007:0178 та за договором дарування від 05.10.2007 року [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Так як вказані об`єкти нерухомості позивач набула на підставі договорів дарування, у відповідності до положень статті 57 СК України вони є особистою власністю [PERSON] та не є предметом спору. Судом не встановлено що сторони домовились щодо зміни розміру часток майна подружжя. Так само не встановлено судом підстав відступати від рівності часток подружжя. Під час проживання сторін у шлюбі вони придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,3 кв.м. Позивач звертаючись до суду з позовом просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на зазначену квартиру та припинити право власності відповідача на квартиру. Позивач зазначала, що квартира придбана за її особисті кошти, оскільки квартира в [ADDRESS] була придбана за її особисті кошти, а потім за отримані від продажу квартири кошти та отримані в позику у [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] . Відповідач заперечував, що квартира в м.Фастові була придбана за особисті кошти позивача. Суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що квартира в м.Фастів була придбана за особисті кошти позивача, як і не було надано доказів що для придбання квартири [ADDRESS] позивач отримала позику у [PERSON] та повертала її за особисті кошти. А тому з врахуванням встановленого судом, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя та підлягає поділу. При поділі квартири суд виходить з тих обставин, що вказана квартира є єдиним набутим спільно об`єктом нерухомості, яке придатне для проживання, в той час як позивач має на праві власності будинок [ADDRESS] , сторони відмовились від отримання та сплати компенсації за частку у спільному майні подружжя, а тому суд вважає за можливе здійснити поділ квартири шляхом визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири, оскільки право власності зареєстроване за [PERSON] . Як встановлено судом, під час перебування сторін у шлюбі були придбані земельні ділянки: - земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3211200000:07:002:0352, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] ; - земельна ділянка площею 0,0398 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3211200000:07:002:0353, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] .. Як вбачається з копії договорів, в п.3.7 кожного із них зазначено, що дружина Покупця [PERSON] - [PERSON] своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчено Чернишовою О.А. приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області 26.11.2013 року за реєстровим №3192 підтверджує, що її чоловік [PERSON] купує зазначені земельні ділянки за особисті кошти і вона буде належати йому на праві особистої приватної власності. В судовому засіданні позивач пояснила, що їй було відомо про зазначений пункт договорів та вона їх не оскаржувала. А тому з врахуванням положень статті 57 СК України зазначені земельні ділянки є особистою приватною власністю [PERSON] та не підлягають поділу. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial