Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Дружківський дитячий будинок-інтернат, який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначає, що з 29.10.2008 року у Дружківському дитячому будинку-інтернаті на повному державному забезпеченні перебуває неповнолітній [PERSON], [INFO], який влаштований до будинку-інтернату за заявою матері [PERSON] З 29.10.2008р. по теперішній час дитина перебуває у їх закладі. У зв'язку з викладеним просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] та стягнути з них аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не з'явився. В матеріалах справи знаходиться заява (а.с. 26) про розгляд даної справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають і просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення, а також просять стягнути з відповідачів витрати понесені за публікацію оголошень в пресі (а.с. 23). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи знаходиться оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 08.12.2017 року про їх виклик в якості відповідачів в судове засідання (а.с. 24). Заяв, клопотань або заперечень від відповідачів до суду не надходило. Третя особа: орган опіки та піклування Дружківської міської ради, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду цивільної справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження виданого Палацом урочистих обрядів відділу ЗАЦС м. Таганрога, [NUMBER] від 20.12.2000р., актовий запис № 2165, батьками [PERSON], [INFO]. зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до наказу Дружківського дитячого будинку-інтернату № 46 від 29.10.2008 року, [PERSON] зараховано до Дружківського дитячого будинку-інтернату (а.с.4). Зазначене підтверджується довідкою Дружківського дитячого будинку-інтернату № 90 від 13.02.2017 року (а.с.5). Згідно акту про невідвідування дитини Дружківського дитячого будинку-інтернату від 14.02.2017 року, останній раз дитину у будинку-інтернаті батьки відвідували у серпні 2013 року. З останнього відвідування і по теперішній час [PERSON] та [PERSON] сина не відвідували, з ним не листувались, не телефонували, ніякої участі у вихованні не приймали, його долею не цікавились (а.с.6). Відповідно до медичного висновку № 347 про дитину-інваліда віком до 16 років від 26.09.2006 року [PERSON] хворіє на аутизм, помірна розумова відсталість (а.с.10). Як вбачається з наказу Дружківського дитячого будинку-інтернату № 171/3 від 10.10.2016 року, обов'язки опікуна (піклувальника) дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування вказаного закладу покладено на директора закладу - [PERSON] (а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідачі не виконують. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідачі свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконують протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п.15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів з [PERSON] та [PERSON] на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідачі являються працездатними особами, а отже мають можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.02.2017 року і до повноліття дитини. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] та [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст.60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилялися від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги Дружківського дитячого будинку-інтернату про позбавлення відповідачів батьківських прав у відношенні їх дитини [PERSON] Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved