Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

До суду із позовом звернулася [PERSON] до [PERSON], третя особа Новомиргородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позивач [PERSON] вказала, що з [PERSON] вона познайомилась у серпні 2015 року, оскільки працювали на одному підприємстві ТОВ ВКФ «Велта» та часто бачилися. З 8 березня 2016 року вони почали зустрічатись. В це час позивач винаймала квартиру в місті Новомиргороді, а відповідач проживав в будинку своїх батьків також в цьому місті. Відповідач часто відвідував її дома. В травні 2016 року періодично залишався ночувати. З цього ж місяця сторони мали особисті стосунки та деякий час проживали однією сім'єю як чоловік і дружина. В результаті спільного проживання в червні місяці позивач завагітніла, про що дізналася в липні. Цю новину вона повідомила відповідачеві, на що він відреагував позитивно і також зрадів. У серпні цього ж року [PERSON] їздила у місто Черкаси до приватної клініки на обстеження УЗД, [PERSON] навіть надавав кошти на дорогу та оплатив послуги приватного лікаря та купував вітаміни для вагітних. В цей час відповідач визнавав своє батьківство. Сторони з нетерпінням чекали народження спільної дитини. В подальшому планували одружитись та створити повноцінну сім'ю. У вересні місяці 2016 року позивач стала на облік по нагляду за вагітними до Новомиргородської ЦРЛ. З цього моменту [PERSON] про спільну дитину не хотів нічого чути. Почав уникати зустрічей із нею, на роботі робив вигляд, що її взагалі не знає. Але позивач вирішила народжувати. 17 березня 2017 року позивач народила доньку [PERSON]. Про що складено 20 березня 2017 року Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану відповідний актовий запис№ 31, в якому відомості про батька записані за її вказівкою згідно частини тершої статті 135 Сімейного кодексу України. На даний час позивач та її десятимісячна донька проживають у її батьків, на їхньому повному матеріальному забезпеченні. Батьки позивача - пенсіонери, коштів ледь вистачає на своє забезпечення. [PERSON] перебуває у декретній відпустці, виплата з місця роботи мізерна. Отримувати щомісячну допомогу держави на утримання дитини не має можливості, оскільки батько у свідоцтві записаний з її слів. А дитина потребує великих щоденних затрат. Самостійно забезпечити всім необіхдним позивач не може. А відповідач на даний час працює в ТОВ ВКФ «Велта» майстром зміни, має високу заробітну плату. Всі кошти витрачає на своє утримання. Посилаючись на ст. ст. 128, 180,181,182,192 СК України, позивач просять суд визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини - [PERSON], [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису про її народження, та стягнути аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду до повноліття дитини. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали повністю, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 10.03.2018 року та від 24.03.2018 року. Представник третьої особи оповіщений про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, будь яких заяв чи клопотань до суду не надіслав. Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України [PERSON] про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України: суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди позивача та його представника, ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими обставинами. У судовому засіданні безспірно зясовано, що позивач з [PERSON] познайомилась у серпні 2015 року, оскільки працювали на одному підприємстві ТОВ ВКФ «Велта» та часто бачились. З 8 березня 2016 року вони почали зустрічатись. В це час позивач винаймала квартиру в місті Новомиргороді, а відповідач проживав в будинку своїх батьків також в цьому місті. Відповідач часто відвідував її дома. В травні 2016 року періодично залишався ночувати. З цього ж місяця сторони мали особисті стосунки та деякий час проживали однією сім'єю як чоловік і дружина. В результаті спільного проживання в червні позивач завагітніла, про що дізналася в липні. Цю новину вона повідомила відповідачеві, на що він відреагував позитивно і також зрадів. У серпні цього ж року [PERSON] їздила у місто Черкаси до приватної клініки на обстеження УЗД, [PERSON] навіть надавав кошти на дорогу та оплатив послуги приватного лікаря та купував вітаміни для вагітних. До вказаного часу відповідач визнавав своє батьківство. У вересні місяці 2016 року позивач стала на облік по нагляду за вагітними до Новомиргородської ЦРЛ. З цього моменту [PERSON] про спільну дитину не хотів нічого чути. Почав уникати зустрічей із нею. 17 березня 2017 року позивач народила доньку [PERSON] про що складено 20 березня 2017 року Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану відповідний актовий запис № 31, в якому відомості про батька записані за її вказівкою згідно частини тершої статті 135 Сімейного кодексу України. Зараз позивач та її малолітня дочка проживають у її батьків, на їхньому повному матеріальному забезпеченні. Батьки позивача - пенсіонери, коштів ледь вистачає на своє забезпечення. [PERSON] перебуває у декретній відпустці, виплата з місця роботи мізерна. Отримувати щомісячну допомогу держави на утримання дитини не має можливості, оскільки батько у свідоцтві записаний з її слів. А дитина потребує великих щоденних витрат. Самостійно забезпечити дитину всім необхідним позивач не може. А відповідач на даний час працює в ТОВ ВКФ «Велта» майстром зміни, має високу заробітну плату. Всі кошти витрачає на своє утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частина 1 ст. 128 СК України визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, - відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Позов про визнання батьківства може бути прийнятий судом за умови, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. Це означає, що в порядку позовного провадження спір про визнання батьківства може бути розглянуто, якщо при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.1 ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим з відповідача необхідно стягнути аліменти на дитину в примусовому порядку у розмірі, в якому просить позивачка. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 128, 180, 181,182,192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved