Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Законний представник позивача [PERSON] в інтересах малолітнього позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до Хрещенівської сільської ради Нововоронцовського районного суду Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилалася на те, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина, у тому числі на вказаний житловий будинок. [PERSON] , який є сином [PERSON] , має право на спадкування за законом в першу чергу та бажає прийняти спадкове майно. Окрім нього, спадкоємцями за законом першої черги є вона, як дружина спадкодавця, та [PERSON] , як мати спадкодавця, однак від прийняття спадщини вони відмовилися. Під час її звернення в інтересах неповнолітнього сина до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після смерті батька на вказаний житловий будинок, їй було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа на право приватної власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] . За життя [PERSON] не встиг оформити первісну реєстрацію права власності на будинок, так як раніше в сільській місцевості таких документів не було. Отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати вказаний будинок без належних правовстановлюючих документів син не може. У зв`язку з цим, просила суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом батька [PERSON] , померлого [INFO] ; розглянути справу без участі позивача та представника позивача. У судове засідання законний представник позивача [PERSON] та позивач не з`явилися, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Хрещенівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не надав, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Так, суд встановив та підтверджується наявними в справі доказами, що [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.05.2019 року, виданого Виконавчим комітетом Хрещенівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис №8). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.2008 року вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1217 ЦПК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). З повідомлення від 16.11.2020 року №894/02-14 приватного нотаріуса Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградової Н.М. вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності житлового будинку спадкодавцю. Вирішуючи питання про належність на праві власності спадкодавцю вказаного житлового будинку, суд керувався наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках, сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Разом з тим, вказана Інструкція не передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За довідками, виданими Хрещенівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 15.09.2020 року №762/02-18 та від 16.11.2020 року №823/2.20 вбачається, що власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , згідно із записом погосподарської книги №2, особовий рахунок № [NUMBER] є [PERSON] , який до дня своє смерті постійно проживав у вказаному будинку, разом з яким проживали: міти [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] . Крім того, з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №174461 вбачається, що [PERSON] є власником присадибної ділянки площею 0,25 га, розташованої по [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] зазначено під літерами: А - житловий будинок, загальною площею 82,5 кв.м, у тому числі житловою 25,1 кв.м; а - прибудова; Б - будівля кухні; В, Д, Е - сарай; Гпд - підвал з шийкою; №1 - ворота; №2 - паркан; №3 - водопровід; І - вимощення, загальною вартістю 91802,00 грн. Рік будівництва житлового будинку - 1957 року, господарських будівель та споруд - з 1960 року по 1975 року. З інформації наданої приватним нотаріусом Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградової Н.М. від 26.11.2020 року №926/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заявою [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітнього сина [PERSON] , який є спадкоємцем за законом, заведено спадкову справу. З огляду на викладене, спадкодавцю на праві власності належав житловий будинок, однак, останній не здійснив державну реєстрацію свого права власності, оскільки на час введення житлового будинку в експлуатацію, чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії. Отже, суд встановив, що [PERSON] , померлому [INFO] , на праві власності належав житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , даний будинок входить в спадкову масу, та, оскільки, встановити право власності у позасудовому порядку неможливо, що позбавляє позивача права успадкувати будинок, тому, зібрані в справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст. ст. 376, 1217, 1261, 1268, 1297 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved