Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Лебединської сільської ради Шполянського району, актовий запис №5. В обгрунтування позову зазначила, що 22.03.1996 року вони з відповідачем уклали шлюб. Під час спільного проживання у них з відповідачем виникали спори у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, що негативно впливало на настрій та емоційний стан позивача, викликало в останньої глибокий моральний дискомфорт. Продовження шлюбних стосунків суперечить інтересам позивача, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Позивач на примирення не згодна. Просила також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 16.10.2020 відкрито провадження по справі, вирішено розгляд цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву в якій підтримала позовні вимоги викладені у позовній заяві повністю та просила справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.03.1996 року, про що зроблено актовий запис 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.03.1996р., виданимвиконавчим комітетом Лебединської сільської ради Шполянського району. Після одруження прізвище дружини змінилося на [PERSON] (а.с.7). Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п.3. ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом з`ясовано, що між сторонами немає згоди на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає. Ураховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд вважає доцільним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У порядку ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, ураховуючи прохання позивача, суд залишає останній прізвище [PERSON] . Ураховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, про що надав відповідну заяву, тому 50% судового збору сплаченого позивачем при подачі позову підлягає поверненню їй з державного бюджету, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а інша частина судових витрат по сплаті судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до положень ч.1,2 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110-113, ч.2ст. 114 СК України,

Outcome: approved