Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Заява та її обґрунтування 30.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 30.09.2021, за підписом представника заявника - адвоката Влащенко О.А. (діє на підставі ордеру), в якій заявник просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони [PERSON] перебувати в місці її проживання, шляхом заборони відповідачу наближатися на відстань до 100 м до її місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначено, зокрема, наступне: «Я, [PERSON] , являюся користувачем квартири [ADDRESS] , на підставі ордеру від 13.03.1997 року № 14476. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.11. 2018 р. за № 833 виключено квартиру [ADDRESS] зі складу службових квартир. [PERSON] являється моїм колишнім чоловіком, зареєстрований за адресою квартири [ADDRESS] , але проживає [ADDRESS] . Він вчиняє сварки та бійки, постійно погрожує мені фізичною розправою. 11.03.2021 року я звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу (справа № 760/5922/21, суддя Шереметьева Л.А.). 05 серпня 2021 року було винесено рішення про розірвання шлюбу. 23.03.2021 року я звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про розподіл майна подружжя, оскільки відповідачем було здійснено неправомірні дії щодо нашого спільного майна. 07.03.2021року відповідач відібрав в мене автомобіль GREAT WALL YJVTR, vin - код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , чорного кольору, 2011 року випуску, ціною 140 000 грн. З січня 2014 року відповідач виїхав з квартири, забрав свої речі та майно. Вищезазначена квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею - 62,96 кв.м., в тому числі жилою площею - 48,0 кв. м. та розташована на 9 поверсі 9-ти поверхового будинку. З січня 2014 року [PERSON] не проживає в квартирі квартири [ADDRESS] , виїхав в с. Плесецьке, Київської та проживає в будинку [ADDRESS] , але з реєстрації на останнім місцем проживання не знятий. [PERSON] , зловживаючи своїми правами ухиляється від сплати комунальних послуг та інших витрат за утримання квартири, не цікавиться житловою площею. Питання про добровільне зняття з реєстрації за адресою квартири не вирішено. З цього приводу я звернулася з позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва 12.03.2021р. Всі оплати за квартиру сплачуємо я самостійно на підставі квитанцій та нарахувань. [PERSON] не тільки відмовляє мені в нормальному позитивному вирішенні перелічених питань, але почав погрожувати, вчиняти сварки та гуркотіти у вхідні двері. Його поведінка зухвала та порушує мої права. Я знаходжуся в постійному нервовому напруженні. Мені страшно вийти на вулицю, оскільки [PERSON] пообіцяв мене побити вкотре. Я звернулась 11.03.2021 р. до поліції, із заявою про кримінальне правопорушення (заява № П1519 від 11.03.2021 р.). Користуючись тим, що в квартирі мешкають тільки беззахисні жінки відповідач, постійно ображає мене та ігнорує мої звернення. Зазначені факти неправомірної поведінки відповідача можуть підтвердити свідки: - [PERSON] , [ADDRESS] . - [PERSON] , [ADDRESS] . Я звертаюся до суду з проханням про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони відповідачу, який систематично вчиняє щодо мене насильницькі дії, перебувати в місці мого проживання, шляхом, заборони відповідачу наближатися на відстань до 100 м до мого місця проживання за адресою: квартири [ADDRESS] до вирішення питання судом про порядок користування квартирою. У п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи». Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Заяву фактично передано судді по реєстру 04.10.2021. Ухвалою від 05.10.2021 заяву прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.10.2021. В судове засідання 07.10.2021 з`явився представник заявниці та заінтересована особа ( [PERSON] ), яким оголошувався склад суду. Відводів складу суду не заявлено. Представник заявниці у судовому засіданні підтримав вимоги та доводи заяви про видачу обмежувального припису. Уточнив, що просить встановити обмеження на шестимісячний термін. [PERSON] просив відкласти розгляд справи. При цьому, у письмовій заяві з цього приводу вказав, що не знає з якого приводу його викликано до суду а тому не мав можливості підготуватись. Суд зазначає, що вказані твердженні не в повній мірі відповідають дійсності, оскільки до початку судового засідання [PERSON] з`явився до суду та на його вимогу йому було надано матеріали справи для ознайомлення, проте після закінчення фотографування матеріалів справи він відмовився у вчиненні розписки про ознайомлення. Врахувавши, що процесуальним законом передбачені скорочені строки щодо розгляду заяв про встановлення обмежувального припису, суд у задоволенні заяви [PERSON] про відкладення розгляду справи відмовив. Щодо суті заяви [PERSON] у судовому засіданні вказав, що зазначені в ній обставини є наклепом, машину не забирав, з колишньою дружиною не спілкується 3 роки, у квартирі по [ADDRESS] не проживає, наразі проживає з новою родиною. Встановлені судом фактичні обставини справи З 23.06.1987 [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва 05.08.2021. Заявниця стверджує, що з січня 2014 року [PERSON] не проживає в квартирі квартири [ADDRESS] , але з реєстрації на вказаним місцем проживання не знятий, з цього питання між сторонами наразі наявний судовий спір. Заявниця вказує, що неможливість вирішення ряду правових питань, які лишились між колишнім подружжям, призвела до необхідності звернення за їх вирішенням до суду. Також, заявниця наголошує на тому, що у зв`язку з наявністю спірних питань [PERSON] вчиняє сварки та погрожує фізичним насильством щодо неї, у зв`язку з чим вона зверталась до поліції. У матеріалах справи наявна відповідь Солом`янського управління Головного управління національної поліції у місті Києві (від 30.09.2021 № 1519/125/55/01-2021) за змістом якої з гр. [PERSON] , було проведено профілактичну-роз`яснювальну бесіду з приводу недопущення протиправної поведінки, вчинення правопорушень та попереджено про відповідальність згідно чинного законодавства України. У судовому засіданні 07.10.2021 свідок [PERSON] (який є спільною дитиною учасників провадження) засвідчив, що батько ( [PERSON] ), під час спільного проживання постійно ображав маму ( [PERSON] ), взимку цього року при ньому погрожував вибити двері в квартиру і проломити голову матері ( [PERSON] ). Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок безпосередньо не заінтересований в справі і підстав для обмови жодної із сторін у нього немає, його покази не суперечать іншим матеріалам справи. Мотиви суду Відповідно до ст. 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Згідно з п.п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному Кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства оцінює пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 367/8247/19 (провадження № 61-2795св20) зазначено наступне: «Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20)». Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. З правового аналізу Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вбачається, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи за вже вчинене правопорушення, а загальна його спрямованість першочергова на скерована на попередження вчинення насильства та забезпечення безпеки особи-заявника. Отже для встановлення обмежувального припису наявність вже зафіксованих фактів фізичного насильства не є обов`язковою, а достатнім є встановлення визначених законом ризиків. Суд бере до уваги, що в справі, що є предметом розгляду, встановлено факт психологічного насильства на заявницю з боку її колишнього чоловіка, що виражений у формі погроз фізичного насильства та псування майна. В контексті практики Європейського суду з прав людини, справою, в якій було констатовано неналежне застосування існуючого законодавства і яка стосувалась співвідношення між майновими правами кривдника та правом постраждалої особи не зазнавати катування, жорстокого або нелюдського поводження, а так само посягань на фізичну та психологічну недоторканність, є справа B v. the Republic of Moldova (рішення ЄСПЛ від 16.07.2013, заява № 61382/09)). У цій справі заявниця, яка неодноразово зазнавала домашнього насильства з боку чоловіка, намагалась добитися виселення чоловіка з їх спільного помешкання (неприватизованої квартири) через порушення ним правил співжиття. Однак національний суд відмовив їй у цьому, пославшись на недоведеність фактів насильства (незважаючи на наявність шести справ про адміністративне правопорушення щодо кривдника). Крім того, коли через декілька років, через продовження насильства з боку чоловіка, заявниця все ж таки домоглася принаймні видачі обмежувального припису, згідно з умовами припису, який забороняв кривднику наближатись до заявниці на відстань менш ніж 200 метрів, вимога про його тимчасове виселення знову не була задоволена. Тобто кривднику дозволялось залишатись у спільному помешканні, оскільки він не мав іншого житла, а його право на проживання там було підтверджене попереднім рішенням суду. У виправдання відповідних рішень національних судів перед ЄСПЛ, уряд також вказував на існування прихованого мотиву заявниці нібито одноосібно привласнити помешкання. Констатуючи порушення ст. 3 та 8 ЄКПЛ, ЄСПЛ категорично не погодився з аргументами уряду, зазначивши, що виселення з помешкання, так само які і видача обмежувального припису, були тимчасовими заходами, ніяким чином не спрямованими на позбавлення кривдника майнових прав, тим паче що заявниця відкрито просила, щоб суд не вирішував питання щодо права власності. Більше того, тимчасовий характер вжитих заходів дозволяє досягти балансу між правом постраждалої особи не зазнавати жорстокого поводження та права кривдника на користування своїм майном, надаючи захист постраждалій особі та не позбавляючи кривдника його майна. ЄСПЛ відзначив і те, що дозвіл кривднику залишатись у спільному помешканні з постраждалою особою призводить до неефективності всіх інших заходів та наражає на ризик того, що вона зазнає насильства знову. При розгляді даної справи представник заявниці ( [PERSON] ) зазначив, що подання заяви про встановлення обмежувального припису пов`язано саме з існуванням ризиків (психологічного насильства з боку [PERSON] ) та її подано з превентивною метою не завдання шкоди (в т. ч. фізичного насильства заявниці), та не пов`язано з наявністю між сторонами спору щодо користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи суд виходить із наявності встановлених фактів вчинення психологічного насильства з боку [PERSON] відносно заявниці, які підтверджені показами свідка. Тому суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи заявниці які зводяться до побоювань за свою безпеку, та неможливості відчувати себе захищеною від протиправних дій особи, яка їй погрожувала фізичним насильством. Проаналізувавши наявні докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що у даній справі наявні ризики заподіяння домашнього насильства [PERSON] відносно колишньої дружини [PERSON] . Наявність нової, люблячої родини, на чому наголошував [PERSON] у судовому засіданні, вказаних ризиків не спростовує та ні нівелює. З метою застосування превентивного засобу, стримування та попередження неправомірних дій зі сторони [PERSON] , суд вважає, що до останнього необхідно застосувати обмежувальний припис в частині заборони наближатися ближчі ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] , на строк три місяці. Суд вважає, що такий захід стримування буде сприяти безпеці заявниці, стимулюватиме [PERSON] до правомірної поведінки, дотримання правил встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, поваги до прав, честі і гідності інших громадян. При визначенні строку дії обмежувального припису, суд виходив, зокрема, з того, що наразі в судовому порядку в іншому судовому провадженні також розглядається питання про втрату права користування [PERSON] відповідним житловим приміщенням (ухвала про відкриття провадження у справі № 760/6108/21 від 19.05.2021), а тому вбачається, що за наслідками вирішення спору у вказаній справі питання про встановлення обмежувального припису має розглядатись також з урахуванням такого рішення. За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважений орган Національної поліції України з приводу обставин домашнього насильства зі сторони [PERSON] та вирішити питання його профілактичного обліку на визначений судом строк. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial