Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста про визнання права на безоплатну приватизацію за відсутності ордеру про надання житлової площі, в якій прохала визнати право [PERSON] на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати Виконавчий комітет Полтавської міської ради та Управління майном комунальної власності міста провести дії по приватизації квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] за відсутності ордеру на вказану квартиру. Стягнути з відповідачів судові витрати. 24.05.2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 08.06.2021 року відповідачем Управлінням майном комунальної власності міста надано суду відзив на позовну заяву, у якому просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач у відзиві вказав, що 29.04.2021 року до Управління майном комунальної власності міста надходила заява про оформлення передачі квартири. Враховуючи те, що вказана заява не відповідала чинному законодавству, то листом було роз`яснено про необхідність подання до органу приватизації необхідних документів та у разі відсутності ордеру на житлове приміщення питання щодо права користування займаним житловим приміщенням може бути вирішено у судовому порядку. Проте позивачем вказаний лист було розцінено як відмову у вчиненні приватизації (а.с. 72-76). 18.06.2021 року до суду надійшов відзив відповідача Виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якому зазначено, що уповноваженим органом приватизації є Управління майном комунальної власності міста і територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради не може бути відповідачем у дані справі (а.с.78-88). 16.12.2021 року надійшла заява представника позивача - адвоката Книша С.І. про зміну предмету позову, в якій просив визнати право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] , площею 34,4 кв.м. за [PERSON] з 21.08.1987 року. Вказаний позов обґрунтований тим, що [PERSON] є головним квартиронаймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , якою користується на підставі договору найму житла в будинку державного комунального житлового фонду з 21.08.1987 року. З моменту вселення і до теперішнього часу позивачка зареєстрована у даній квартирі та постійно проживає. Позивач звернулася до Управління майном комунальної власності міста з наміром оформити приватизацію квартири, проте у неї відсутній ордер на надання житлової площі. Можливість надати ордер відсутня, оскільки він отриманий в 1950 році батьком позивачки - [PERSON] та не зберігся. Оскільки ордер на вселення у вказану квартиру не зберігся, іншим чином підтвердити користування даним житловим приміщенням на правових підставах позивач немає можливості, тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом (а.с. 137-141). В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Крім того, надали заяву, в якій просили судові витрати не стягувати з відповідача. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду. Відповідач Управління майном комунальної власності міста надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Розглянувши заяву про зміну підстави та предмету позову, додатково зазначили, що позивачем враховані зауваження управління, викладені у відзиві, а тому при вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО №2» № 4523 від 14.09.2017 (а.с. 14). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вказана квартира розташована на другому поверсі двох поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 25,3 кв.м., в тому числі 1-а кімн. (3) - 11,2 кв.м., 2-а кімн. (4) - 14,1 кв.м., кухні (1) - 8, 1 кв.м., вбиральні (2) - 1,0 кв.м., загальна площа квартири - 34,4 кв.м. (а.с. 27-31). На підтвердження постійного проживання позивача в квартирі за адресою: [ADDRESS] , надано поквартирна картка, згідно якої [PERSON] є наймачем вказаної квартири по [ADDRESS] з 21.08.1987 року по теперішній час. Згідно архівного витягу з протоколу № 3 засідання виконавчого комітету Октябрської районної ради народних депутатів № 66 від 02.02.1988 року рішенням якого особистий рахунок по квартирі [ADDRESS] переоформлено з батька позивачки [PERSON] на позивача - [PERSON] Як вбачається зі змісту позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за нею права користування жилим приміщенням в судовому порядку, а тому звернулась до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (зі змінами), передбачено, що громадянин повинен подати до органів приватизації ряд документів, серед яких копія ордеру на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається, позивач зверталася до Управління майном комунальної власності міста із заявою про оформлення передачі квартири в її приватну власність (а.с. 74). Управління майном власності міста листом від 11.05.2021 року було роз`яснено, що для громадян, які виявили бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру, до органу приватизації житла подають серед інших документів копію ордеру на жиле приміщення. Разом з тим, зазначено, що питання щодо користування житловим приміщенням на законних підставах, у разі відсутності ордеру на жиле приміщення та відповідного рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування про надання жилого приміщення вирішується у судовому порядку (а.с.75). Суд, оцінюючи надані позивачем докази, враховуючи те, що позивач правомірно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.08.1987 року, на підставі аналізу наведених норм матеріального права вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачем право користування жилим приміщенням. Без визнання права користування вказаним жилим приміщенням позивач не зможе реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved