Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

До суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до [PERSON] про стягнення вартості спожитої електричної енергії. Позивач просить стягнути з відповідача вартість спожитої електричної енергії в сумі 3850 грн. 14 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 03.06.2013 між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] укладено договір № 4654193/2184 про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] . ПАТ «Запоріжжяобленерго» до 01.01.2019 здійснювало постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про користування електричною енергією від 03.06.2013 та особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] . Відповідно до показань приладу обліку за період з 01.11.2016 по 01.01.2019 відповідачем було спожито 2200 кВт/год., вартістю 3850,14 грн. Оплат за спожиту електричну енергію не надходило. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився. У заяві від 17.08.2021 представник позивача [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, у заяві від 24.11.2021 просила розгляд справи за її відсутності. У відзиві від 23.08.2021 [PERSON] зазначила, що проти позовних вимог ПАТ «Запоріжжяобленерго» вона заперечує у повному обсязі. По-перше, 03.06.2013 між нею та ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького РЕМ було укладено договір № 4654193/2184 про користування електричною енергією. Адреса надання послуг - [ADDRESS] . Жодних листів від ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізькі міські електричні мережі на адресу споживача не надходило. 12.09.2018 відповідачем був направлений лист до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з повідомленням припинити строк дії договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013 відповідно до положень п. 34 договору. Підстава припинення - 12.09.2018 відповідачем було продане нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 12.09.2018 право власності на нерухоме майно було зареєстровано за громадянином України [PERSON] . По-друге, жодних розрахункових документів на адресу споживача [PERSON] з 01.11.2016 по 01.01.2019 не надходило. Як видно із копії особистого рахунку, доданого до позовної заяви, за даний період представник енергопостачальника контрольне знімання показів приладу обліку не здійснював, технічний стан приладу також не перевіряв. Відповідно до п. 4 договору тип приладу обліку - НІК 2301АП2, номер 0823709, покази приладу на момент укладання договору - 10 кВт. Як видно із копії особового рахунку, доданого до позовної заяви, номер лічильника та тип приладу мають інші значення - тип приладу обліку НІК 2301АРЗ, номер 10453826, які змінені 21.04.2020 за заявою [PERSON] з чого видно, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» було відомо про зміну власника. За адресою надання послуг відповідач електричною енергією не користувалася, оскільки мешкала за основним місцем реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до акту прийму-передачі нерухомого майна від 12.09.2018, на дату продажу показ приладу обліку складав 20 кВт, тобто нею за весь період дії договору було використано 10 кВт. Відповідно до копії особистого рахунку, доданого до позовної заяви, за використані 10 кВт електричної енергії кошти нею були сплачені 07.10.2016. З урахуванням вищевикладеного, за період з 01.11.2016 по 01.01.2019 нею було використано 10 кВт, які були сплачені у повному обсязі. Новий власник, [PERSON] , повинен був звернутися до РЕМ для укладання відповідного договору. При укладенні договору з новим власником об`єкту, представниками енергопостачальної компанії має бути проведена технічна перевірка електроустановки. По-трете, на адресу відповідача не надходили будь-які листи з проханням щодо погашення заборгованості. Позивач не вжив ніяких заходів, щоб врегулювати дане питання у позасудовому порядку. Позивач знав про наявність заборгованості, про строки позовної давності, але з 2016 року не звернувся до відповідача з пропозицією урегулювати дане питання та оплатити заборгованість. Заборгованість, яку просить стягнути позивач, утворилася за період з 01.11.2016 по 01.01.2019, тоді як з позовом позивач звернувся 18.06.2021. Позивачем пропущений встановлений законом строк позовної давності, поважних причин пропуску строку позивач не зазначив, тому відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.11.2016 по 18.06.2018 підлягають відхиленню, оскільки строк позовної давності для стягнення за цей період закінчився. Заборгованість, яку просить стягнути позивач за період з 18.06.2018 по 12.09.2018 підлягає відхиленню, оскільки відповідач електричною енергією не користувалася, а за період з 12.09.2018 по 01.01.2019 підлягає відхиленню, оскільки нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить вже іншому власнику - [PERSON] . У поясненнях від 20.10.2021 представник позивача зазначила, що позивач не отримував від споживача жодного письмового повідомлення про розірвання договору. Споживачем не дотримано умов договору та Правил роздрібного ринку електричної енергії, зняття показів розрахункового приладу обліку на момент припинення права власності споживача на об`єкт не проводилось. Покази приладу обліку, зазначені відповідачем у листі від 12.09.2018, не є належним доказом, оскільки не були зафіксовані обома сторонам. При вирішенні питання щодо строків позовної давності слід враховувати запровадження карантинних заходів, оскільки Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України були доповнені п. 12, яким строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , здійснювалось ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, укладеного між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] . За змістом договору за вказаною адресою встановлено прилад обліку НІК2301АП2, заводський номер 0823709, покази приладу обліку на момент укладення договору - 000010 кВт/год., дата встановлення приладу обліку - 27.05.2013. ВАТ «Запоріжжяобленерго» наразі має найменування ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 271368448 від 19.08.2021, земельна ділянка із кадастровим номером 2322188801:10:001:0570 з 12.09.2018 належить [PERSON] . Як видно з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2018, у вказану дату [PERSON] продала, а [PERSON] купив вільну від забудов земельну ділянку з кадастровим номером 2322188801:10:001:0570, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Правовідносини між енергопостачальником та побутовими споживачами електричної енергії з 11.06.2018 врегульовані Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018. До цього правовідносини були врегульовані Правилами користування електричною енергією для населення, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357. Відповідно до п. 19 Правил користування електричною енергією для населення, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357, які діяли до 11.06.2018, розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357, які діяли до 11.06.2018, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. З 01.01.2019 позивач розпочав провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі отриманої ліцензії, що видана на підставі постанови НКРЕКП № 1415 від 13.11.2018, тобто з 01.01.2019 позивач є оператором системи розподілу та надає послуги з розподілу. Пунктом 1.1.1 ПРРЕЕ визначено, що вони регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Згідно пункту 5.5.5 ПРРЕЕ споживач зобов`язаний: - користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); - здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; - дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; - забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативі правових актів України; - утримувати власні мережі у стані, що відповідає вимогам нормативних документів. Відповідно до п. 6 ПРРЕЕ після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правилами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. Згідно детального стану розрахунків за спожиту електроенергію по особовому рахунку № [NUMBER] ( [ADDRESS] ), за період з 01.11.2016 (покази лічильника - 20 кВт/год.) по 01.01.2019 (3650 кВт.) за адресою: [ADDRESS] , спожито, але не сплачено електричної енергії на загальну суму 3850,14 грн. Таким чином, заборгованість за спожиту електричну енергію складає 3850,14 грн. Із наданих позивачем відомостей з програми «M&I EnergySuite», за адресою: [ADDRESS] , з 21.04.2020 встановлено прилад обліку НІ2301 АР3.0000.0.11, номер 10453826 (а.с. 16). У цьому ж документі містяться відомості про те, що станом на 01.11.2016 покази приладу обліку складають 20 кВ/год., станом на 01.12.2019 - 5189 кВт/год., станом на 17.04.2020 - 22839 кВт/год., станом на 21.04.2020 - 1374 кВт/год., станом на 01.11.2020 - 11738 кВт/год. Згідно наданих позивачем відомостей з програми «M&I EnergySuite», за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.01.2016 по 31.05.2016 спожито та оплачено 10 кВт/год. (а.с. 17). У цьому ж документі зазначено, що у період з 01.01.2016 по 01.01.2019 спожито, але не оплачено 3630 кВт/год. на загальну вартість 3850,14 грн. Згідно відомостей з програми «M&I EnergySuite», за адресою: [ADDRESS] , остання технічна перевірка проводилась 22.04.2021 (а.с. 18). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки з показами приладів від 12.09.2018, показання приладу по електропостачанню станом на день підписання акту - 20 кВ/год. Даний акт містить підписи [PERSON] та [PERSON] , проте він складений без участі представника позивача, а тому не є належним та допустимим доказом того, що станом на 12.09.2018 за показаннями приладу обліку відповідача, нею було спожито 20 кВ/год. У листі повідомлення від 12.09.2018, наданому [PERSON] до матеріалів справи, вона повідомляє Запорізький район електричних мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго» про укладання договору купівлі-продажу із [PERSON] , просить припинити дію договору № 4654193/2184 від 03.06.2013, а також зазначає, що покази лічильника становлять 20 кВ/год. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем даного листа на адресу позивача, а тому суд не може прийняти його як належний та допустимий доказ повідомлення позивача про припинення дії договору. Поруч із цим, суд не може не врахувати наступні умови, які містяться у договорі про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, укладеному між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] . Так, згідно п. 9.11 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013 споживач зобов`язується не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об`єкті письмово повідомити енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватись за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду. Вищевказаному пункту договору кореспондує п. 33 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, який визначає, що договір може бути розірвано достроково у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією. У поясненнях від 20.10.2021 представник позивача послалась на п. 9.11 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, як на підставу своїх вимог. Разом із тим, на переконання суду таке посилання є необґрунтованим, оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню не п. 33 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, а п. 34, який визначає, що строк дії цього договору припиняється у разі припинення права власності чи права користування споживача на даний об`єкт. Отже, суд констатує, що на підставі п. 34 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, 12.09.2018 закінчився строк дії вказаного договору. Крім того, суд ураховує, що за приписами п. 11.6 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013 енергопостачальник зобов`язався проводити не менше як один раз на 6 місяців контрольне знімання показів приладів обліку у споживача відповідно до затверджених графіків. Із наданих позивачем відомостей з програми «M&I EnergySuite» видно, що між 01.11.2016 та 01.12.2019 позивачем не здійснювалось фіксування показів приладу обліку за адресою: [ADDRESS] , а станом на 01.12.2019 показання приладу обліку - 5159 кВт/год. (а.с. 16). У вкладці нарахування за активну електричну енергію у програмі «M&I EnergySuite» видно, що нарахування здійснено одразу за період з 01.11.2016 по 01.01.2019 (а.с. 17). У вказаний період [PERSON] була власником об`єкта нерухомого майна лише з 01.11.2016 по 11.09.2018. З 12.09.2018 право власності перейшло до [PERSON] . У поданому до суду детальному стані розрахунків за спожиту електроенергію за період з 01.11.2016 по 01.01.2019 зафіксовано початкові показники - 20 кВт/год., а також кінцеві показники - 3650 кВт/год. Початкові показники 20 кВт/год. мають своє відображення у відомостях, що містяться у програмі «M&I EnergySuite», а кінцеві показники - 3650 кВт/год. такого відображення не мають. Жоден належний доказ у справі не підтверджує, що станом на 01.01.2019 дійсний, а не розрахований показ лічильника був 3650 кВт/год., як зазначено у детальному стані розрахунків за спожиту електроенергію за період з 01.11.2016 по 01.01.2019, оскільки такий показ лічильника нічим не зафіксований. Саме по собі розрахункове нарахування позивача, відображене у програмі «M&I EnergySuite», таким доказом не є. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно диспозиції ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також суд керується вимогами ст.ст. 79, 80 ЦПК України, які визначають, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У даному разі, через неналежне виконання позивачем приписів п. 11.6 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, неможливо поза розумним сумнівом з`ясувати показання приладу обліку, встановленого за адресою: [ADDRESS] , станом 12.09.2018, тобто на день відчуження [PERSON] належного їй нерухомого майна, чи станом на 01.01.2019, тобто на кінцеву дату стягнення. У цьому зв`язку суд констатує неприпустимість порушення ч. 6 ст. 81 ЦПК України, та покладення в основу судового рішення припущень. Також суд враховує, що у п. 21 договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, де мало б міститись середньомісячне споживання електричної енергії на момент укладення договору, міститься лише посилання на п. 33 ПКЕЕН, але немає розрахованої величини, яка могла б бути використана при розрахунку середньомісячного споживання за наявності для цього підстав. Оскільки [PERSON] з 12.09.2018 не є власником чи співвласником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивачем не доведено, що заборгованість повністю чи частково виникла до 12.09.2018, тобто у період дії договору про користування електричною енергією № 4654193/2184 від 03.06.2013, коли [PERSON] була власником об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , немає підстав стягувати з неї заявлену у позові вартість спожитої електричної енергії. З огляду на те, що відсутні підстави для задоволення позову, немає підстав й для застосування строку позовної давності до вимог позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed