Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, представництво Міністерства закордонних справ України в м. Одесі, про заборону виселення і вселення, надання іншого жилого приміщення та стягнення моральної шкоди. У позивних вимогах позивач за первісним позовом [PERSON] просила суд: - заборонити [PERSON] або будь-яким іншим особам виселяти [PERSON] , [PERSON] , малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , зареєстрованих та проживаючих за адресою: [ADDRESS] , та вселяти в квартиру [ADDRESS] інших осіб у будь-який спосіб; - зобов`язати [PERSON] надати малолітнім дітям [PERSON] і [PERSON] інше постійне жиле приміщення; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50\~000 грн. 00 коп. Позивні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 05 вересня 2019 року на її поштову адресу надійшло попередження про виселення від 01 вересня 2019 року, яке підписане представником відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокатом Дяченко В.І. [PERSON] вважає, що її виселення є неможливим так як в судах перебувають цивільні справи №522/13572/17, №521/8746/18, №522/2725/18, а також Малиноським ВП в м. Одесі здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12015160020000212 від 16 вересня 2015 року, пов`язані з вказаною квартирою. [PERSON] зазначає, що разом із нею зареєстровані та проживають малолітні діти [PERSON] , [PERSON] , і син [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом адвокат Дяченко В.І. первісний позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 71 - 74), в якому просив відмовити у задоволені первісного позову. У відзиві на позовну заяву вказує, що 22 серпня 2014 року відповідач за первісним позовом [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру під [ADDRESS] . Позови [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним судами апеляційної та касаційної інстанції залишено без задоволення. [PERSON] без згоди власника квартири [PERSON] зареєструвала 04 лютого 2017 року малолітні дітей [PERSON] та [PERSON] 09 серпня 2019 року власником квартири [PERSON] підписано договір оренди квартири та акт прийму-передачі квартири в оренду, проте фактично квартира не була передана в оренду так як зайнята [PERSON] та [PERSON] . Разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача [PERSON] за первісним позовом подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , які діють у свої інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, відділ державних адміністративних послуг у Приморському районі міста Одеси, з підстав на ведених у відзиві на первісну позовну заяву. У зустрічній позовній заяві особа, яка її подала, просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно для власника [PERSON] виселивши з квартири під [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на квартиру під [ADDRESS] . 18 лютого 2021 року заяву [PERSON] про залучення третьої особи судом задоволено та залучити до участі у цивільній справі третю особу на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Представник Міністерства закордонних справ України Андреєва Т.В. подала до суду клопотання від 24 листопада 2019 року за №721/17-636-1351 (т. 1 а.с. 105, 106), в якому зазначила, що предмет позову не стосується повноважень, які належать до компетенції МЗС України та його територіальних органів, просила розглядати справу у відсутність Міністерства закордонних справ України та його представництва. Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні проти задоволенні первісного та зустрічного позовів не заперечував, поклався на розсуд суду при вирішенні спору. У судовому засіданні 10.06.2021 з`явились представник [PERSON] та представник [PERSON] , представник останнього просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позову необґрунтований та задоволенню не підлягає, зустрічний позов доведений та підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що 14 липня 2014 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №1015 (т. 1 а.с. 43, 80), [PERSON] придбано у [PERSON] квартиру під [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., зареєстрованого в реєстрі за №826 (т. 1 а.с. 45, 46, 78, 79), 22 серпня 2014 року [PERSON] придбано у [PERSON] вказану квартиру. [PERSON] та [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними та визнання права власності на квартиру. 29 грудня 2015 року Київським районним судом м. Одеси винесено рішення по справі №520/11983/15-ц, яким позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними та визнано право власності на квартиру, - задоволено. 06 червня 2016 року апеляційним судом Одеської області винесено рішення по справі №520/11983/15-ц, яким рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким [PERSON] та [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю. 21 грудня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу по справі №520/11983/15-ц, якою касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено, а рішення апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2016 року залишено без змін. 15 лютого 2018 року Верховним Судом винесено ухвалу, відповідно до якої у допуску до провадження справи №520/11983/15-ц, за заявою [PERSON] та [PERSON] про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, - відмовлено. [PERSON] повторно звернулась з позовом до [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , третя особа ПАТ «ФОРУ БАНК», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди. 06 липня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення по справі №522/2725/18, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа ПАТ «ФОРУ БАНК», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди, відмовлено. 17 липня 2019 року Одеським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року залишено без змін. 02 квітня 2020 Верховним Судом винесено постанову, якою касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року залишено без змін. Відповідно до довідки №П1-145820-ф/л від 12 вересня 2019 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, виданої департаментом адміністративних послуг Одеської міської ради ( т. 1 а.с. 16), з 04 лютого 2017 року по теперішній час, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки №П1-145804-ф/л від 12 вересня 2019 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, виданої департаментом адміністративних послуг Одеської міської ради (т. 1 а.с. 17), з 04 лютого 2017 року по теперішній час, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки (виписка із домової книги про склад сім`ї) вих. №66, виданої 25 травня 2018 року об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Тіністий-Плюс» (т. 1 а.с. 58), за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] з 03 грудня 2010 року по теперішній час, [PERSON] за 20 січня 2006 року по теперішній час, [PERSON] з 04 лютого 2017 року по теперішній час, [PERSON] з 04 лютого 2017 року по теперішній час. Відповідно до попередження про виселення від 30 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 15), направленого представником [PERSON] адвокатом Дяченко В.І. на ім`я [PERSON] , запропоновано останній звільнити займану квартиру в добровільному порядку. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 229797498 від 27 жовтня 2020 року, за [PERSON] зареєстроване приміщення, загальною площею 96,9 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 229801839 від 27 жовтня 2020 року, за [PERSON] зареєстрована 1/2 частина квартири, загальною площею 54,8 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи міститься заява про визнання фізичних осіб недієздатними від 17 квітня 2019 року, відповідно до якої на даний час, [PERSON] фактично мешкає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Оцінюючи аргументи наведені у первісній позовній заяві суд приходить до наступних висновків. Посилання позивача за первісним позовом [PERSON] про неможливість виселення в зв`язку з наявністю цивільних справ №522/13572/17, №521/8746/18, №522/2725/18 є необґрунтованим. 06 липня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення у справі №522/13572/17, яким позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю задоволено повністю та усунуто перешкоди [PERSON] ) у користуванні та розпорядженні власністю та звільнено з під арешту квартиру [ADDRESS] , який накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року по справі № 522/13118/16-ц. Постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року без змін. Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі №522/13572/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року. 07 жовтня 2020 року Верховним Судом заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, - повернуто. В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №521/8746/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу за договором позики. 25 березня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси залишено позов [PERSON] без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири та земельної ділянки. З урахуванням наведеного і того, що рішення які приймались у справах №522/13572/17 та №521/8746/18 не стосуються права користування квартирою під [ADDRESS] , посилання позивача за первісним на вказані обставини не відноситься до предмета спору і є явно необґрунтованим. Враховуючи вказане суд не може взяти до уваги і доводи [PERSON] щодо проведення Малиновським ВП в м. Одесі досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12015160020000212 від 16 вересня 2015 року. На дату розгляду даного спору в суді, відсутній вирок, який набув законної сили, по вказаному кримінальному провадженню. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 серпня 2018 року по справі №595/1271/16-ц (провадження №61-18966св18) зазначив, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Встановивши, що право користування будинком було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім`ї якого він був, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення позову про усунення перешкод в користуванні будинком. Аналогічна позиція сформована в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі №61-158цс14 та постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №465/8613/13-ц (провадження №61-16222св18), від 17 липня 2019 року у справі №320/13248/14-ц (провадження №61-23388св18), від 23 вересня 2019 року у справі №329/398/18 (провадження №61-6362св19). Після продажу [PERSON] 14 липня 2014 року [PERSON] квартири під [ADDRESS] , було припинено право власності [PERSON] на зазначену квартиру, у зв`язку з чим втратилось право користування даним жилим приміщенням у членів його сім`ї: дружини [PERSON] , сина [PERSON] , онуків [PERSON] та [PERSON] . Згідно до довідок №П1-145820-ф/л та №П1-145804-ф/л від 12 вересня 2019 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, виданих департаментом адміністративних послуг Одеської міської ради (т. 1 а.с. 16, 17), проведення реєстрації малолітніх [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відбулося 04 лютого 2017 року, вже після придбання 22 серпня 2014 року [PERSON] зазначеної квартири. Доказів того, що власником квартири [PERSON] надавалась згода на реєстрацію малолітніх [PERSON] та [PERSON] у його квартирі стороною позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) не надано. При захисті прав на користування квартирою [PERSON] посилається на статті 13, 30, 47 Конституції України та звертає увагу на недоторканість житла. \~ \~ \~ \~Посилання [PERSON] на положення ч. 3 ст. 13 Конституції України, відповідно до якого власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству, є необґрунтованим та безпідставним. [PERSON] не зазначає чим саме заподіюється їй шкода або іншим особам, в інтересах яких вона звернулася до суду, використанням власності [PERSON] . \~ \~ \~ \~Не може вважатися обґрунтованим посилання [PERSON] на ст. 30 Конституції України, яка є спеціально нормою, що гарантує проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку лише за вмотивованим рішенням суд і виключних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку. \~ \~ \~ \~Приписи ст. 47 Конституції України передбачаю, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Одночасно, вимоги ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 17 липня 2019 року у справі №320/13248/14-ц (провадження №61-23388св18) зазначає, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись цим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі №6-158цс14. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , малолітні [PERSON] та [PERSON] втратили [INFO] право користування квартирою під [ADDRESS] , після її продажу [PERSON] . Подальше користування вказаною квартирою у відсутність правових підстав для її зайняття, жодним чином не узгоджується з положеннями ст. 30 Конституції України.

Outcome: approved