Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 26.11.2016 року, о 18.30 год., [PERSON] будучи водієм автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. SO 457 AS словацької реєстрації та рухаючись на вказаному автомобілі на відрізку автодороги Київ- Чоп в с. Тийглаш у напрямку з м. Ужгород до м. Чоп, не врахував дорожню обстановку та не обравши у зв'язку з цим безпечну швидкість та порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: пункт 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечною для інших учасників руху об'їзду перешкоди; пункт 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; пункт 1.10. «безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; пункт 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., в результаті чого, не дотримавшись вище вказаних пунктів правил дорожнього руху, не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення з огорожею будинку № 58, що по вул. с. Мігалі в с. Тийглаш, Ужгородського району. Внаслідок вказаної ДТП пасажир автомобіля [PERSON], [INFO], мешканець м. Мукачево, з діагнозом «Політравма. Забій грудної клітини. Рвані рани лівої сідниці та в/3 лівого стегна. Перелом лівої стегнової кістки в с/3 зі зміщенням. Травматичний шок ІІ-ІІІ ступеню», доставлений на лікування в ЦМКЛ м. Ужгород, де останній помер 27.11.2016 року. Порушення [PERSON] вимог п. 12.3, 12.1, 12.4, 1.10 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному звязку з наступившими наслідками. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.201 року, що набрав законної сили 06.11.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, від відбуття якого його звільнено на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році». У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON], з 26.11.2016 року по 27.11.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у анестезіологічному відділенні центральної міського клінічної лікарні м. Ужгорода, яка фінансується за кошти відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради. При цьому витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склали 1565,92 грн. (згідно калькуляції № 1 від 27.11.2016 в розрахунку 1565,92 грн. за один день перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні). У звязку з тим, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі особою, яка вчинила кримінальне правопорушення і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя на рахунок юридичної особи, якій належить останній, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] кошти, витрачені центральною міською клінічною лікарнею м. Ужгород на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 1565,92грн. на користь держави в особі відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради та перерахувати їх на відповідний рахунок, судові витрати покласти на відповідача. Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Суд констатує, що відповідачу [PERSON] було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 26.11.2016 року, о 18.30 год., [PERSON] будучи водієм автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. SO 457 AS словацької реєстрації та рухаючись на вказаному автомобілі на відрізку автодороги Київ- Чоп в с. Тийглаш у напрямку з м. Ужгород до м. Чоп, не врахував дорожню обстановку та не обравши у зв'язку з цим безпечну швидкість та порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: пункт 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечною для інших учасників руху об'їзду перешкоди; пункт 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; пункт 1.10. «безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; пункт 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., в результаті чого, не дотримавшись вище вказаних пунктів правил дорожнього руху, не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення з огорожею будинку № 58, що по вул. с. Мігалі в с. Тийглаш, Ужгородського району. Внаслідок вказаної ДТП пасажир автомобіля [PERSON], [INFO], мешканець м. Мукачево, з діагнозом «Політравма. Забій грудної клітини. Рвані рани лівої сідниці та в/3 лівого стегна. Перелом лівої стегнової кістки в с/3 зі зміщенням. Травматичний шок ІІ-ІІІ ступеню», доставлений на лікування в ЦМКЛ м. Ужгород, де останній помер 27.11.2016 року, що підтверджується копією наявної в матеріалах справи Медичної картки стаціонарного хворого №12362-679, сформованою ЦМКЛ м. Ужгород. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.201 року, що набрав законної сили 06.11.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, від відбуття якого його звільнено на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році». Згідно вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Так, із наявного в матеріалах справи [PERSON] №929/01-5 від 20.11.2018 року головного лікаря ЦМКЛ відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради [PERSON] вбачається, що громадянин [PERSON], знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.11.2016 року по 27.11.2016 року у анестезіологічному відділенні. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілих, з урахування кількості ліжко днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Із наявного в матеріалах справи Розрахунку вартості одного ліжко дня по ЦМКЛ станом за девять місяців 2016 року вбачається, що вартість одного ліжко дня у анестезіологічного відділенні складає 1565,92грн. З наявної в матеріалах справи Калькуляції №1 від 27.11.2016 року видатків на лікування хворого [PERSON], виданої головним лікарем ЦМКЛ [PERSON] вбачається, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склали 1565,92грн. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 18 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров'я», фінансування охорони здоров'я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров'я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров'я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. У відповідності до п.4 зазначеного вище Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. З наявного в матеріалах справи [PERSON] №01-100/25-19/463/ вих.19 від 31.01.2019 року вбачається, що Центральна міська клінічна лікарня м. Ужгорода фінансується за рахунок коштів Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради. Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст. ЦПК України з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які здійснила з вини [PERSON] ЦМКЛ м. Ужгорода на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я, так як невідшкодування вказаних коштів порушує як економічні інтереси держави, так і соціальні інтереси держави, оскільки відшкодовані суми коштів спрямовуються для подальшого фінансування діяльності закладів охорони здоровя. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що із [PERSON] підлягають стягненню витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] на користь держави в особі відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради. У відповідності до\~ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved