Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

До суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів звернувся представник комунального підприємства «Харківводоканал». У судовому засіданні представник позивача вказав, що відповідачі мешкають за адресою [ADDRESS] та являються споживачами послуг з центрального водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку [NUMBER]. У підсумку за боржниками утворилася заборгованість у сумі 6649 гр. 23 коп. яку представник позивача просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказав, що у 2002 році та 2007 році Ленінським районним судом м. Харкова розглядалося питання про стягнення заборгованості за комунальні послуги і позови були задоволені. На користь позивача була стягнута заборгованість. Крім того позивач ставить питання про стягнення заборгованості за межами строків позовної давності та просив суд строки позовної давності. Також відповідач вказав, що позивачем нарахована сума заборгованості на [PERSON],який помер [INFO] і [PERSON] не проживає в квартирі з 1992 року, а нарахування на неї проводять регулярно. Просив задовольнити частково позовні вимоги. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися. Написали заяви з проханням слухати справу за їх відсутності. Суд, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі дійсно зареєстровані в [ADDRESS] та являються споживачами послуг з центрального водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку [NUMBER]. Відповідачі проводять розрахунки з позивачем за спожиті комунальні послуги, але ці платежі носять періодичний характер та сплачуються не у повному обсязі, що знайшло своє підтвердження наданими позивачем розрахунками. Згідно ч.3 ст. 20 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2007 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачами порушений порядок та строки оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Вирішуючи питання про суму заборгованості, суд приходить до висновку про те, що позивач безпідставно просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за період з 1 січня 1999 року по 30 квітня 2013 року, оскільки ст. 256 ЦК України визначене поняття позовної давності, де позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Суд вважає, що підлягає стягненню сума заборгованості у період строку позовної давності, а саме з 1 квітня 2010 року по 30 квітня 2013 року, що за розрахунками позивача складає 1052 гр. 05 коп. Доводи представника позивача про переривання перебігу позовної давності, визначений статтею 264 ЦК України про часткову оплату заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що можуть свідчити про визнання відповідачами суми боргу суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] вказав, що платив за надані послуги рівно скільки, скільки дозволяло його матеріальне становище і ці обставини не позбавляли права позивача звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] та не повинна платити за вказаною адресою комунальні послуги. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Суду зі сторони відповідача не надано доказів, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку була знята з реєстраційного обліку та зареєстрована в іншому місці, а по цьому твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не користувалася наданими послугами до уваги не приймає. Також суд не приймає твердження [PERSON] стосовно безпідставного нарахування за надані комунальні послуги на ім'я [PERSON],який помер [INFO], оскільки розрахунки позивача не містять деталізації на кожну особу, з урахуванням пільг кожної особи та часткових оплат в різні проміжки часу. Суду не надано доказів сторонами, хто в період 2010-1013 років проводив оплату комунальних послух і за таких обставин позбавлений можливості провести розрахунок. Суд приймає до уваги розрахунок позивача про наявність заборгованості за період 210-2013 років та вважає його правильним. Стосовно стягнення суми індексу інфляції у розмірі 49 гр. 07 коп. та стягнення 3% вічних від простроченої суми у розмірі 64 гр. 54 коп. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки спір виник в результаті неналежної оплати за спожиті комунальні послуги, а не з приводу неналежного виконання грошових зобов'язань. Окрім того, належних розрахунків індексу інфляції до суду не надано. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує судові витрати з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial