Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Макіїввугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманої виробничої травми. На обґрунтування заявлених позовних вимог вказує наступне. Позивач з 31.03.1997 року працював на підприємствах вугільної промисловості у підземних умовах. З 04.02.2008 року працював на ВП «Шахтоуправління ім.. С.М.Кірова» ДП «Макіїввугілля» гірником очисного забою. 06.09.2013 року при виконанні трудових обов'язків, а саме під час пересування секції механізованого крплення лави, його було травмовано, про що складений відповідний акт. У зв'язку з даною травмою 19.12.2013 року комісією МСЕК йому було встановлено стійку втрату працездатності 30 %, у зв'язку з чим він був звільнений з підприємства відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку з отриманою травмою позивачу спричинено моральну шкоду. Його стан здоров'я погіршився, отримана травма постіно нагадує фізичними болями про своє існування, повсякденна праця по дому стала для нього непосильною, він швидко відчуває втомленість, слабкість, тому тривалий час не може стояти, йому потрібний регулярний відпочинок, вимушений значну частину свого часу проводити у лежачому положенні. Також він не може виконувати тяжку роботу по господарству, внаслідок чого вимушений звертатися по допомогу до сторонніх осіб. Моральну шкоду оцінює у 30 000 гривень, яка і просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON], подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить суд стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок отриманої у 2013 році виробничої травми виходячи з 30% втрати професійної працездатності у розмірі 30 000 грн. З наданих письмових заперечень представника відповідача Вітер В.Ю., що діє на підставі довіреності, вбачається наступне. Питання про відшкодування моральної шкоди закріплені ст. 23 ЦК України, постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4. В акті про нещасний випадок зазначено, що позивачем при виконанні трудових обов'язків були допущені порушення інструкції з охорони праці. Отже, вважають, що нещасний випадок стався з вини потерпілого. Зазначають, що позивач належним чином не обґрунтував з якого розрахунку він виходиться визначаючи моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. Вважають не доведеним факт, що саме ДП «Маківвугілля» має відшкодовувати моральну шкоду і саме у цьому розмірі. /а.с. 13-14/. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Вимогами ст. 268 ч.1 п.3 ЦК України встановлено, що позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим пошкодженням здоров'я чи смертю. Таким чином, позивачем не порушений строк позовної давності. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разу, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 04.02.2008 року працював на ВП «Шахтоуправління ім.. С.М.Кірова» ДП «Макіїввугілля» гірником очисного забою, 19.12.2013 року був звільнений за станом здоров'я відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України/а.с. 3-5/. Відповідно до акту № 36 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом від 30.10.2013 року, 06 вересня 2013 року [PERSON] при виконання трудових обов'язків, а саме під час пересування секції механізованого кріплення лави, отримав виробничу травму. Причиною настання нещасного випадку у тому числі встановлено порушення ВП «Шахтоуправління ім.. С.М.Кірова» ДП «Макіїввугілля» п.2.3, 3.4 Інструкції з охорони праці № 1 для гірника очисного забою /а.с. 6/. З копії довідки МСЕК серії 10ААА № 231678 від 19.12.2013 року [PERSON] вперше встановлена 3 група інвалідності та 30% втрати професійної працездатності внаслідок отриманої виробнчої травми у 2013 році /а.с.7/. У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] має постійно проходить лікування та обстеження у зв'язку з отриманою травмою на виробництві. Таким чином, у позивача є всі підстави вимагати відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю за нормами вказаного Закону. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та ступінь моральних страждань [PERSON], а саме: стан здоров'я позивача погіршився, отримана травма постіно нагадує фізичними болями про своє існування, повсякденна праця по дому стала для нього непосильною, він швидко відчуває втомленість, слабкість, тому тривалий час не може стояти, йому потрібний регулярний відпочинок, вимушений значну частину свого часу проводити у лежачому положенні. Також він не може виконувати тяжку роботу по господарству, внаслідок чого вимушений звертатися по допомогу до сторонніх осіб. На підставі викладеного, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] - 9 000 грн. і вважає, що це становить справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок ушкодження здоров'я. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial