Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Заявник [PERSON] (далі Відповідач 1) звернулася із заявою про перегляд рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року по справі № 2-24/11 за нововиявленими обставинами, мотивуючи свої вимоги тим, що вона не знала та не могла знати на дату ухвалення рішення від 19 травня 2011 року, що істотною та нововиявленою обставиною у справі є обставина (юридичний факт) вартості майна (поголівя свиней), розмір якого повинен бути відшкодований [PERSON] (далі Позивач), про яку (обставину), тобто дійсну вартість майна, вони не знали та не могли знати на момент ухвалення судового рішення, що переглядається. Юридичний факт вартості майна існував на момент прийняття Каховським міськрайонним судом Херсонської області рішення, проте, не був відомий, та підтверджує нововиявлену обставину за допомогою висновку про оцінку вартості майна, який складено належним субєктом оцінювання, а відтак, така обставина безпосередньо впливає на вирішення спірних правовідносини та, у випадку наявності звіту на дату винесення судового рішення від 19 травня 2011 року, судом в інший спосіб було би вирішено позовні вимоги (цивільний спір). Вважає, що помилково встановлено судом першої інстанції солідарний обовязок щодо відшкодування вартості такого майна та покладення обовязку про відшкодування на Відповідача 1, [PERSON] (далі Відповідач 2), [PERSON] (далі Відповідач 3) та [PERSON] (далі Відповідач 4), оскільки, звітом про проведення оцінки спростовано факт неподільності майна та встановлено розмір вартості майна відносно кожного з Відповідачів 1-3. Заявник надала до суду доповнення до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій Відповідач 1 просить суд скасувати судове рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року по справі № 2-24/11, прийняти нове судове рішення, яким стягнути грошові кошти з Відповідачів 1-3 у розмірі, встановленому незалежною оцінкою (звітом), а в іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. У судовому засіданні представник Відповідачів 1-3 підтримала вимоги заяви про перегляд судового рішення та доповнення до заяви про перегляд судового рішення, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача 4 також підтримала наведені вище заяву та доповнення, просила їх задовольнити. [PERSON] (далі Позивач) надав до матеріалів справи заперечення на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з якого вбачається непогодження Позивача з доводами Відповідача 1 та посилання на відсутність підстав для задоволення заяви про нововиявлені обставини, мотивуючи свої вимоги тим, що Відповідачем 1 у заяві про перегляд судового рішення наведені нововиявлені обставини є доказами, а не юридичними фактами та обставинами, які є підставою для перегляду судового рішення, оскільки істотною є лише та обставина, за умови існування якої, суд ухвалив би принципово інше рішення, та вказує, що така обставина як встановлення вартості майна (поголівя свиней) є новою обставиною, а не нововиявленою, як-то передбачено положеннями ЦПК України. Позивач вказує на те, що вартість поголівя свиней, встановлена у судовому рішенні від 19 травня 2011 року, розрахована виходячи із закупівельних цін за 1 кг живої ваги на час вилучення майна, а відтак підтверджена у належний спосіб. Вважає, що Відповідачі 1-4 не були позбавлені можливості під час розгляду справи надавати власні докази та спростовувати доводи Позивача щодо вартості поголівя свиней, у тому числі шляхом заявленого клопотання про призначення оцінки або товарознавчої експертизи. Також є рішення Дніпровського районного суду м. Херсона залишене без змін касаційною інстанцією, яким відповідачам відмовлено у визнанні права власності на спірне поголівя свиней. Окрім викладеного, Позивач зазначає, що доповнення до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подано поза межами трирічного строку, що, в свою чергу, не передбачено процесуальним законодавством, тому просить відмовити в задоволені заяви в звязку закінченням строку давності. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи з доказами, які знаходяться в матеріалах справи, із застосовуванням норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів, викладених у заяві про перегляд судового рішення та доповненні до такої заяви, та необхідності задоволенням заяви та доповнення, враховуючи наступне. Так, рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року по справі № 2-24/11 задоволено позовні вимоги [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач 1), [PERSON] (Відповідач 2), [PERSON] (Відповідач 3), [PERSON] (Відповідач 4) про визнання права власності на майно, повернення вилученого майна та стягнення вартості вилученого майна, а саме, - визнано за Позивачем право власності на майно: міні-комбікормову установку МКУ-1,5т/год., дробильно-кормову установку «Авіла Факел», трактор МТЗ-80, вилучене з товарної ферми, розташованої за адресою: смт. Любимівка Каховського району Херсонської області вул. Мелітопольська, 2-В для примусового транспортування на ферму за адресою: с. Чорноморівка Каховського району Херсонської області вул. Чапаєва, 1-А, та зобовязано Відповідачів 1-4 повернути майно на товарну ферму в смт. Любимовка Каховського району Херсонської області вул. Мелітопольська, 2-В; стягнуто на користь Позивача з Відповідачів 1-4 солідарно вартість вилученого з товарної ферми, розташованої за адресою: смт. Любимівка Каховського району Херсонської області вул. Мелітопольська, 2-В поголівя свиней в кількості 1904 голови на загальну суму 3252634,00грн. (три мільйона двісті пятдесят дві тисячі шістсот тридцять чотири гривні) та вартість вилученого ячменю в кількості чотирьох тон на суму 4160,00грн. (чотири тисячі сто шістдесят гривень); стягнуто з Відповідачів 1-4 судові витрати, у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 28 липня 2011 року апеляційні скарги Відповідачів 1-4 задоволено; рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 травня 2011 року скасовано; постановлено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідачів 1-4 про визнання права власності на майно, повернення вилученого майна та стягнення вартості вилученого майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року по цій же справі касаційну скаргу Позивача задоволено частково, а саме, - рішення Апеляційного суду Херсонської області від 28 липня 2011 року в частині відмови в позові Позивача про зобовязання Відповідачів 1-4 повернути раніше вилучене майно на товарну ферму по вул. Мелітопольська, 2-В у смт. Любимівка Каховського району Херсонської області та про стягнення на користь Позивача солідарно з Відповідачів 1-4 вартості вилученого з товарної ферми поголівя свиней у кількості 1904 голови на загальну суму 3252634,00грн. скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року. Стаття 362 ЦПК України встановлює строк подання заяв про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами, а саме, - заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду. При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. Строк для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами обчислюється у випадках, встановлених пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, - з дня встановлення обставин, що мають істотне значення для справи. Відтак, датою встановлення нововиявлених обставин щодо вартості майна, що за рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області повинно бути відшкодовано Відповідачами 1-4 на користь Позивача, є 19 листопада 2014 року дата отримання Відповідачем 1 висновку про вартість майна від субєкта оціночної діяльності, що підтверджується безпосередньо Висновком про ринкову вартість обєкта оцінки, який знаходиться у матеріалах справи (а.с.37-60). Тобто, така нововиявлена обставина як вартість майна (поголівя свиней), яка підлягає відшкодуванню Відповідачами 1-4 за судовим рішенням від 19 травня 2011 року та яка існувала на момент прийняття судового рішення, стала відома лише станом на дату отримання оцінки про вартість такого майна. Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року по справі № 2-24/11 набрало законної сили 14 грудня 2011 року, на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року, так як рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 28 липня 2011 року судове рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Таким чином, заява про перегляд судового рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області за нововиявленими обставинами може бути подана у межах трирічного строку, тобто до 15 грудня 2014 року. Отже, суд вважає, що заявник в строк звернулася до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Посилання Позивача у запереченні на той факт, що доповнення до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами подано до суду поза межами трирічного строку, передбаченого ЦПК України, не приймається судом до уваги у звязку з наступним. Частина 2 статті 365 ЦПК України передбачає, що розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Відповідно до статті 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Стаття 31 ЦПК України передбачила, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно з вимогами статті 364 ЦПК України, заяви про перегляд рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. Таким чином, заява про перегляд рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року за нововиявленими обставинами, яка подана Відповідачем 1, за формою та змістом відповідає вимогам статей 119, 364 ЦПК України та розглядається за правилами, передбаченими для розгляду цивільного позову у суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду заяв про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Позивачем за зустрічним позовом заявлено позовні вимоги про визнання права власності та стягнення вартості вилученого майна з Відповідачів 1-4 у розмірі 3252634,00грн. Після відкриття провадження, до суду від Відповідача 1 надійшло доповнення до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, яке розглядається судом як процесуальний документ - визнання Відповідачем 1 позову частково, а отже, подання такого доповнення обмежено лише терміном розгляду позовних вимог Позивача у провадженні за нововиявленими обставинами, а не трирічним строком для подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами. Оскільки, після відкриття провадження, у сторін зявляються права, передбачені статтями 27, 31 ЦПК України, тобто, у відповідності до статті 31 ЦПК України, Відповідачем 1 частково визнано позов Позивача про стягнення вартості майна в сумі 1368123,00грн., шляхом подання доповнення до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Аналізуючи положення статті 27 ЦПК України, суд оцінює доповнення до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якості уточнення вимог Відповідача 1, яке, серед іншого, передбачено змістом статті 27 ЦПК України. За приписами статті 363 ЦПК України, рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ. Застосовуючи викладену норму ЦПК України, слід вказати, що судом, який ухвалив рішення про стягнення з Відповідачів 1-4 вартості майна в сумі 3252364,00грн. є Каховський міськрайонний суд Херсонської області, а отже, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами повинна бути розглянута цим судом. Стаття 361 ЦПК України передбачає, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Частина 2 наведеної вище статті ЦПК України встановила, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», зокрема, зазначено, що судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Враховуючи положення ЦПК України, суд вважає, що наведені Відповідачем 1 у заяві про перегляд судового рішення та доповнення до такої заяви доводи, є нововиявленими та істотними обставинами, які за своєю юридичною природою спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, а за наявності таких обставин під час прийняття рішення, зміст останнього був би іншим, відповідно, іншим чином було би вирішено спірні правовідносини. Суд не погоджується з доводами Позивача, викладеними у запереченні, щодо відсутності правових підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, з урахуванням посилання Позивача на той факт, що істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі заявнику мають бути такими, за умови наявності таких обставин суд ухвалив би принципово інше рішення. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», з якої вбачається, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Виходячи із змісту Постанови за умови існування на момент прийняття рішення нововиявлених обставин, рішенням суду (його резолютивна частина) у інший спосіб було б вирішено спірні правовідносини, тобто, в іншій спосіб було б зазначено (вирішено) про розмір стягнутої з Відповідачів вартості майна, а відтак, Позивач вільно трактує постанову Пленуму ВССУ щодо «принциповості» рішення суду, оскільки «принципове інше рішення» має у своєму юридичному змісті встановлення інших правовідносин або іншого предмету спору, інших сторін тощо, що, в свою чергу, не відповідає положенням наведеної Постанови Пленуми ВССУ. Суд піддає критичній оцінці посилання Позивача на той факт, що істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі заявнику мають бути обставинами, фактами, а не доказами та повинні бути нововиявленими, а не новими, виходячи з положень Постанови Пленуму ВССУ у якій зазначено, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Юридичний факт (обставина) передбачена нормами права конкретна соціальна обставина (подія, дія, стан), що є підставою для настання певних юридичних наслідків, тобто це виникнення, зміна або припинення правовідносин. Ознаками юридичного факту є: фактична обставина - фрагмент дійсності (подія, дія, стан); юридична обставина викликає настання юридичних наслідків, породжуваних правовою нормою. Відтак, зміна вартості поголівя свиней, розмір якої (вартості) повинні відшкодувати Відповідачі 1-4 на користь Позивача є юридичним фактом (обставиною), що існував на момент прийняття судом рішення від 19 травня 2011 року та який (юридичний факт, обставина) пов'язаний зі зміною розміру зобовязань між Позивачем та Відповідачами 1-4. Суд дійшов висновку, що з огляду на положення Пленуму ВССУ, така обставина (юридичний факт) як вартість поголівя свиней, існувала на час ухвалення судового рішення, але залишалася невідомою особам, які беруть участь у справі, та стала відомою тільки після ухвалення судового рішення, а відтак, зміна вартості поголівя свиней, що підлягає відшкодуванню, є нововиявленими обставинами у справі, а не новими обставинами, які не існували на момент ухвалення судового рішення. У відповідності до положень постанови Пленуму ВССУ, згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК). Отже, суд вважає, що посилання Відповідача 1 на Висновок про ринкову вартість обєкта оцінки, який є доказом існування нововиявленої обставини у вигляді вартості поголівя свиней та підтверджує зміну такої вартості та зміну правовідносин між Позивачем та Відповідачами, входить до предмету доказування у цій справі, а за таких обставин, використання Висновку про ринкову вартість обєкта оцінки під час вирішення спірних правовідносин відповідає положенням ЦПК України щодо доказів та їх оцінки судом. У судовому рішенні, яке просить переглянути Відповідач 1, в якості обґрунтування мотивів задоволення позовних вимог, зазначено «… вилучене … поголівя свиней у кількості 1904 голови в натурі повернути бути не може у звязку з обмеженою тривалістю утримання та життя свиней, відшкодуванню підлягає їх вартість відповідно до наявних в матеріалах доказів вартості свиней на загальну суму 3252634,00грн., виходячи з закупівельних цін за 1 кг живої ваги на час вилучення майна». Частина 2 статті 1213 ЦК України передбачає, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна, тобто береться до уваги ринкова вартість майна на момент подання позову, яка далі може бути переглянута на момент прийняття судом рішення. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, у розумінні ЦПК України, які могли підтвердити такий висновок суду, та не містять розрахунку або іншого документу, зі змісту якого можливо було встановити вартість вилученого майна станом на дату прийняття судового рішення. Не спростовує висновки Відповідача 1 твердження Позивача про визначення вартості вилученого поголів'я свиней у кількості 1904 голів, яке підлягає відшкодуванню Позивачу, як незаконно вилучене з його товарної ферми, на загальну суму 3252634,00грн., виходячи із закупівельних цін за 1 кг живої ваги на час вилучення майна. Позивач вказує, що в матеріалах справи містяться довідки про закупівельні ціни на свиней на момент розгляду справи судом станом на серпень-вересень 2009 року, що відповідає критеріям визначеності ринкової (дійсної) вартості. Судом встановлено, що довідки про закупівельні ціни складені станом на серпень-вересень 2009 року, а не на дату прийняття судового рішення (19 травня 2011 року), такі довідки не є документом, який би можливо використати в якості належного та допустимого доказу, оскільки, довідки мають лише посилання на закупівельну ціну за 1 кг живої ваги, та не містять посилання на ідентифікацію вилучених тварин (вік, розмір, вага, кількість тощо), крім того, вказані довідки складені особами, які не мають відповідних повноважень на встановлення дійсної (реальної) вартості поголівя свиней у даному конкретному випадку, а відтак, вказані довідки спростовуються Висновком про незалежну оцінку вартості майна. Доречним, на думку суду, є посилання Відповідача 1 на наявну судову практику, додану до матеріалів справи, яка свідчить про встановлення судами вартості майна з обовязковим посиланням на розрахунок, здійснений належним субєктом, який має повноваження на встановлення дійсної вартості майна. Крім того, Верховним судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не допускається стягнення вартості майна без наявності доказів, у розумінні ЦПК України, та без посилання на такі докази, які обґрунтовують або спростовують позовні вимоги. Таким чином, необхідно зауважити, що під час розгляду спірних правовідносин щодо відшкодування вартості майна, його розміру, в обовязковому порядку, в якості доказів, слід приймати відповідні документи (звіти, довідки тощо), які складені належним субєктом оціночної діяльності з дотриманням при проведенні оцінки правил, стандартів, методологічних підходів, безпосередності огляду до конкретного майна, встановлених чинним законодавством та складені у безпосередній взаємодії з учасниками правовідносин. Відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», який визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів, оцінка майна, майнових прав (далі оцінка майна), за визначенням статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. Суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (стаття 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Згідно із приписами статті 7 наведеного вище Закону оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим, зокрема, у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів. З системного аналізу положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», слід дійти висновку, що встановлення розміру відшкодування вартості майна (поголівя свиней) можливо лише за умови визначення судом вартості такого майна у спосіб, передбачений чинним законодавством, а саме, - за допомогою проведення незалежної оцінки належним субєктом оцінювання, який має відповідну кваліфікацію, сертифікат (кваліфікаційне свідоцтво) та зареєстрований у Державному реєстрі оцінювачів. Проте, не в матеріалах справи, не в рішенні, що переглядається, не має посилань на наявність документів проведення будь-якої незалежної оцінки належним субєктом оцінювання під час встановлення вартості майна, яке підлягає відшкодуванню Відповідачами по справі. Вказане суперечить вимогам ЦПК України, які встановлюють поняття «доказів» у цивільному процесі. Так, стаття 10 ЦПК України передбачила, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 59 ЦПК України). Враховуючи, приписи наведених вище статей Цивільного процесуального кодексу України, та Закон України «Про оцінку майна, майнові права та професійну оціночну діяльність в Україні», які встановлюють обєкт оцінки (спірне майно поголівя свиней) та субєктах оцінювання (фізична або юридична особа, яка має відповідні повноваження), тобто, обставини справи (позовні вимоги про стягнення саме грошових коштів в розмірі 3252634,00грн.), повинні бути підтверджені лише у спосіб проведення оцінки майна. За вимогами статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що Позивачем не доведено, у передбачений чинним законодавством спосіб, розмір вартості втраченого майна, а рішення суду від 19.05.2011 року було прийнято без врахування фактичної (дійсної, реальної) вартості такого майна на дату прийняття судового рішення, встановлену відповідним субєктом оцінювання та у спосіб, передбачений законодавством для встановлення вартості майна. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення» від 18.12.2009 року за № 14 зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд задовольняючи рішення 19.05.2011 року щодо грошових вимог Позивача про стягнення вартості майна в розмірі 3252634,00грн., не навів свої доводи та міркування щодо встановлення саме такого розміру вартості майна, яке підлягає відшкодуванню Відповідачами 1-4, залишив поза увагою, що визначення грошового розміру майна Позивачем ґрунтується на припущеннях, є оцінкою Позивача, яка є недостовірною, та здійснена Позивачем з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, які зазначені тільки довідкою, а отже, є непрофесійною оцінкою, яка проведена з порушенням кваліфікаційних вимог, що визначаються законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, що є порушенням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Постанови КМУ «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Суд надає критичній оцінці посилання Позивача на той факт, що Відповідачі під час розгляду справи не скористалися власними процесуальними правами щодо заявлення клопотань про призначення оцінки субєктом оціночної діяльності, призначення товарознавчої експертизи тощо, у звязку з наступним. Як вбачається з матеріалів справи, предметом зустрічного позову Позивача є визнання за останнім права власності на майно, тобто під час розгляду цивільної справи і Позивачем, і Відповідачами наводилися доводи та надавалися докази для встановлення судом належності спірного майна (права власності). Вартість відшкодування майна є лише юридичним наслідком вирішення судом (встановлення судом) права власності на майно, а у звязку з цим, Відповідачами, якими не визнавалися позовні вимоги Позивача, не використовувалося власне процесуальне право щодо заявлення будь-яких клопотань про вартість майна, право власності на яке останніми підтверджувалося у судовому порядку. Крім того відповідно до статті 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідачі були позбавлені процесуальної можливості звернення до суду касаційної інстанції з клопотанням про призначення оцінки вартості майна та долучення такої оцінки до матеріалів касаційного провадження, оскільки, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Як вбачається із змісту судового рішення Дніпровського районного суду м. Херсона предметом позовних вимог є визнання права власності на майно, у тому числі і на поголівя свиней. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, зазначив, що, по-перше, [PERSON], [PERSON], [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факт права власності на спірне майно, а, по-друге, спірне майно, як предмет матеріального світу (речі), станом на дату прийняття судового рішення, не існує. Водночас, Відповідачем 1 у заяві про перегляд судового рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2011 року по справі № 2-24/11 та доповненні до такої заяви у жодний спосіб не зазначено про спростування факту щодо права власності Позивача на поголівя свиней, не наведено нововиявлених обставин, які б дали змогу поставити під сумнів законність права власності. Відповідачами 1-4 у вказаних процесуальних документах підтверджено право власності Позивача на спірне майно (поголівя свиней), проте, наведено нововиявлені обставини щодо вартості такого майна на момент прийняття судового рішення від 19 травня 2011 року по справі № 2-24/11 та необхідність стягнення з Відповідачів 1-3 на користь Позивача вартості поголівя свиней, з урахуванням нововиявлених обставин, у вигляді відповідного висновку, складеного у відповідності до вимог чинного законодавства належним субєктом оцінювання. Суд вважає, що Відповідач 1 не оскаржує права власності Позивача на поголівя свиней та не намагається спростувати таке право Позивача. Вказаний висновок, на думку суду, кореспондується з положеннями частини 1 статті 57 ЦПК України, яка становила, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, оскільки Відповідач 1 не просить суд переглянути судове рішення Каховського міськрайонного суду від 19 травня 2011 року по справі № 2-24/11 в частині встановлення права власності Позивача на спірне майно (поголівя свиней), а просить переглянути судове рішення в частині розміру (суми) стягнення з Відповідачів на користь Позивача вартості поголівя свиней, отже, судові рішення, якими встановлено права власності на поголівя свиней за Позивачем не входять до предмету доказування та не є належними доказами по справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту опису й арешту майна від 17 серпня 2009 року, складеного державним виконавцем ВДВС Каховського міськрайонного управління юстиції, у Відповідачів 1-3, серед іншого, вилучено та передано на відповідальне зберігання [PERSON] поголівя свиней у кількості 1309 штук; відповідно до акту опису й арешту майна від 19 серпня 2009 року, складеного державним виконавцем ВДВС Каховського міськрайонного управління юстиції, у Відповідачів 1-3 вилучено та передано на зберігання [PERSON] поголівя свиней у кількості 595 штук (фактично ж вилучено поголівя свиней у кількості 547 штук, згідно з поясненнями особи, якій передано майно на відповідальне зберігання ([PERSON]В.), тобто вилучено майна у загальній кількості поголівя свиней 1856 штук, право власності на які, в подальшому, визнано за Позивачем. В акті опису й арешту майна від 19 серпня 2009 року, складеного ВДВС Каховського міськрайонного управління юстиції, міститься пояснення особи ([PERSON]В.), на відповідальне зберігання якій передано вилучене майно, відповідно до яких «було завантажено сорок вісім свиней, але машину зі свинями працівниками охоронної фірми ПП «Центр-Херсон» не було випущено з товарної ферми». З матеріалів справи неможливо встановити з чиєї саме вини відбулося зменшення кількості вилучених свиней, оскільки ні Позивачем, ні Відповідачами (сторонами у справі) не залучався до розгляду справи ВДВС, яким безпосередньо здійснено вилучення майна (поголівя свиней), не направлялися жодні запити, не предявлено жодних претензій. Отже, суд не може застосувати до спірних правовідносин правила статей 1212 ЦК України, яка передбачила, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно, та статті 1213 ЦК України, яка встановила, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна, оскільки втрата поголівя свиней у кількості 48 голів сталася не внаслідок безпідставного набуття права власності на майно Відповідачами по справі. Водночас, Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року за № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень. Так, у відповідності пункту 4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності: 4.2.1. Після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані, зокрема, а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо). Проте, в актах опису й арешту майна від 17 серпня 2009 року та від 19 серпня 2009 року відсутні відмінні ознаки вилученого майна (поголівя свиней), а саме, - відсутня ідентифікація такого поголівя у вигляді кількості свиноматок, хряків, поросят на підйомі, поросят на відгодівлі, відсутнє зазначення ваги кожної тварини, її розмір, вік, стан здоровя (хворі тварини, кульгаві) тощо. Всупереч положенням Інструкції з організації примусового виконання рішень, Відділом державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції не зазначено у відповідних актах опису й арешту майна ідентифікації жодної вилученої тварини. Наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року за № 69, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 серпня 1994 року за № 202/412, затверджено Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків. Пункт 1 наведеної Інструкції визначив, що Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, передбачено проведення підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (далі - підприємство) незалежно від форм власності інвентаризації майна, коштів і фінансових зобов'язань. Відповідно до пункту 3 Інструкції, проведення інвентаризації є обов'язковим, зокрема: в) при зміні матеріально відповідальних осіб (на день прийому-передачі справ); г) при встановленні фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів). Основними завданнями інвентаризації є: а) виявлення фактичної наявності основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, цінних паперів та інших грошових документів, а також обсягів незавершеного виробництва в натурі; б) установлення лишку або нестачі цінностей і коштів шляхом зіставлення фактичної наявності з даними бухгалтерського обліку; в) виявлення товарно-матеріальних цінностей, які частково втратили свою первісну якість, застарілих фасонів і моделей, а також матеріальних цінностей та нематеріальних активів, що не використовуються; д) перевірка реальності вартості зарахованих на баланс основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, цінних паперів і фінансових вкладень, сум грошей у касах, на розрахунковому, валютному та інших рахунках в установах банків, грошей у дорозі, дебіторської і кредиторської заборгованості, незавершеного виробництва, витрат майбутніх періодів, забезпечень та резервів наступних витрат і платежів (пункт 7 Інструкції). У звязку із вилученням у Відповідачів 1-3 поголівя свиней у кількості 1856 штук без жодної ідентифікації таких свиней, їх ваги, віку, стану здоровя тощо, у звязку із зміною матеріально-відповідальної особи та можливого пошкодження поголівя свиней під час транспортування, Відповідачами 1-3 та особою, відповідальною за зберігання майна ([PERSON]В.) здійснено інвентаризацію поголівя свиней, про що складено відповідний інвентаризаційний опис, в якому зокрема, зазначено, дату початку інвентаризації 20.08.2009 року; дату завершення інвентаризації - 25.08.2009 року; місцезнаходження майна; найменування обєктів інвентаризації; номер господарства; вік (міс.); кількість; вага (а.с.64-83). Крім того, у рішенні суду від 19.05.2011 року вказано, що вилучене майно (поголівя свиней у кількості 1904 штуки) «… предмет зобовязання є неподільним і тому є правові підстави для покладення на відповідачів солідарного обовязку по відшкодуванню збитків втратою майна». Суд погоджується з доводами Відповідача 1, що вказане вище твердження суду від 19.05.2011 року є таким, що не відповідає дійсності, враховуючи той факт, що фактично вилучено поголівя свиней у кількості 1856 штук, що є меншим на 48 штук, відповідно і вартість майна, що підлягає відшкодуванню Відповідачами 1-4, є значно меншою, ніж зазначеного у судовому рішенні та стягнуто з Відповідачів 1-4. Такий факт, Відповідач 1 підтверджує наявними в матеріалах справи актами опису й арешту майна, складеними ВДВС Каховського міськрайонного управління юстиції та інвентаризаційним описом. Стаття 179 ЦПК України передбачила, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом (стаття 180 ЦК України), тобто, поняття «тварина» наводиться в Законі України «Про ветеринарну медицину» і означає ссавців, свійську птицю, птахів, бджіл, комах, риб, ракоподібних, молюсків, жаб, амфібій та рептилій. Подільність та неподільність речей наведено у статті 183 ЦК України, а саме, - подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення; неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Юридично неподільним визнаються речі, фізичний поділ яких прирівнюється до знищення речі або нерозумного зменшення її цінності. Подільними визнаються речі, фізичний поділ яких лише пропорційно зменшує вартість отриманих в результаті поділу частин, подільними речами є речі, визначені родовими ознаками. Класифікація речей на подільні та неподільні має практичне значення ще й в аспекті поділу спільної власності і виділення часток із неї. Подільні речі можуть бути поділені між співвласниками з виділом кожному із них його частки в натурі. Неподільна річ передається одному із співвласників, який виплачує іншим вартість їх часток, або ця річ продається, а отримана сума розподіляється між співвласниками пропорційно частці кожного з них (ст. 364 ЦК України). Подільний чи неподільний характер речі впливає на характер зобов'язання: часткове зобов'язання можливе щодо подільних речей, тоді як щодо неподільних - можливе лише солідарне зобов'язання. Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що поголівя свиней у кількості 1904 штуки (фактично 1856 штуки) є подільним, а одна конкретно голова свинини є неподільною, а відтак, і неможливо застосування до спірних правовідносин приписів статті 541 ЦК України щодо солідарного виконання зобовязань, оскільки поголівя свиней (річ, тварина) може бути поділено пропорційно, у відповідності до часток (розміру зобовязання) Відповідачів по справі. До матеріалів справи Відповідачем 1 надано Висновок про ринкову вартість обєкта оцінки, який складено оцінювачем [PERSON], [INFO], економічна, Сертифікат Фонду Держмайна України й УОО № 1439 від 30.10.1999 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 10907 від 10.10.2013 року. З вказаного Висновку вбачається, що обєктом оцінки є біологічні активи (поголівя свиней породи «Українська біла степова»), у тому числі, свиноматки перевіряємі 137 шт., свині на відгодівлі 675 шт., поросята 2-4 місяці 719 шт., поросята на відйомі 325 шт. Метою оцінки є визначення ринкової вартості обєкта оцінки для визначення збитків або розміру відшкодування, згідно чинного законодавства України. Датою оцінки є 20.08.2009 року, розподілені між Відповідачами 1-3 за даними книги обліку («Облік свинопоголівя на фермі с. Любимівка, вул. Мелітопольська, 2-в», Інвентаризаційний опис). За відсутності у судовому рішенні, яке переглядається, посилання на розподілення майна між Відповідачами 1-3, суд сприймає в якості належних та допустимих доказів означені документи, як такі, що складені у відповідності до вимог нормативно правових актів та на підставах, встановлених такими актами (Наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року за № 69, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Таким чином, вартість обєкта оцінки для прийняття рішення щодо подальшого її ефективного використання складає на дату оцінки 20.08.2009 року, складає: Відповідач 1 ([PERSON]), господарство № 65025875 Найменування активівВартість, грн. без ПДВ Свиноматки перевіряємі31 745,00 Свині на відгодівлі127 242,00 Поросята 2-4 місяці140 275,00 Поросята на відйомі 2-х міс.22\~803,00 322 062,00 Відповідач 2 ([PERSON]), господарство № 65025874 Найменування активівВартість, грн. без ПДВ Свиноматки перевіряємі112 313,00 Свині на відгодівлі297 047,00 Поросята 2-4 місяці39 329,00 Поросята на відйомі 2-х міс.49 271,00 497 960,00 Відповідач 3 ([PERSON]), господарство № 65025907 Найменування активівВартість, грн. без ПДВ Свиноматки перевіряємі46 644,00 Свині на відгодівлі397 061,00 Поросята 2-4 місяці104 393,00 Поросята на відйомі 2-х міс.0,00 548 098,00 Загальна вартість обєкта оцінки (поголівя свиней) складає 1\~368\~123,00грн. Таким чином, під час проведення оцінки, оцінювачем встановлено кількість дорослих тварин (більша вага), поросят (менша вага), тобто ідентифіковано тварин по відмінним якостям, призначенням, вазі, віку, стану здоровя, відповідно розраховано вартість такого майна на дату проведення оцінки. Суд вважає за можливе прийняття до оцінки та використання інвентаризаційного опису від 20.08.2009-25.08.2009 років, оскільки така інвентаризація проведена Відповідачами 1-3 із залученням особи, на відповідальне зберігання якій передано поголівя свиней, одразу ж після вилучення поголівя свиней ВДВС Каховського міськрайонного управління юстиції, про що складено відповідні акти опису й арешту майна від 17 серпня 2009 року, та від 19 серпня 2009 року, які досліджені Каховським міськрайонним судом Херсонської області та зазначені у рішенні від 19 травня 2011 року, а отже, визнані сторонами процесу як Відповідачами 1-4, так і Позивачем, оскільки, в матеріалах справи та у тексті судового рішення відсутні будь-які зауваження або заперечення стосовно таких актів опису й арешту майна. З урахуванням наведеного вище суд зазначає, що вартість майна (поголівя свиней), яку Відповідачі 1-4 повинні відшкодувати на користь Позивача складає 1368123,00грн., що підтверджується відповідним документом (висновком субєкта оцінювання, який має відповідні повноваження та зареєстрований належним чином у Державному реєстрі), а відтак, такий документ є належним та допустимим доказом, у розумінні ЦПК України, який спростовує розмір позовних вимог, заявлених Позивачем щодо стягнення вартості майна. Суд погоджується з доводами Відповідача 1, що така обставина, як вартість майна (поголівя свиней), яка повинна бути відшкодована Позивачу Відповідачами 1-4, є юридичним фактом, який існував на момент прийняття судового рішення, але Відповідач 1 не знав та не міг знати до 19.11.2014 року (дата отримання висновку про оцінку майна) про фактичну вартість майна, а отже, наявність такого доказу як звіт субєкта оціночної діяльності є нововиявленою обставиною, який спростовує відповідні висновки суду від 19.05.2011 року про відшкодування вартості майна в розмірі 3252364,00грн., замість відшкодування реальної вартості у розмірі 1368123,00грн., яка (обставина) стала відомою та взагалі почала своє існування лише 19.11.2014 року. Отже, у випадку наявності наведених вище обставин, рішення суду від 19.05.2011 року було б іншим, такі обставини вплинули б на розрахунок суми збитків, відповідно, в інший спосіб було б вирішено цивільний спір та встановлено матеріальну відповідальність Відповідачів 1-4. За таких умов, суд вважає, що вказані обставини, які підтверджуються висновком про оцінку, складеному належним субєктом оціночної діяльності, є нововиявленою обставиною, яка спростовує розрахунки суду під час прийняття судового рішення. Така обставина є істотною для вирішення цивільного спору, оскільки, значно зменшує грошові зобовязання Відповідачів 1-4 перед Позивачем, а розрахунок таких зобовязань (вартість майна) відповідає принципам верховенства права та є справедливим (дійсним, реальним, вірним). Суд не може погодитися з посиланням Позивача на той факт, що зважаючи на те, що спір розглянуто саме за зустрічним позовом [PERSON], з матеріалів справи вбачається, що ні [PERSON], як позивач за первісним позовом, ні [PERSON], ні інші Відповідачі не заперечували проти такої вартості вилученого поголівя, напроти, саме за такою вартістю майно незаконно вилучене на користь [PERSON] за рішенням від 17.08.2009 року, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] задоволено, а саме: - звернуто стягнення на предмет застави від 10.06.2006 року, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] і [PERSON], а саме на 670 голів свиней вартістю 1120000грн., міні-комбікормову установку МКУ-1,5 т/год вартістю 64050грн., конструкції склада (ангара) вартістю 135000грн., визнавши за [PERSON] право власності на вказане майно та зобов'язано [PERSON] передати [PERSON] вказане майно. - звернуто стягнення на предмет застави від 10.06.2006 року, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] і [PERSON], а саме на 650 голів свиней вартістю 1180000грн., визнавши за [PERSON] право власності на вказане майно та зобовязано [PERSON] передати [PERSON] вказане майно. - звернуто стягнення на предмет застави від 10.06.2006 року, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] і [PERSON], а саме на 670 голів свиней вартістю 1110000грн., визнавши за [PERSON] право власності на вказане майно та зобовязано [PERSON] передати [PERSON] вказане майно. Також, Позивач зазначає, що Відповідачі наполягали на законності такого рішення і вартість свиней не спростовували. Разом з тим, неможливо сприймати такі факти в якості встановлення вартості майна (поголівя свиней) оскільки, вказані вище суми (1120000грн., 1180000грн., 1110000грн. відповідно) є сумами позики, за укладеними договорами позики між [PERSON] та Відповідачами 1-3, а майно (поголівя свиней у кількості 670 голів, 650 голів, 670 голів відповідно), є предметом застави за договорами позики між [PERSON] та Відповідачами 1-3, а вартість поголівя свиней, яке було предметом застави задля виконання договірних зобовязань взагалі не визначалася Відповідачами 1-3 та [PERSON] і могла суттєво відрізнятися від суми позики. Позивач не вірно ототожнює суму позики із сумою вартості майна, яке Відповідачі повинні відшкодувати на користь Позивача. Крім того, Відповідач 1 у доповненні до заяви про перегляд судового рішення, з урахуванням нововиявлених та істотних обставин (зміна вартості майна) зазначає про відсутність підстав для солідарного обовязку для відшкодування вартості майна та вказує на неможливість стягнення будь-яких грошових коштів з Відповідача 4. Досліджуючи зміст доповнення та перевіряючи його обґрунтованість доказами судом встановлено наступне. В якості підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 4 ([PERSON]Ю.) солідарно з Відповідача 1-3 вартості майна, у судовому рішенні від 19 травня 2011 року, суд зазначив: «[PERSON] в судових дебатах пояснила, що [PERSON] виставив охорону на фермі, тому вона вжила всіх заходів, щоб вивезти з ферми своє майно та свиней, тим самим підтвердивши, що позовні вимоги [PERSON] були надуманими, направленими на заволодіння чужим майном. В той же час, первісний позов [PERSON] [PERSON] визнала, як і інші відповідачі за первісним позовом. Вказане свідчить про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] завчасно домовилися шляхом подачі цивільного позову та заяви про забезпечення доказів позбавити [PERSON] належного йому майна». Матеріалами справи підтверджується, що вчинення ВДВС Каховського міськрайонного управління юстиції виконавчих дій по вилученню майна у Відповідачів 1-3 на користь Відповідача 4 відбулося у звязку з виконанням судового рішення про забезпечення позову. [PERSON] (Відповідачем 4) заявлено цивільний позов до Відповідачів 1-3 про звернення стягнення на предмет застави за договорами від 10 червня 2006 року. [PERSON], в порядку забезпечення позову, заявлено відповідну заяву про вилучення у Відповідачів 1-3 заставного майна та передання такого майна на зберігання відповідальній особі, з метою недопущення умов, які унеможливлять виконання судового рішення та унеможливлять задоволення вимог, у вигляді виконання зобовязань за договором позики. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 серпня 2009 року по справі № 2-2385/09 вказану заяву про забезпечення позову задоволено, а заставне майно вилучене та передано на зберігання відповідальній особі. Також, матеріали справи містять розписки від 20.11.2005 року про отримання позики від Відповідача 4 ([PERSON]Ю.) Відповідачем 1 ([PERSON]М.) в розмірі 1800000,00грн. (один мільйон вісімсот тисяч гривень), Відповідачем 2 ([PERSON]А.) в розмірі 1800000,00грн. (один мільйон вісімсот тисяч гривень), Відповідачем 3 ([PERSON]М.) в розмірі 1110000,00грн. (один мільйон сто десять тисяч гривень). Стаття 1049 ЦК України передбачила обовязок позичальника повернути позику, а саме, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд 19.05.2011 року залишив поза увагою зміст договорів позики від 20.11.2005 року, а саме п. 3.1 договору, який передбачив, що метою надання позики Відповідачам 1-3 є «організація господарської діяльності по розведенню свиней», тобто, метою укладення договору позики Відповідачами 1-3 є той правовий результат, на досягнення якого спрямований правочин (розведення свиней). Відтак, цілком закономірними є вимоги [PERSON] про вилучення свиней у Відповідачів 1-3, в якості забезпечення позову, який подано внаслідок невиконання Відповідачами 1-3 грошових зобовязань. Проте, враховуючи вищенаведені обставини, що передували виникненню спірних правовідносин між Позивачем та Відповідачами 1-3, судом 19.05.2011 не досліджено такі правовідносини, не вивчено відповідні докази, що свідчать про факт укладання договорів позики, договорів застави та нівельовано наявність таких правовідносин між Відповідачем 4 та Відповідачами 1-3 лише одним припущенням про «надуманість позовних вимог [PERSON]Ю.» та «направленими на заволодіння чужим майном» без посилання на будь-які докази, які могли підтвердити такі висновки суду. Неможливо, на думку суду, погодитися з безпідставністю позовних вимог [PERSON], при цьому не досліджуючи фактичні обставини та не застосовуючи положення статті 204 ЦК України, яка встановила, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. До того ж, визнаючи «позовні вимоги надуманими», суд першої інстанції поставив під сумнів правомірність укладених договорів позики та вийшов за межі позовних вимог Позивача ([PERSON]Г.), оскільки останнім не заявлено жодних позовних вимог щодо визнання договору позики недійсним або удаваним. У той же час, матеріали справи не містять докази та їх обґрунтування щодо спростування факту укладення договорів позики. Залишено поза увагою і факт виконання Відповідачами 1-3 зобовязань за договором позики, які у подальшому стали підставою для скасування заходів забезпечення позову та повернення вилученого майна. Частиною 3 статті 545 ЦК України встановлено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відтак, копії розписок у матеріалах справи підтверджують факт виконання Відповідачами 1-3 грошових зобовязань перед Відповідачем 4. Матеріалами справи підтверджується, що, у подальшому, у звязку з врегулюванням спірних відносин, а саме, - виконанням Відповідачами 1-3 власних зобовязань за договором позики у повному обсязі, шляхом повернення [PERSON] грошових коштів, Відповідачі 1-3 звернулися до суду із заявою про скасування ухвали про забезпечення позову (у звязку з домовленістю між сторонами). Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 4 вересня 2009 року скасовано ухвалу про забезпечення позову від 12 серпня 2009 року, а раніше вилучене майно повернуто Відповідачам 1-3, що підтверджується копією акту опису й арешту майна від 11 вересня 2009 року, складеного державним виконавцем ВДВС Каховського міськрайонного управління юстиції. Суд приймає до уваги, що у відповідності до статті 11 ЦПК України, у вигляді частини 2, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, стаття 31 ЦПК України встановила, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Відмова [PERSON] від цивільного позову до Відповідачів 1-3 про звернення стягнення на майно обґрунтована відсутністю між сторонами будь-яких неврегулюваних спорів та виконанням Відповідачами 1-3 власних зобовязань у повному обсязі за договорами позики, також є процесуальним правом, яким позивач ([PERSON]Ю.) може вільно розпоряджатися на свій розсуд. Суд вважає, що зазначення про «надуманість позовних вимог [PERSON]Ю.» та переслідування мети щодо заволодіння майна Позивача, є безпідставним, оскільки факт укладання між [PERSON] та Відповідачами 1-3 є доведеним у належний спосіб, із посиланням на належні та допустимі докази, та не заперечується вказаними вище особами. До того ж, вилучення майна у Відповідачів 1-3 є передбаченим законодавцем способом захисту інтересів та за своєю юридичною природою покликане забезпечити повне та безумовне виконання судового рішення боржниками. Відтак, є неправильним висновок щодо солідарного стягнення з [PERSON] вартості майна (поголівя свиней) в сумі 3252634,00грн., оскільки [PERSON] повернуто майно на користь Відповідачів 1-3 після виконання останніми боргових зобовязань, а отже неможливо застосовувати до наведених спірних правовідносин вимоги статті 155 ЦК України, яка зокрема, передбачає, що у разі скасування заходів забезпечення позову, особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. Суд зазначає, що обовязковою підставою для відшкодування збитків є збитки, завдані особі забезпеченням позову, а оскільки особами, відносно яких застосовано забезпечення позову є Відповідачі 1-3 (за ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 серпня 2009 року), то і право на відшкодування таких збитків мають виключно такі особи, а не Позивач по справі. Крім того, для відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, такі збитки повинні бути в наявності, але враховуючи відсутність таких збитків (повернення вилученого майна), відсутні підстави для будь-якого відшкодування і лише особами, відносно яких вчинено дії щодо забезпечення позову. Разом з тим, стаття 1166 ЦК України передбачає, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Так, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави визнаються загальними у юридичній практиці, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. У частині 1 статті 1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обовязкову підставу відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Обовязковою підставою відповідальності, за положеннями статті 1166 ЦК України, є також причинний звязок між протиправною поведінкою і шкодою, тобто заподіювач шкоди повинен діяти умисно, а саме, - передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати. За загальним правилом, шкода, завдана правомірними діями, не підлягає відшкодуванню. Таким чином, враховуючи вищенаведене слід зазначити, що [PERSON] не завдав шкоди Позивачу, оскільки, майно вилучалося не у Позивача, вилучене майно у повному обсязі було повернуто Відповідачам 1-3; відсутня протиправність поведінки [PERSON], так як майно вилучалося на підставі відповідного судового рішення (ухвали про забезпечення позову); відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями (поведінкою) [PERSON] та шкодою, завданою Позивачу, оскільки дії [PERSON] по вилученню майна обґрунтовані лише власними потребами отримати від Відповідачів 1-3 виконання їх грошових зобовязань по відношенню до [PERSON] (виконання договору позики та повернення грошових коштів); відсутня вина [PERSON] по відношенню до Позивача та вилученого майна, яке у подальшому було повернуто у повному обсязі без заподіяння такому майну будь-якої шкоди. Всупереч викладеному, стягуючи з [PERSON] вартість шкоди майна, не враховано, що, за правилами статті 1166 ЦК України, без доведення відповідних складових протиправної поведінки заподіювача шкоди ([PERSON]Ю.) та підтвердження належними та допустимими доказами, є неможливим покладення обовязку відшкодування вартості завданої шкоди. Суд зазначає, що у правовідносинах між Позивачем та Відповідачем 4 ([PERSON]Ю.) відсутні договірні зобовязання, цивільні зобовязання, що виникають з договору. Відтак, з метою однакового застосування положень статті 1166 ЦК України, суд враховує судові рішення Верховного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Так, Позивачем по справі 3 березня 2010 року направлено скаргу прокурору Херсонської області та начальнику УМВС України у Херсонській області у тому числі, про фіктивні боргові зобовязання Відповідачів 1-3 на користь Відповідача 4 ([PERSON]Ю.), фактів незаконного заволодіння майном, удаваності договорів застави майна, тобто, надуманості позовних вимог [PERSON] У подальшому, при перевірці такої скарги уповноваженими органами не виявлено в діях Відповідача 4 мети (вини), направленої на заволодіння майном Позивача, тим більш, не виявлено змови Відповідача 4 з Відповідачами 1-3, шляхом укладення договорів позики, як і не встановлено фіктивність таких договорів, про що свідчить відсутність будь-яких заходів реагування за такою скаргою. Досліджуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що у діях Відповідача 4 ([PERSON]Ю.) вбачається наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. Окрім цього, суд зазначає, що матеріали справи містять копію скарги Позивача, направлену прокурору Херсонської області та начальнику УМВС України в Херсонській області, про фіктивні боргові зобовязання Відповідачів 1-3 на користь Відповідача 4 ([PERSON]Ю.), фактів незаконного заволодіння майном, удаваності договорів застави майна, тобто, надуманості позовних вимог [PERSON] Враховуючи відсутність будь-яких заходів реагування за такою скаргою (відсутність в матеріалах справи будь-яких документів), можливо зробити висновок про те, що уповноваженими органами не виявлено в діях Відповідача 4 мети (вини), направленої на заволодіння майном Позивача, тим більш, не виявлено змови Відповідача 4 з Відповідачами 1-3, шляхом укладення договорів позики, як і не встановлено фіктивність таких договорів. До того ж, суд вважає за необхідне вказати, що з урахуванням наявності в матеріалах справи висновку про оцінку майна, встановлення належності поголівя свиней у певній частині кожному з Відповідачів 1-3, не вбачається належності поголівя свиней Відповідачу 4 (у звязку з їх поверненням Відповідачам 1-3), а саме, - вартість поголівя Відповідача 1 становить 322 062,00грн., Відповідача 2 - 497 960,00грн., Відповідача 3 - 548 098,00грн. Загальна вартість поголівя свиней складає 1\~368\~123,00грн. Отже, поголівя свиней (річ, тварина) може бути поділено пропорційно у відповідності до часток (розміру зобовязання) Відповідачів 1-3, а [PERSON] (Відповідач 4) не може бути боржником по відношенню до Позивача, так як не мав з останнім жодних цивільно-правових відносин та не погіршував, не пошкоджував, не володів майном Позивача. На користь цього висновку свідчать положення ЦПК України. Відповідно до статті 32 ЦПК України, позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки. З аналізу наведеного вище вбачається, що позовні вимоги відносно Відповідача 4 не можуть бути предявлені та задоволені з огляду на той факт, що Відповідач 4 не має спільних прав та обовязків ні з Позивачем, ні з Відповідачами 1-3 (у звязку з врегулюванням спірних правовідносин за договорами позики); права та обовязки Відповідача 4 виникли з різних правових підстав (невиконання зобовязань за договором позики за первісним позовом та визнання права власності, стягнення вартості майна за зустрічним позовом); предметом спору не є однорідні права та обовязки, оскільки первісний та зустрічний позови направлені на захист різних прав, які виникли за різними цивільно-правовими угодами. Враховуючи вище викладене, з урахуванням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність солідарного стягнення грошових коштів з Відповідача 4, а відтак, вважає за необхідне скасувати судове рішення та прийняти нове.

Outcome: partial