Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], який вказав, що після смерті його батька 02.01.1983р. відкрилась спадщина на ? частину будинку під № 5 по вулиці Серогодського в м.Одесі. Позивач й відповідач (яка є донькою спадкодавця та сестрою позивача), а також дружина померлого з заявами про прийняття спадщини не звертались, але фактично прийняли спадщину в рівних частках тобто по 1/6 частині будинку кожен. А після смерті матері сторін за твердженням позивача відкрилась спадщина на 2/3 частин вказаного будинку, яку сторони успадкували в рівних частках. Позивач протягом багатьох років мешкав в будинку не отримуючи правовстановлюючі документи, а саме свідоцтва про право на спадщину, був впевнений в тому, що [PERSON] JI.B. також не отримувала ніяких документів, але 23.02.2012р. йому було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - на ? частину спадкового майна. Так як в грудні 2014 року позивачу за його твердженням випадково стало відомо про те, що 03.04.2001р. нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори [PERSON] було видане на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON] на належну йому ? частину житлового будинку та надвірних господарських споруд № 5 по вул.Сєрогодського в м.Одесі, відповідач приховала від нотаріуса наявність інших спадкоємцев за законом, а нотаріус не з'ясувала, хто, крім [PERSON] прописаний та проживає в спірному будинку, що в сукупності призвело до порушення моїх прав на спадкування, позивач просить: - встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON], померлого 02.01.1983р.; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.04.2001р. на майно померлого [PERSON], видане нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім'я [PERSON], на майно померлого [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 1-1536; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.02.2012р. на майно померлої [PERSON], видане нотаріусом Четвертої Одеської Державної нотаріальної контори [PERSON] на ім'я [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 4-104; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.01.2012 р. на майно померлої [PERSON], видане нотаріусом Четвертої Одеської Державної нотаріальної контори [PERSON] на ім'я [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 5-41; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку під № 5 по вул.Сєрогодського в м.Одесі, який в цілому складається з одного черепашкового житлового будинку, житловою площею 32,5 кв.м., зазначеного літ.А плану та надвірних будівель та споруд: 3- убиральня, № 1-4 - огородження, І, II - мостіння, III - цистерна, розташованих на земельній ділянці площею 591 кв.м., яка знаходиться в фактичному користуванні. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві підстави. Додатково зазначала, що позивач спадщину прийняв фактично, проживаючи у спірному домоволодінні, строк звернення до суду позивачем пропущений не був, так як про порушення свого права він дізнався у грудні 2014р., а своє право власності зареєстрував 13.08.2013р., та що діюче законодавство визначає такий захист права, як визнання свідоцтва про право власності недійсним. Адвокат відповідача заперечував проти задоволення позову, просив застосувати строки позовної давності відповідно поданій письмовій заяві, а посилання позивача на те, що він не міг подумати про порушення своїх прав не є підставою для недотримання строку позовної давності; що твердження позивача про те, що він узнав про порушення своїх прав в грудні 2014 року нічим не підтверджено. Крім того адвокат відповідача заперечував факт прийняття спадщини позивачем, посилаючись на те, що позивач проживав в частині будинку, яка була зведена самочинна, до складу спадкового майна не увійшла, а тому позивач не може вважатися таким, що фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Адвокат відповідача також зазначав, що чинна редакція ст.261 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, але жодного аргументу стосовно того, що відповідач [PERSON] не мала права на спадкування, позивачем не надано, жодних інших аргументів стосовно законних підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, що оскаржуються, позивачем також не надано, а тому позивач обрав неправильну форму захисту своїх прав. Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є сином [PERSON] (а.с. 20) та проживає в будинку під № 5 по вулиці Серогодського в м.Одесі з часу народження. Як встановлено судом з пояснень свідків та підтверджується технічним паспортом на домоволодіння, за життя [PERSON] разом з сином [PERSON], але переважно за рахунок та зусиллями [PERSON] для поліпшення житлових умов сина, який одружився, було самочинно побудовано до будинку під № 5 по вулиці Серогодського в м.Одесі житлову прибудову літ. «А1», прибудова літ «а1», гараж літ. «В», літня кухня літ. «Г», котельна літ. «Д», в яку оселився та досі проживає позивач по справі. [PERSON] помер 02.01.1983р. (а.с. 21). Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до Восьмої одеської державної нотаріальної контори звернулась відповідач, яка є донькою спадкодавця (а.с. 83, 84зв). [PERSON] дала нотаріусу свою згоду на визначення долі померлого у вигляді ? частини будинку під № 5 по вулиці Серогодського в м.Одесі (а.с. 83зв). 03.04.2001р. [PERSON] отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння під № 5 по вулиці Серогодського в м.Одесі, яке складається з одного камяного будинку жилою площею 32,5 кв.м., позначеного в схематичному плані під літ. «А» та надвірних господарських будівель та споруд, позначених літерами: «З» - вбиральня, «1-4» - огородження, «І, ІІ» - мощення, «ІІІ» - цистерна, розміщені на земельній ділянці розміром 591кв.м. (а.с. 95). Самовільно зведені жиле «А1», гараж «В», літня кухня «Г», котельна «Д» в свідоцтво та оцінку спадкового майна не включені. [PERSON] померла 19.04.2002р. (а.с. 65) та з заявами про відкриття спадщини звернулись сторони по справі (а.с. 63, 64). 19.01.2012р. [PERSON] було видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, яка складається з права власності на ? частину житлового будинку під № 5 по вулиці Серогодського в м.Одесі, яке в свою чергу складається одного черепашникового житлового будинку жилою площею 32,5 кв.м., позначеного в схематичному плані під літ. «А» та надвірних господарських будівель та споруд, позначених літерами: «З» - вбиральня, «1-4» - огородження, «І, ІІ» - мощення, «ІІІ» - цистерна, розміщені на земельній ділянці розміром 591кв.м. на ? частину спадкового майна (а.с. 80). Позивач по справі отримав таке саме свідоцтво 23.02.2012р. (а.с. 81 зв). Як вбачається з зазначених вище свідоцтв самовільно зведені житлова прибудова літ. «А1», прибудова літ «а1», гараж літ. «В», літня кухня літ. «Г», котельна літ. «Д» в свідоцтва та оцінку спадкового майна не включені. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України в редакції від 18.07.1963р., зокрема розділом VII «Спадкове право», стаття 529 якого визначає спадкоємцями першої черги в рівних частках дітей, дружину і батьків (усиновителів) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини ст. 548 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. Стаття 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. визначає, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та/або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в правових позиціях від 01.12.1997р. в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році в п. 64 зазначає, що розглядаючи позови спадкоємців про визнання за ними права на частку спадкового майна, а свідоцтва про право на спадщину - недійсним щодо цієї частки суд має враховувати дотримання позивачем, як передбаченого ст. 549 ЦК України шестимісячного строку на прийняття спадщини, так і встановленого ст. 71 цього Кодексу загального строку позовної давності для звернення з вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Якщо пропущений шестимісячний строк не буде продовжений, посилання на пропуск строку, встановленого ст. 71 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. не потрібне, оскільки для вирішення безпідставних вимог строку давності не встановлено. Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. і прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, само по собі проживання в іншій частині будинку, поділеного в натурі, зберігання відсутньою особою прописки у спадковій частині будинку не є такими діями. Таким чином, оскільки позивач проживав в самовільно збудованій частині будинку, яка до складу спадкового майна не входить (так як при здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва), з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, таким чином спадщину фактично не прийняв. Суд критично ставиться до посилань представника позивача на те, що прибудова є належністю основної речі, а тому позивач фактично спадщину прийняв, так як права власності на обєкт самочинного будівництва а ні у спадкодавця, а ні у позивача не виникло. Зокрема, суд звертає увагу на те, що позивач також брав участь у будуванні цього самовільного збудованої частини будинку, а тому твердження представника позивача про те, що все це майно (будівельні матеріали, обладнання тощо) належить спадкодавцю, суперечить встановленим обставинам по справі. Стовно вимог позивача про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.02.2012р. та від 19.01.2012 р. на майно померлої [PERSON], суд виходить з того, що оскільки позивач спадщини після смерті батька не прийняв, тому відсутні підстави для визначення іншого розміру часток спадкоємців після смерті [PERSON]. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки ст. 71 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. Як зазначає в своїй Постанові ВСУ від 12.06.2009р. № 2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції в п. 26 причини пропуску позовної давності є предметом доказування. Разом з тим, як розяснює пленум ВСУ в абз.3 п.11 своєї постанови від 18.12.2009р. за N 14 „Про судове рішення у цивільній справі встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як зазначає позивач, він отримав свідоцтво про право власності 23.02.2012р., а до суду звернувся з позовом 25.02.2015р., тобто з пропуском строку позовної давності; заяв про його поновлення стороною позивача не озвучувалось. Таким чином, створивши сторонам усі умови щодо забезпечення реалізації процесуальних прав, направлених на вирішення заявлених позовних вимог, діючи виключно в межах предмету спору, суд доходить до висновку про те, що в задоволені позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та визнання права власності на спадкове майно має бути відмовлено в повному обсязі з підстав недоведеності позову. Такого висновку суд дійшов зокрема з урахуванням тих обставин, що заявляючи фактично вимоги про зміну розміру часток спадкоємців у спадковому майні, на яке вони отримали, з урахуванням долі [PERSON], позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини нею після смерті [PERSON] позивачем не заявлялось; крім того, позивач не позбавлений права на введення в експлуатацію самовільних будівель, в яких він проживає, що в будь-якому випадку вплине на розмір часток співвласників спірного домоволодіння. Судом не приймаються до уваги інші пояснення сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Outcome: dismissed