Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сімейне життя між позивачем та відповідачкою не склалося в силу різних поглядів на життя, в зв'язку з чим шлюбні відносини припинилися, сімейного бюджету немає. У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 03 серпня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 03 серпня 2002 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 87. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких є позивач, а мати - відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучено до матеріалів справи, і які залишаються проживати разом з відповідачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, останні півроку шлюбні відносини з відповідачкою перетворилися на відносини як знайомих, а не як подружжя. Шлюб не будується на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Припинено шлюбні відносини та ведення спільного господарства, в кожного окремий бюджет. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спірних питань на час розгляду справи в суді по розподілу сумісного майна немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved