Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулася [PERSON] з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і подальше збереження сімї є неможливим. Крім того, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги для утримання неповнолітніх дітей не надає. Просить розірвати шлюб, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти для утримання неповнолітніх сина та доньки в розмірі 2000 гривень до досягнення дітьми повноліття. Сторони в судове засідання не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач свої вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач позовні вимоги визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів для утримання неповнолітніх дітей. Однак, просить стягувати мінімальний розмір аліментів, встановлений для дитини певного віку, оскільки, він не має постійного місця роботи, відсутній регулярний дохід, тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень, як того просить позивач. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 30 вересня 2001 року у виконкомі Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №11 (а.с. 6). Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Причиною розпаду сімї є те, що у подружжя розбіжні погляди на життя, ведення домашнього господарства, вирішення різного роду побутових та сімейних питань, несумісність характерів, на підставі чого в сімї виникали сварки та різного роду непорозуміння. На даний час кожен із подружжя проживає окремо, за час окремого проживання ніхто із сторін не приймав жодних заходів для збереження сімї. Зясувавши фактичні взаємини подружжя й дійсні причини позову, суд вважає, що спільне подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б як їх інтересам, так і інтересам неповнолітніх дітей, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України дає підстави для розірвання шлюбу. Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO] (а. с. 7) та донька [PERSON], [INFO] (а. с. 8), які проживають з матірю та перебувають на її утриманні (а.с. 9). В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання неповнолітньої дитини. Обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття закріплений частиною 2 статті 51 Конституції України. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, а не солідарним. Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №78 9 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН). Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2005 року, № 2901 4) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII затверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення із відповідача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд не може врахувати стан здоровя відповідача, чи є у нього інші утриманці, оскільки, суду не надано відповідних доказів. Відповідачем визнаються позовні вимоги щодо стягнення аліментів для утримання неповнолітніх дітей, однак, заперечується розмір аліментів, які просить стягувати позивач (2000 гривень щомісячно), мотивуючи це відсутністю постійного та регулярного заробітку, який би дав можливість сплачувати обумовлену суму аліментів. Беручи до уваги те, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей згідно статті 180 СК України, суд, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, затвердженого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII, для дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, приходить до висновку, що обґрунтованим і справедливим буде розмір аліментів на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття та часткове задоволення таким чином позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок, про що свідчить квитанція №39 від 30.01.2017 року (а.с. 1). З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.88 ЦПК України приходить до висновку про присудження [PERSON] судових витрат, зокрема, судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. На підставі ст., ст. 105, 110, 112, 235 ч.8, 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved