Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

До Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Содружество», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання господарського договору недійсним. За позовом [PERSON] зазначає, що 14 серпня 2015 року між ТОВ «ГК «Содружество» та фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі: ФОП [PERSON], позивач) був укладений Договір доручення на придбання, відповідно до умов якого, ТОВ «ГК «Содружество» (Довіритель) доручає, а ФОП [PERSON] (повірений), діючи від імені та за рахунок Довірителя, зобовязується проводити закупівлю меду бджолиного натурального у фізичних осіб-пасічників з метою придбання їх довірителем (п.1.1). Проте, [PERSON] стверджує, що даний договір нею не підписувався (підпис виконаний не нею), а умови даного договору їй не знайомі та нею не виконувалися. У звязку з чим, вважає, що даний договір має бути визнаний недійсним у судовому порядку з підстав невідповідності між її волею та волевиявленням при вчиненні правочину, тобто у правочині її зовнішнє волевиявлення не відповідає її внутрішній волі, яка не була спрямована на досягненні відповідного юридичного наслідку, а тому ці дії не може розглядатися як правочини, які призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обовязків. В судові засідання представник позивача не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач, а також третя особа у судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви про розгляд судом справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. До суду надійшли письмові заперечення ТОВ «ГК «Содружество» на позов [PERSON], а також письмові пояснення третьої особи [PERSON] з доданими до них документами на підтвердження наданих заперечень та пояснень. Вивчивши матеріали позовної заяви [PERSON], дослідивши письмові заперечення ТОВ «ГК «Содружество» та письмові пояснення [PERSON], а також у сукупності з іншими матеріалами справи, суд встановив. 14 серпня 2015 року між ТОВ «ГК «Содружество» та фізичною особою підприємцем [PERSON] був укладений Договір доручення на придбання, відповідно до умов якого, ТОВ «ГК «Содружество» (Довіритель) доручає, а ФОП [PERSON] (повірений), діючи від імені та за рахунок Довірителя, зобовязується проводити закупівлю меду бджолиного натурального у фізичних осіб-пасічників з метою придбання їх довірителем (п.1.1). Судом встановлено, що фактично договір був підписаний від імені ФОП [PERSON] громадянином [PERSON]. 11 серпня 2015 року ФОП [PERSON] відповідно до нотаріальної довіреності приватного нотаріуса Великоолександрівського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], ознайомившись із текстом довіреності та розуміючи її зміст, підписала її. Фактично, за змістом довіреності, вона, як дієздатна особа, надала право [PERSON] представляти свої інтереси, як фізичної особи підприємця, у всіх державних та недержавних органах, у всіх питання з ведення господарської діяльності з правом подавати та підписувати від її імені усі первинні документи, що складаються під час здійснення господарської діяльності, зокрема із закупівлі меду бджолиного, банківські документи та документи податкової звітності, укладати від мого імені будь-які договори, вести від її імені переговори, отримувати дохід, грошові кошти від здійснення своєї господарської діяльності (користуватися картковими рахунками, знімати готівку з карток) і таке інше. Довіреність видана без права передоручення строком на пять років та дійсна до 11.08.2012 року. 14.08.2015 року директором ТОВ «Група компаній «Содружество» [PERSON] видана довіреність, якою ТОВ «Група компаній «Содружество» уповноважило фізичну особу-підприємця [PERSON], від імені якої на підставі довіреності від 11.08.2015 року, зареєстрованої в реєстрі № 761, діє [PERSON], складати та підписувати акти по заготівлі меду, воску та інших продуктів бджільництва від індивідуальних продавців-пасічників. Для чого [PERSON] надається право підпису в закупівельних актах. Довіреність видана строком на один рік та дійсна до 14.08.2016 року. Проте, позивач зазначає, що договір доручення на придбання від 14.08.2015 року нею не укладався, з його умовами вона не була ознайомлена, та нею не був підписаний. З урахуванням цих обставин слідує те, що [PERSON] по факту особисто, як фізична особа-підприємець, фінансово-господарську діяльність не здійснювала, тому, звичайно, вона не складала, не підписувала і не подавала до фіскальних органів податкову звітність, не укладала та не підписувала ніяких договорів фінансово-господарської діяльності із закупівлі меду та його поставки, зокрема не представляла свої інтереси за договором доручення на придбання від 14.08.2015 року, укладеного з ТОВ «ГК «Содружество», в якому за ФОП [PERSON] розписався [PERSON] (на підставі нотаріальної довіреності). Зазначені дії від її імені вчиняв [PERSON] на підставі добровільно підписаної [PERSON] нотаріальної довіреності від 11.08.2015 року. Крім того, факт здійснення фактичної господарської діяльності за договором доручення на придбання від 14.08.2015 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «ГК «Содружество» підтверджується письмовими доказами - бухгалтерським документами, складеними в період дії договору, а саме: звітами про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт, закупівельними актами з копіями паспортів фізичних осіб пасічників, товарно-транспортними накладними, звітами повіреного, що були надані відповідачем та третьою особою до письмових заперечень та пояснень. Вивченням змісту наданих суду бухгалтерських документів суд визнає їх як первинні документи, що складені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (ст. 9) та підтверджують фактичне та реальне здійснення господарських операцій із закупівлі ФОП [PERSON] (у т. ч. [PERSON] від імені ФОП [PERSON]С.) меду бджолиного, його транспортуванню та передачі до ТОВ «ГК «Содружество». Крім того, судом встановлено, що у позовній заяві [PERSON] та у матеріалах справи відсутні будь-які докази, згідно яких можна встановити наявність правових наслідків недійсності договору доручення на придбання від 14.08.2015 року, що передбачені § 2 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, що приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, на момент вчинення правочину. За положеннями статтею 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного суд зазначає, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору доручення на придбання від 14.08.15 з підстав, зазначених [PERSON] у позовній заяві, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом. Враховуючи, що позивачем не доведено того, що відповідачем неправомірно укладено договір доручення на придбання від 14.08.15, а доводи позивача щодо необізнаності про існування довіреності від 11.08.15 року щодо надання повноважень [PERSON] на ведення господарської діяльності від її імені та договору доручення на придбання від 14.08.15 не сприймаються судом, оскільки спростовуються письмовими доказами, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed