Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого зазначено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та надає послуги по діяльності автомобільного вантажного транспорту. 28 липня 2012 року, о 03 годині 30 хвилин, відповідач, керуючи автомобілем, скоїв зіткнення свого автомобіля з автомобілем позивача, у наслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Відповідача за вказане діяння було притягнуто 20 серпня 2012 року до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за що йому було накладено відповідне стягнення. Позивач вказує на те, що відповідач зобов'язався перед ним відшкодувати завдані збитки у наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, про що склав відповідну розписку, однак в подальшому відмовився відшкодовувати завдану шкоду, що спонукало позивача звернутися до суду. Завданими збитками позивач вважає наступне: він орендував протягом трьох днів, а саме часу, який було затрачено на ремонт автомобіля, інший автомобіль, щоденно сплачував за оренду транспортного засобу по 800 гривень на загальну суму 3400 гривень; наймав для ремонту автомобіля автослюсаря, за послуги якого було сплачено 1000 гривень; для ремонту автомобіля було придбано відповідні запчастини на загальну суму 6166 гривень 80 копійок. Загальна сума майнової шкоди складає 10566 гривень 80 копійок. Також позивач вказує на те, що діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях у наслідок пошкодження автомобіля, було порушено звичний життєвий лад позивача, останній поніс непередбачувані витрати, був змушений позичати кошти на ремонт автомобіля, на що було затрачено тривалий час. Таки чином, згідно уточнених позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача 10566 гривень 80 копійок в рахунок відшкодування матеріальних збитків, 5000 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 13000 гривень витрат за надання правової допомоги, а також 429 гривень 20 копійок сплаченого судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача, належний йому транспортний засіб отримав ряд механічних пошкоджень. Відповідач у свою чергу зобов'язався відшкодувати завдані збитки, про що склав відповідну розписку, а також відремонтувати транспортний засіб. Однак, здійснений відповідачем ремонт транспортного засобу його не задовольнив і він за власні кошти, своїми силами проводив ремонт належного йому транспортного засобу. На період проведення ремонтних робіт, на протязі трьох діб, він змушений був наймати інший транспортний засіб, у наслідок чого останній поніс витрати по 800 грн. за кожний день на загальну суму 2400 грн. Вказує на те, що його транспортний засіб було застраховано, він звернувся з відповідною заявою до страхової компанії, однак страхова компанія ніяких дій з цього приводу не вчинила, у зв'язку з чим він в подальшому до страхової компанії не звертався. Завдані збитки він оцінив самостійно, відповідної експертної оцінки не проводилося. Просить суд стягнути з відповідача з урахуванням уточнених позовних вимог суми завданих матеріальної та моральної шкоди, а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги з викладених у позові підстав та просив їх задовольнити, оскільки зазначені у позові обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, а також наданими у судовому засіданні показами свідків, у зв'язку з чим, на його думку, у відповідності до норм чинного законодавства, відповідач підлягає стягненню завданих матеріальної та моральної шкоди, судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що 28 липня 2012 року виникла дорожньо-транспортна пригода з автомобілем позивача, після якої він доставив автомобіль позивача до себе за місцем мешкання для проведення ремонту, де за два дні своїми силами та за власний рахунок відновив технічний стан автомобіля. Позивач приїздив за автомобілем тільки на третій день, перевірив технічний стан автомобіля, у зв'язку з чим претензій по якості ремонту позивач до нього не мав. Через деякий час, позивач повідомив його, що змушений був ремонтувати даний автомобіль за власний рахунок та наймати на протязі трьох днів інший транспортний засіб, у наслідок чого позивачем було затрачено 2400 грн., які він став вимагати з нього, на що останній погодився та пообіцяв відшкодувати позивачу зазначену грошову суму. Однак, через деякий час, позивач звернувся до суду з даним позовом. Більшість запчастин, які вказані позивачем у позові, були замінені ним за власний рахунок на нові, позивачу було відомо про це. Технічний стан автомобіля після здійсненого ним ремонту та заміни частини деталей повністю задовольняв позивача, а тому він вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки викладені у позові обставини не підтверджуються належними на те доказами, вимоги позивача нічим не доведені та є необґрунтованими. По справі не було проведено відповідної експертної оцінки завданої шкоди позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює на даний час встановити спричинену позивачу шкоду діями відповідача. Крім того, позивач з приводу даної дорожньо-транспортної пригоди міг звернутися до страхової компанії, чого останнім належним чином зроблено не було. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що його було викликано позивачем для проведення ремонту належного останньому транспортного засобу, який було пошкоджено відповідачем у наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ним було проведено огляд автомобіля, вказано, які деталі необхідно замінити, після чого він приступив до ремонту. Усі деталі для автомобіля було придбано позивачем. Вказані ремонтні роботи він проводив три дні, за що отримав від позивача відповідну грошову суму, в цей час позивач наймав інший автомобіль. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено частину деталей, зазначених позивачем у позові, решта підлягала заміні для завершення ремонту належним чином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що є дружиною позивачу, на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, вона знаходилася у належному позивачу автомобілі разом з його водієм. Відразу після дорожньо-транспортної пригоди вони викликали міліцію, останні відібрали покази стосовно даної події. Між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про ремонт автомобіля та відшкодування завданих збитків, після чого автомобіль позивача доставили на ремонт за місцем мешкання відповідача. Через три дні автомобіль було повернуто, однак його стан був незадовільний, у зв'язку з чим позивач був змушений проводити ремонтні роботи за власний рахунок, наймаючи інший транспортний засіб. У наслідок дій відповідача позивачу було завдано значних збитків та моральних переживань. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що він був присутнім на місці дорожньо-транспортної пригоди, позивач з відповідачем домовилися про проведення останнім ремонтних робіт автомобіля позивача. Він допомагав відповідачу проводити зазначені ремонтні роботи, частина деталей автомобіля була замінена відповідачем за власний рахунок на нові. Стан автомобіля після проведення ремонту був задовільний, після чого позивач забрав від відповідача автомобіль. Претензій з приводу ремонту позивач до відповідача не мав, так як усі пошкодження, утворені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, були усунуті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що до нього звернувся відповідач з проханням допомогти провести ремонтні роботи автомобіля позивача після виниклої дорожньо-транспортної пригоди. Частину запчастин автомобіля було замінено на нові, вони повністю відремонтували автомобіль, його стан був добрим. Усі вимоги власника автомобіля по заміні запчастин були виконані, претензій з приводу ремонту позивач до відповідача не мав. Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] (а.с.10) У судовому засіданні були вивчені матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], передбачене ст. 124 КУпАП, № справи 1232/738/12, № провадження 3/1232/406/12. Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АГ2 № 314236 від 28 липня 2012 року, [PERSON] 28 липня 2012 року приблизно о 03 годині 30 хвилин знаходячись в с. Малоолександрівка Троїцького району Луганської області по вул. 1-го Травня керував автомобілем марки ВАЗ 2108 д/н [NUMBER] та при зустрічному роз'їзді не дотримався безпечного інтервалу, у наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ГАЗ-3307 д/н [NUMBER], який зареєстрований на ім'я [PERSON] (а.с.8), у наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Троїцького районного суду Луганської області від 20 серпня 2012 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вищевказане діяння за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. Вказана постанова на даний момент набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 7 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 липня 2012 року встановлено, крім того дана обставина визнана сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. [PERSON] було застраховано вищезазначений зареєстрований на його ім'я транспортний засіб марки ГАЗ-3307 д/н [NUMBER] згідно полісу № АП/7091319/1328/12 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.9). У свою чергу, [PERSON] також було застраховано транспортний засіб, яким він керував на момент дорожньо-транспортної пригоди марки ВАЗ 2108 д/н [NUMBER] згідно полісу № АВ/5105631 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.30). Відповідно до ст. 22 п. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як зазначає Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п.16) відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідач відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV застрахував свою цивільно-правову відповідальність, свідченням чого є поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За наведених вище умов, суд вважає, що відповідальність щодо відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди покладається безпосередньо на Страховика. Не пред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Однак, [PERSON] 28 липня 2012 року було вчинено розписку, згідно якої останній зобов'язується відшкодувати матеріальну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою (а.с.11). Також [PERSON] надав ряд накладних та чеків про оплату за придбання автомобільних запчастин на загальну суму 2456 грн. (а.с.13-14). Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Головною умовою виникнення таких цивільних прав та обов'язків є юридичний факт, а саме обставини реального життя, з якими норми цивільного права пов'язують встановлення, зміну, припинення, призупинення та поновлення цивільних правовідносин. Підставами виникнення правовідносин по відшкодуванню шкоди є спричинення шкоди майну потерпілого, а умовами є причинний зв'язок між діяннями, спрямованими на завдання шкоди та самою шкодою, а також вина особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року. Позивачем оцінки завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проведено не було, у зв'язку з чим на даний час не представляється можливим визначити, саме на яку грошову суму було завдано позивачу матеріальної шкоди діями відповідача у наслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що необхідність проведення зазначених ремонтних робіт, а також придбання запчастин на автомобіль пов'язана саме з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 28 липня 2012 року, і дані пошкодження виникли саме з вини відповідача. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості ремонтних робіт автомобіля, а також грошових витрат на придбання запчастин для автомобіля. В частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст. 23 ЦК України. Згідно положень вказаної статті, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що неправомірні, винні дій відповідача, які полягали у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження автомобіля позивача, призвели до змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, оскільки на протязі певного часу останній був позбавлений можливості експлуатувати транспортний засіб, крім того внаслідок вказаних дії відповідача позивач був змушений витрачати свій час та докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану, пов'язані з ремонтом автомобіля та відстоювання своїх прав у суді. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, та згідно вимог ст. 1167 ЦК України вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, та вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 1500 гривень, у зв'язку з чим вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг (представництва) в суді по даній цивільній справі від 20 вересня 2012 року (а.с.15). Щодо вимог відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу на загальну суму 13000 гривень, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, відповідно до ст.ст. 79,84 ЦПК України належать в тому числі і витрати на правову допомогу. Повноваження особи, яка надає правову допомогу передбачені ст. 56 ЦПК України, повноваження представника в суді - ст.ст. 27,44 ЦПК України. Так, в ст. 56 ЦПК України, міститься вичерпний перелік повноважень особи, яка надає правову допомогу. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, бути присутньою в судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно зі ст. 44 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку представляє, усі процесуальні дії, що їх має вчиняти ця особа. Зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задати питання іншим особам, які беруть у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркувати щодо питань, які виникають під час розгляду справи і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження щодо його неправильності чи не повноти, прослухувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальним правами, встановленими законом. З журналів судових засідань вбачається, що [PERSON] давав пояснення щодо заявленого позову, заявляв клопотання, задавав питання відповідачу та його представнику, висловлював свою думку з приводу питань, які виникали під час розгляду справи тощо. Виходячи з норм діючого законодавства, суд вважає, що дії [PERSON], які він здійснював в процесі судового розгляду справи, повинні розцінюватися, як представництво інтересів позивача. Оскільки надання допомоги представником не відноситься до виду судових витрат, понесені позивачем витрати по оплаті послуг представника не відшкодовуються. Тому суд відмовляє у задоволені цих вимог. Судові витрати по справі у вигляді державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 1500 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, у зв'язку з чим на користь позивача підлягає стягненню з відповідача частина сплаченого позивачем при подачі позову судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам про відшкодування моральної шкоди у сумі 64 гривні 38 копійок. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 23, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, п. 7 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», ст. 22 п. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні»,

Outcome: partial