Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

До Черкаського районного суду з позовною заявою звернувся департамент соціального захисту населення облдержадміністрації, в якій просить вилучити у [PERSON] автомобіль, що визнаний гуманітарною допомогою та був переданий померлому інваліду [PERSON] та передати його позивачу. 09 січня 2014 року до Черкаського районного суду надійшла зустрічна позовна заява за позовом [PERSON] до департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації про визнання права та зобов'язання вчинити дії. 29 січня 2014 року ухвалою Черкаського районного суду зустрічна позовна заява об'єднана в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом представник відповідача за зустрічним Маврєнкова С.А. у судовому засіданні повністю підтримала заявлений первісний позов та просила його задовольнити посилаючись на те, що [PERSON] автомобіль, що надавався інваліду [PERSON] та який помер, утримується неправомірно, всупереч порядку забезпечення інвалідів автомобілями. Тому у задоволенні зустрічного позову просила відмовити повністю у зв'язку з його необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні повністю заперечили проти задоволення первісного позову, вважаючи його необґрунтованим оскільки позивач за первісним позовом керувався редакцією порядку, що чинна на даний час, а не на час смерті інваліда, а в редакції яка була чинна на той час в абзаці 5 пункту 16 порядку забезпечення інвалідів автомобілями встановлено, що іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду вартості одержаного автомобіля з урахуванням його зносу. Саме з цих підстав відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний позов. Представник третьої особи Черкаської митниці міндоходів у судовому засіданні повністю підтримав позицію позивача за первісним позовом та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав викладених у письмових поясненнях. Третя особа УДАІ УМВС України в Черкаській області у судове засідання не прибуло, проте на адресу суду надіслало письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин судом вирішено розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Відповідно до дарчої №260 від 01 вересня 2005 року громадянин Німеччини подарував автомобіль марки «Фольксваген Пасат» у виді гуманітарної допомоги Черкаському обласному управлінню соцзахисту на користь [PERSON], проживаючому по [ADDRESS]. Протоколом засіданні комісії №26/ГД-2662/К від 20 жовтня 2005 року вищевказаний автомобіль визнаний гуманітарною допомогою. Згідно зобов'язання від 23 березня 2006 року інвалід ІІ групи [PERSON] отримав, як гуманітарну допомогу, автомобіль марки «Фольксваген Пасат» терміном на 10 років. Відповідно до заяви інваліда [PERSON] право керування даним автомобілем передано його онуку [PERSON], що затверджено рішенням колегії головного управління праці та соціального захисту населення №11 від 28.09.2005 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2009 року. Відповідно до розпорядження Черкаської ОДА №99 від 11.04.2013 року затверджено положення про департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації та визнано таким, що втратило чинність розпорядження обласної державної адміністрації №305 від 10.09.2007 року «Про затвердження положення про головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації». Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації зареєстрований як юридична особа за кодом №03195719. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти, у тому числі й акти цивільного законодавства, не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), згідно з яким дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Враховуючи викладене, суд вважає, щодо спірних правовідносин необхідно застосовувати законодавство, що діяло на момент смерті інваліда, тобто станом на [INFO], вказана позиція суду узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного суду України від 16 травня 2012 року №6-10 цс12. Отже, на час смерті [PERSON], якому автомобіль був наданий як гуманітарна допомога, тобто на момент виникнення спірних правовідносин і заявлення вимог про повернення спірного автомобіля діяв Порядок забезпечення інвалідів автомобілями від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок №999), що набув чинності 9 серпня 2006 року. В редакції зазначеного Порядку №999 зі змінами станом на 17.04.2008 року (чинній на час правовідносин) в абз. 6 п. 41 Порядку №999 визначено, що після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, зазначених в абзацах першому-п'ятому пункту 16 цього порядку, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. Такий інвалід знімається з обліку на десятирічний строк, визначений починаючи з дати отримання автомобіля попереднім інвалідом, з урахуванням строку його експлуатації померлим. Виключенням є положення зазначені в абзацах першому-п'ятому пункту 16 цього порядку. Згідно абз. 1-5 п. 16 Порядку №999 після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. З огляду на зазначені норми, відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним не надано доказів щоб свідчили про наявність виключних підстав передбачених абз. 1-5 п. 16 Порядку №999 для залишення йому в користуванні автомобіля, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда. Щодо посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним на абзац 8 п. 16 Порядку №999 про те, що іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду вартості одержаного автомобіля з урахуванням його зносу, суд зауважує, що даний абзац п. 16 Порядку №999 регулює відносини, щодо автомобілів, якими забезпечуються інваліди за рахунок держави, і не розповсюджується на автомобілі, які визнані гуманітарною допомогою. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, як такі, що доведені та обґрунтовані, а зустрічні позовні вимоги до задоволення не підлягають. При розгляді даного спору суд вважає, що строки позовної давності позивачем за первісним позовом не пропущені, оскільки з матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що про смерть інваліда позивачу стало відомо з листа управління праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації від 31.10.2012 року, тому саме з вказаного часу розпочався відлік трирічного строку позовної давності. Тому в суду немає підстав для застосування позовної давності. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved