Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Дунайська прокуратура з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (далі - ПрАТ «УДП») про стягнення заборгованості по виплаті інвалюти на харчування (замість добових) за період роботи з 14.09.2009 року по 28.09.2009 року на теплоході «Софія», а також за період роботи з 15.02.2009 року по 15.03.2009 року на теплоході «Сочі» в сумі 301, 2 долари США, що станом на 20.05.2014 року еквівалентно 3 526 гривень 98 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.07.2013 року у цивільній справі №500/4252/13-ц було задоволено позов Дунайської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах [PERSON] до ПрАТ «УДП» про стягнення 24 681 гривні, що включає заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 15 915 гривень 57 копійок та заборгованість по виплаті інвалюти на харчування (замість добових) у сумі 8 765 гривень 20 копійок, яка на момент прийняття рішення еквівалентна 1 122, 5 доларам США. Грошове зобов'язання ПрАТ «УДП» перед [PERSON], нараховане у іноземній валюті у сумі 1 122, 5 доларів США, сплачено 27.03.2014 року у національній валюті за офіційним курсом НБУ на дату нарахування заборгованості, а саме у сумі 8 765 гривень 20 копійок. Звернула увагу, що нарахування заборгованості було здійснено 18.03.2009 року та 29.09.2009 року, в той час, коли офіційний курс НБУ за 1 долар США становив 8, 0068 гривень. Вважає, що у відповідності до вимог ст.533 ЦК України заборгованість ПрАТ «УДП» перед [PERSON] мала бути виконана за офіційним курсом долара США на день платежу, тобто станом на 27.03.2014 року. Згідно інформації, розміщеної на офіційному Інтернет представництві Національного Банку України, офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на 27.03.2014 року становив 1 067, 2100 гривень за 100 доларів США. Таким чином, на її думку, залишок заборгованості ПрАТ «УДП» перед [PERSON] по виплаті інвалюти на харчування (замість добових) становить 3 526 гривень 98 копійок. У судовому засіданні прокурор та позивач заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Представники відповідача позов не визнали, надавши заперечення проти позову, згідно з якими за несвоєчасне виконання вимог виконавчого листа про стягнення з ПрАТ «УДП» на користь [PERSON] заборгованості по інвалюті на харчування замість (добових) в сумі 8 765 гривень 20 копійок, виконавче провадження було передано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, яке, в свою чергу, відкрило ще одне виконавче провадження - про стягнення на користь держави виконавчого збору в розмірі 10 %. 27.03.2014 року ПрАТ «УДП» сплатило позивачу заборгованість у розмірі, визначеному судовим рішенням. Вважали, що курс гривні до іноземної валюти може як збільшуватися, так і зменшуватися, а тому сума заборгованості після ухвалення судом рішення перерахуванню не підлягає. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частина 1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, у судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.07.2014 року з ПрАТ «УДП» на користь [PERSON] стягнута заборгованість із заробітної плати в сумі 15 916 гривень 57 копійок та по виплаті інвалюти на харчування замість добових в сумі 8 765 гривень 20 копійок, а всього 24 681 гривня 77 копійок (а.с.13, 14). 27.03.2014 року, виконуючи в примусовому порядку вищезазначене рішення, ПрАТ «УДП» сплатило [PERSON] заборгованість по виплаті інвалюти на харчування замість добових в сумі 8 765 гривень 20 копійок (а.с.17). Відповідно до п.п.2.1 п.2 Інструкції про особливості відряджень членів екіпажів суден (інших транспортних засобів) та порядок виплати сум, що направляються на харчування членів екіпажів суден (інших транспортних засобів), затвердженої наказом Міністерства транспорту України 12.07.1999 року за №359, під час роботи та перебування на суднах, якщо такі судна здійснюють комерційну, промислову, науково-пошукову діяльність (крім риболовецької) за межами територіального моря (вод) України (тобто в закордонному плаванні), виконують міжнародні рейси для здійснення навігаційної діяльності чи перевезення пасажирів або вантажів за плату, використовуються для аварійно-пошукових та пошуково-рятувальних робіт за межами територіального моря (вод) України, члени екіпажів суден забезпечуються харчуванням замість добових. Згідно з ч.1 ст.121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Зазначена норма трудового права структурно віднесена до розділу VIIІ «Гарантії і компенсації» КЗпП України. Частиною 2 ст.533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Слід зазначити, що ст.533 ЦК України розміщена в розділі I книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов'язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. За позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 14.11.2012 року у справі №6-132цс12 та від 17.10.2012 року у справі №6-121 цс12, у трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються (а.с.49-56). Згідно з ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Отже, враховуючи, що відносини стосовно відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями за своєю правовою природою є трудовими, а не цивільними, суд дійшов до висновку про те, на них не поширюється правило ч.2 ст.533 ЦК України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed