Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить зобовязати відповідачів як співвласників будинку №22 на вул. Доробок у м. Львові демонтувати самочинно побудовану на землях міськземфонду двоповерхову прибудову розміром 4,6м х 6,3м до житлового будинку №22 на вул. Доробок у м. Львові. Заявлений позов мотивує тим, що відповідно до п.2 розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.04.2008р. № 340 «Про самочинне будівництво гр. [PERSON],М [PERSON] [PERSON] [PERSON]Г.» відповідачів як співвласників буд. №22 на вул. Доробок у м. Львові зобовязано демонтувати самочинно побудовану на землях міськземфонду двоповерхову прибудову розм. 4,6 х 6,3 до житлового будинку №22 на вул. доробок у м. Львові в термін до 15.05.2008р. В зазначені терміни дане розпорядження ними добровільно не виконане, а тому демонтаж самочинної прибудови розміром 4,6м х 6,3м до належного їм житлового будинку слід провести в судовому порядку. Не погодившись з зазначеним позовом, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали зустрічну позовну заяву, яка ними неодноразово уточнювалася і згідно останньо поданої ними заяви про уточнення та збільшення позовних вимог в порядку ст. 31 ЦПК України просять визнати за ними право власності на реконструйований житловий будинок загальною площею 213,3 кв. м. та житловою площею 127,1кв. м. В обгрунтування зустрічного позову посилаються на те, що згідно договору міни № 3840 від 09.12.2003 року вони набули право власності на будинковолодіння на вул. Доробок, 22 у м.Львові. Дане будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0555 га, яка належить відповідачам на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НА №200538, виданого 20.01.2005р. Їхня сімя складається із 6-ти осіб і включає в себе людей 3-х поколінь різного віку, через що в них виникла крайня необхідність покращенні житлових умов, так як придбаний ними будинок мав загальну площу лише 69,9 кв. м. Поряд з їхньою земельною ділянкою знаходилася вільна на їхню думку земельна ділянка, яка згідно довідки про правовий статус відносилася до будинковолодіння №18 на вул. Доробок у м.Львові і знаходилась у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] У 2009 році один із співвласників будинковолодіння на вул. Доробок, 18 [PERSON] надав їм нотаріальну згоду на вилучення у нього земельної ділянки площею 56 кв. м. з правом долучення її до земельної ділянки на вул.Доробок, 22 у м.Львові. Саме на цій земельній ділянці ними і було побудовано спірну прибудову, яка в повній мірі відповідає будівельним і санітарним нормам, що підтверджується проектом на відповідність нормативним вимогам самовільно розширеного житлового будинку та перепланування на дві окремі квартири розробленого ПП «Універсал проект», а згідно Звіту про проведення інженерно-технічного огляду на відповідність приватної будівлі державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству, що були чинними на момент закінчення будівництва обєкта, встановлено, що будинок придатний до експлуатації, відповідає санітарно-технічним та протипожежним вимогам, сучасним будівельним нормам і правилам, технічний стан конструкції будинку задовільний, виготовлена технічна документація на житловий будинок погоджена з відповідними службами м.Львова. Будівництво не порушує вимог експлуатації, а також прав інших громадян. Окремо зазначали, що жодних прав третіх осіб [PERSON] та [PERSON] як суміжних землекористувачів не порушують, що окрім наявних в справі письмових доказів встановлено також і рішеннями судів, в силу чого даний факт доказуванню не підлягає. Треті особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким згідно уточнених позовних вимог просять визнати самочинно збудовану відповідачами [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] прибудову розміром 4,6 м. х 6,3 м. до належного їм будинку (з правої сторони фасаду) на вул. Доробок, 22 у м. Львові такою, що є перешкодою у виконанні рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2008 року у справі № 2-2011/2008, зобовязати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та [PERSON] у користуванні земельною ділянкою на вул. Вигоди, 15 шляхом демонтажу самочинно збудованої ними прибудови, яка стоїть на межі земельної ділянки на вул. Вигоди, 15, яка встановлена рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2008 року у справі №2-2011/2008 і проходить по межі «А-Б», що визначена і погоджена у виданому на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] державному акті на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0555 га на вул. Доробок, 22. Заявлений позов обґрунтовують тим, що з 2009 року вказане рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008р. по даний час не виконане відповідачами, які на межі «А-Б» та на території їхнього будинковолодіння звели спірну прибудову, яка і перешкоджає встановленню межі між їхнім будинковолодінням та будинковолодінням відповідачів [PERSON], встановленої рішенням суду, що порушує їхні права як стягувачів під час примусового виконання згаданого рішення. Окрім того, спірна прибудова порушує їхні права як землекористувачів, оскільки межа між їхніми будинковолодіннями проходить по межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на імя відповідачів [PERSON] державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,0555 га і саме порушивши межу «А-Б» відповідачі звели спірну прибудову, не маючи на це ні проекту, ні жодного дозвільного документу. В судовому засіданні представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, будучи одночасно представником і третьої особи Управління природних ресурсів і регулювання земельних відносин і Львівської міської ради [PERSON] вимоги первісного позову підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] заперечив, зазначивши, що такий є безпідставним і не ґрунтується на законі. З приводу вирішення позову третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] [PERSON] поклався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та позову третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] та [PERSON] заперечили, пославшись на його безпідставність, а зустрічний позов підтримали і просить такий задовольнити. Зазначили, що проведена реконструкція вчинена з дотриманням будівельних норм та правил, і зведено на земельній ділянці, що відноситься до будинковолодіння на вул. Доробок,18, що належить сімї [PERSON], які дозволили вилучити в них частину земельної ділянки, на якій стоїть спірна прибудова, з долученням її до земельної ділянки сімї [PERSON], а тому таке будівництво на їх думку прав і законних інтересів третіх осіб як і будь чиїх інших не зачіпає. Просять в позові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та третіх осіб з самостійними вимогами [PERSON] [PERSON] відмовити, а їхній позов задоволити в повному обємі. Треті особи із самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON], представник [PERSON] [PERSON] позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] та інших про демонтаж самочинної прибудови та позовну заяву третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] [PERSON] підтримали, проти зустрічного позову заперечили, пославшись на безпідставність такого та зазначаючи, що спірна прибудова зведена без належного та погодженого і відповідних службах проекту, без дозволу на початок будівельних робіт, а головне побудована на земельній ділянці, яка відповідачам [PERSON] та іншим не належить, що виключає можливість визнання права власності на такий обєкт. Львівська місцева прокуратура №2, яка вступила у справу на захист інтересів [PERSON], направила на адресу суду листа від 22.02.2017 року, згідно якого просить проводити розгляд за відсутності проккурора та що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову та позову третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають у житловому будинку №22 по вул. Доробок у м. Львові, який належить їм на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2396922 від 23.12.2003 року і який розташований на земельній ділянці площею 0,0555 га, що належить відповідачам згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НА №200538 від 20.01.2005 року. З пояснень відповідачки [PERSON] вбачається, що спірну прибудову вона та члени її сімї звели в період з 2004-2006 рр., на вільній земельній ділянці, що примикала до їхнього будинковолодіння, таке будівництво проведене ними без належно розробленого та затвердженого у встановленому порядку проекту та без будь-якого дозволу на проведення будівельних робіт. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4 ст.376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У відповідності до п.1.6.3 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним будівництвом є нове будівництво, розширення будинків або споруд без дозволу виконавчого органу міської ради, без належно затвердженої проектної документації, без дозволу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на виконання будівельних робіт. Рішенням Залізничного р-го суду м. Львова від 26 грудня 2008 року у справі №2-2011/2008р. серед іншого було встановлено межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння на вул. Вигоди, 15 в м.Львові, належною [PERSON] та [PERSON], і земельною ділянкою будинковолодіння на вул. Доробок, 22 у м. Львові, що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у відповідності до межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] державному акті на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0555 га на вул. Доробок, 22 у м.Львові, відтак саме по визначеній в даному державному акті межі «А-Б» і проходить межа між будинковолодіннями на вул.Доробок, 22 та Вигоди,15, при тому, що остання на час розгляду справи ще неприватизована і належить до комунальної власності і на частині саме цієї земельної ділянки було зведено спірну прибудову розміром 4,6м х 6,3м до будинку № 22 по вул. Доробок у м. Львові, що належить відповідачам. Твердження відповідачів про те, що спірна прибудова розташована на земельній ділянці [PERSON] суперечить матеріалам справи та спростовується наявними у справі доказами, зокрема численними викопіюваннями, що є в матеріалах справи, з яких чітко видно, що будинковолодіння Доробок, 22 ([PERSON]) та Доробок,18 ([PERSON]) між собою не межують. Факт самочинного будівництва підтверджується також постановою №159-3 у справі про адміністративні правопорушення від 14.03.2007 року, згідно якої [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за самовільно здійснене будівництво житлової прибудови до житлового будинку на вул. Доробок,22 у м. Львові згідно ст.97 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 102 грн., який нею оплачений, про що свідчить квитанція про оплату даного штрафу. З огляду на це, суд вважає, що спірна прибудова є самочинним будівництвом в розумінні ч.1 ст.376 ЦК України, оскільки зведена відповідачами на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності, і така ділянка їм для будівництва не виділялася, окрім того, саме будівництво проведено без будь-якого дозволу та належно затвердженого проекту, а тому така відповідно до положень ч. 4 ст. 376 ЦК України підлягає знесенню відповідачами. Відповідно до\~ст.144 Конституції України,\~ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 340 від 07.04.2008р. було затверджено висновок міжвідомчої комісії № 9 від 18.03.2008р. та зобовязано [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] співвласників буд. № 22 по вул. Доробок демонтувати самочинно побудовану на землях міськземфонду двоповерхову прибудову рози. 4,6х6,3 м. до житлового будинку по вул. доробок,22 у м. Львові. Термін виконання даного розпорядження було встановлено до 15.05.2008 р. На виконання цього розпорядження адміністрація ЛКП «Левандівка» тричі попереджала відповідача про необхідність демонтажу вказаної прибудови, що відповідачами виконано у встановлений строк не було, не демонтовано спірну споруду і на час розгляду справи у суді. Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», роз'яснив, що право власності у порядку, передбаченому ч.3 ст.376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як ч.3 ст.376, так і ст.331 ЦК (п.3). Аналіз норм ч.2 ст.6 Конституції України, пп.1 п. «б»ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.376 ЦК України дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе в тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Статтею 376 ЦК також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно будоване нерухоме майно. Відповідно до ст.26 Закону України\~\~«Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судами відповідно до законодавства. Згідно зі ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. З огляду на вказане, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до п.12 вищезгаданої постанови № 6 від 30.03.2012 року, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Свідоцтво про право власності може бути видане лише за наявності документа, що засвідчує відповідність закінченого будівництва проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам та правилам, відомостей про введення будинку у експлуатацію. Як видно з матеріалів справи і визнається сторонами, реконтруйований будинок на вул.Доробок, 22 у м.Львові не було прийнято в експлуатацію у встановленому законом порядку. Отже, враховуючи наведені положення законодавства і відповідні розяснення такого, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для визнання за відповідачами права власності на реконструйований будинок. Відмовляючи в позові третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] [PERSON] суд виходить з наступного. Ухвалою судового засідання від 09.11.2009 року Залізничним районним судом задоволено заяву Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області від 19.10.2009 року про відстрочку виконання судового рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008 року та відстрочено виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008 року на підставі якого 10.07.2009 року виданий виконавчий лист у справі № 2-2011/2008р. про зобовязання Управління земельних ресурсів у м. Львові встановити межі в натурі між земельною ділянкою будинковолодіння по вул.Вигоди, 15 у м. Львові і земельною ділянкою будинковолодіння по вул. Доробок, 22 у м.Львові, яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у відповідності до межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] державному акті на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0555 га на вул. Доробок, 22 у м.Львові та згідно викопіювання з генплану від 05.05.2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння на вул. Вигоди, 15 у м. Львові і земельною ділянкою будинковолодіння на вул. Доробок, 18 у м.Львові [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON] у відповідності до викопіювання з генплану м. Львова від 05.05.2008 року до вирішення судового спору за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи на стороні позивача: Управління природних ресурсів і регулювання земельних відносин, [PERSON], [PERSON] про демонтаж самочинно здійсненої добудови до житлового будинку. Тому, судом встановлено, що перешкодою до завершення виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008 року №2-2011 в частині зобовязання Управління земельних ресурсів у м.Львові встановити межу в натурі між земельною ділянкою будинковолодіння на вул. Вигоди, 15 у м. Львові і земельною ділянкою будинковолодіння на вул. Доробок,22 у м. Львові служить спірна прибудова, через яку не можливо в натурі встановити межу між даними будинковолодіннями, проте, обраний третіми особами з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] та [PERSON] спосіб захисту порушеного права не відповідає законодавству та суперечить ст. 16 ЦК України, а тому заявлений позов третіх осіб задоволенню не підлягає. Із змісту\~ст. 10 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1\~ст.11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради є підставним, ґрунтується на законі, від так його слід задовольнити, зобовязавши [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - співвласників будинку №22 на вул. Доробок у м. Львові демонтувати самочинно побудовану на землях міськземфонду двоповерхову прибудову розміром 4,6м х 6,3м до житлового будинку №22 на вул. Доробок у м.Львові, через що у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] .У.Г. про визнання права власності на реконструйонавний будинок відмовити, як і відмовити в позові третім особам з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради по 1,87 грн. судових витрат.

Outcome: approved