Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON] та [PERSON], просять визнати за кожною з них окремо право власності на ? частину земельної ділянки площею 1,7287 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ця земельна ділянка розташована на території Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, кадастровий номер 6820684000110020024, і належала на підставі Державного акта серії ЯГ № 996595 від 29.01.2008 року померлому [INFO] року [PERSON]. Згідно зазначеного акта, [PERSON] був власником земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Карачієвецької сільської Ради. Позивачі просять визнати в порядку спадкоємства за ними як за спадкоємцями за законом право власності на означену земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог вони вказали, що після смерті [PERSON] спадщину ними прийнято відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою сільської ради № 946 від 02.10.2014 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вони 13.06.2014 року звернулась в нотаріальну контору, але нотаріус відмовила їй у його видачі в зв'язку з тим, що зазначений вище Державний акт на право власності на землю був виданий на ім'я спадкодавця після його смерті, а, отже, його законність і юридична сила, як і право власності, є оспорюваним. У зв'язку з цим позивачі не можуть реалізувати спадкові права в позасудовому порядку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Представник позивачів надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить справу розглядати в їх відсутності. Відповідач та третя особа в судове засідання своїх представників не направили, були належно повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідач та третя особа позовні вимоги визнали. В заявах, наданих до суду, просять справу розглядати в їх відсутності. Судове засідання проведено без участі сторін без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами відповідно до вимог статті 197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON], померлому [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2007р., актовий запис №21) належить земельна ділянка [NUMBER] площею 1, 7287 га, розташована на території Карачієвецької сільської Ради, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його права власника посвідчуються Державним актом серії ЯГ № 996595, виданим 29 січня 2008 року начальником Віньковецького районного відділу земельних ресурсів на підставі розпорядження Віньковецької РДА від 11.09.2007 року. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010874900223. [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями за законом після смерті чоловіка [PERSON] і батька [PERSON]. Спадщина ними прийнята відповідно до вимог ст. 1268 ч.3 ЦК України як особами, які постійно проживали до дня смерті із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Карачієвецької сільської ради № 946 від 02.10.2014 року. Нотаріусом відмовлено у видачі позивачам свідоцтва на право власності за законом через те, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку [PERSON] виданий після його смерті. Згідно інформаційної довідки № 1149 від 16.07.2014 року, Державний акт включає земельну ділянку, розташовану на території Карачієвецької сільської ради [NUMBER] площею 1,7287 га, вартістю 20560,32 грн. Її цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Нотаріус правомірно на підставі статті 25 ч.4 ЦК України відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право власності на спірні земельні ділянки за наявності не скасованого Державного акта на померлого. Зазначений Державний акт підлягає скасуванню як на підставі вказаної вище правової норми, так і на підставі діючої статті 6 Земельного Кодексу України 1990 року. В ній вказано, що громадяни мають право приватної власності на землю шляхом одержання її у спадщину. А позивачі являються спадкоємцями за законом, що підтверджено свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З аналізу наведених правових норм державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ № 996595, виданий 29 січня 2008 року начальником Віньковецького районного відділу земельних ресурсів на підставі розпорядження Віньковецької РДА від 11.09.2007 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010874900223 визнається недійсним у зв'язку з фактичним набуттям прав на земельну ділянку позивачами - спадкоємцями за законом, проте вимога про його недійсність позивачами не ставиться, а суд в межах статті 11 ЦПК України не вправі ініціювати це питання. За [PERSON] та [PERSON] слід визнати право на спірні земельні ділянки на підставі ст. 1261 ЦК України як за спадкоємцями за законом першої черги в рівних частках.

Outcome: approved