Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 11.08.2015 року ТОВ «Логіст-Хім» на митну територію України було переміщено товар DIDECYL DIMETHYL AMMONIUM CHLORIDE 50% 4680 кг вартістю 47679,20 доларів США. 14.08.2015 року позивач, який працював декларантом в ТОВ «ЛОГІСТ-ХІМ», надав Запорізькій митниці документи до митного оформлення. 14.08.2015 року службовцем Запорізької митниці в присутності позивача відібрані зразки товару та направлені до Дніпропетровського управління з питань експертизи та досліджень спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України. 21.08.2015 року СЛЕД проведено експертне дослідження проб товару. 21.08.2015 року службовцем митниці Марковським Ю.В. було видане рішення про визначення коду товару №КТ-112050000/2015/013494, згідно яким товар повинен класифікуватися за кодом УКТЗЕД 340290100, ставка мита 6,5%. 27.08.2015 року службовцем митниці Марковським Ю.В. було складено протокол про порушення митних правил №0252/11205/15 за ст.. 485 МК України. 29.09.2015 року під час розгляду справи про порушення митних правил службовець митниці [PERSON] оголосив присутнім позивачу та його представнику, що розгляд справи зупиняється до закінчення оскарження рішення про визначення коду товару №КТ-112050000/2015/013494. Вночі того же дня, за відсутності позивача та його представника, службовець митниці Шило В.Б. склав постанову у справі про порушення митних правил №0252/11205/15, за якою позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 64801,17 грн. 04.11.2015 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою на постанову в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15. Скаргу було подано через Запорізьку митницю, яка підтверджує отримання скарги саме 04.11.2015 р. У супровідному листі до керівника Запорізької митниці позивач просив повідомити виконавчу службу, що за ст. 533 МКУ подання скарги зупиняє виконання постанови у справі про порушення митних правил до закінчення розгляду скарги. 05.11.2015 р. Запорізькою митницею, всупереч припису ст. 533 МКУ, надіслано до Комунарського відділу державної виконавчої служби постанову в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15 для примусового виконання. Тобто достовірно знаючи про оскарження, відверто не виконали вимоги ст. 533 МКУ, за якою подання скарги зупиняє виконання постанови у справі про порушення митних правил до закінчення розгляду скарги. 23.11.2015 року старшим державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Балабко О.С. складено постанову про арешт всього належного позивачу рухомого майна на підставі постанови Запорізької митниці ДФС № 0252/11205/15 від 29.09.2015 р. 01.12.2015 р. позивач отримав від Державної фіскальної служби України лист 10983/А/99-99-26-03-02-14 від 24.11.2015 р., в якому повідомлялося про залишення без задоволення скарги позивача на постанову в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15. Постановою від 20.11.2015 року головний державний інспектор ДФС України Требушна О.Л. вирішила відмовити позивачу у скарзі та залишити без змін постанову в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15. 08.12.2015 позивач звернувся з адміністративним позовом до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, просив визнати не чинною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0152/11205/15 від 29.09.2015 р. 06.07.2016 постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/305/16-а (набрала законної сили 19.07.2016) скасовано постанову в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15 від 29.09.2015 року. Постановою в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15 від 29.09.2015 р. на позивача незаконно було накладено штраф. Внаслідок притягнення його до відповідальності - адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 64801,17 грн., йому було заподіяно значної моральної шкоди. Так, саме через порушення щодо нього справи про порушення митних правил вона втратила здоровий сон, стала знервованою та напруженою, перебуває у стані постійного стресу, була позбавленою можливості вести звичайний спосіб життя та адекватно і повноцінно сприймати події, що відбувалися навколо. Притягненням до відповідальності за порушення митних правил вона втратила рівень довіри з боку підприємства, на якому працювала, та вимушена була звільнитися. Факт порушення митних правил згубив репутацію позивача як фахівця, оскільки жодний з суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності не бажав приймати на роботу особу, яка здійснила порушення митних правил. Також позивач позбувся можливості придбавати новий професійний досвід, розширювати соціальні контакти, активної та повноцінної життєдіяльності. Через здійснення на позивача тиску з боку службовців митниці, що постійно вимагали від нього зізнатися у вчиненні правопорушень, які він не вчиняв, йому спричинено негативні психоемоційні переживання, тобто моральні страждання. Протягом всього часу з дня накладення арешту на все рухоме майно позивача до дня зняття арешту вона перебувала в очікуванні, що у будь який момент може залишитися без майна та засобів для існування. Протиправність діяння\~заподіювача шкоди\~доводиться скасуванням його постанови в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15 від 29.09.2015 р. Причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача обумовлений тим, що у випадку належного виконання службовцем митниці Шило Б.В. своїх функцій не відбулося винесення постанови в справі про порушення митних правил № 0252/11205/15. Позивач просить стягнути з Держави шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 64801,17 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про слухання справи за її відсутності. Представник відповідача надав заперечення на позов, відповідно до якого вказує, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування шкоди, завданої діями Запорізької митниці ДФС під час розгляду адміністративної справи про порушення митних правил. Таким чином вимоги мають бути заявлені до митного органу. Управління державної казначейської служби немає повноважень вирішувати питання та надавати пояснення за митний орган стосовно прийнятих ним рішень. Таким чином, позов не заявлений до належного відповідача митного органу. Просили відмовити в задоволенні позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, суд розглядає заяву про залишення справи без розгляду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами цивільної справи, 29.05.2015 року головним державним інспектором митного поста «Запоріжжя-центральний`Запорізької митниці ДФС складено протокол відносно [PERSON] за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. Постановою заступника начальника Запорізької митниці ДФС від 29.09.2015 року по справі № 0252/11205/15, [PERSON] визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 64801,17 Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6.07.2016 року по справі № 334/3051/16а визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Запорізької митниці ДФС від 29.09.2015 року по справі № 0252/11205/15. Вказаним судовим рішенням встановлено те, що в діях позивача не було ні умислу, ні наміру на порушення митних правил, натомість дії Запорізької митниці ДФС в судовому порядку визнані неправомірними, тому, доводи представника позивачки суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами та документами, у зв`язку з чим, його позов підлягав задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційних та цивільно-правових нормах: ст. 56 Конституції України; ст.ст.1173-1176 ЦК України, Законі України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року по справі № 569/1799/16-ц. У цій же постанові зазначено, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В цей же час з боку відповідача - Державної казначейської служби України, порушень прав позивача не встановлено, оскільки спір виник з протиправних дій іншого державного органу, тому в цій частині позов є безпідставним. Як роз`яснив у своїй постанові від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц Верховний Суд, ч. 1 ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. Таким чином, пред`явлення позову про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади до органу казначейства є безпідставним, оскільки відповідний орган казначейства не є тим органом, діями, рішеннями чи бездіяльністю якого заподіяно шкоду, а є органом, закликаним до виконання судового рішення про відшкодування шкоди. За вказаних обставин позовні вимоги [PERSON] пред`явлені не до належного відповідача, яким має бути митний орган, діями якого, за думкою позивача, заподіяно моральну шкоду а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed