Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради звернувся до суду із заявою, в якій просить: -встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] одна й та ж сама особа; -визнати спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] - земельну частку (пай) розміром 2,92 умовних кадастрових гектари в адміністративних межах Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, вартістю 116254,29 грн безхазяйним майном та передати її у власність територіальної громади с.Сидорівка Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області в особі Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Свою заяву заявник мотивує тим, що 22.11.1997 року в с.Скрипченці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (пай) розміром 3.37 га, яка знаходиться на адміністративній території Сидорівської сільської ради, що підтверджується сертифікатом серії ЧР №0191260. Спадкоємці у померлої відсутні, що є підставою для переходу спадщини до держави. Заявник зазначає, що спадкове майно є безхазяйним та взято на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі і тому просить ухвалити рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади. Крім цього, розбіжності у написанні по батькові померлої у сертифікаті та у актовому записі про смерть є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судовому засіданні заявник підтримав заяву та просить її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Від Сидорівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність, заяву підтримали. Суд, заслухавши пояснення заявника, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає до задоволення частково. У судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 1977 року померла [PERSON], що підтверджується копією запису акту про смерть серії №34 від 24.11.1997 року (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (пай) розміром 3.37 га, яка знаходиться на адміністративній території Сидорівської сільської ради, що підтверджується сертифікатом серії ЧР №0191260 (а.с.12). Згідно листа від 07.04.2016 року відділу Держгеокадастру у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області середній розмір земельної частки (паю) по Сидорівській сільській раді становить 2.92 га (а.с.11). Померла заповіт не залишила. Згідно довідки Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори від 23.04.2016 року №526/01-16 після померлої [PERSON] спадкова справа не заведена (а.с.15). [PERSON] проживала одиноко в [INFO], крім неї в домоволодінні ніхто не був зареєстрований, що підтверджується довідкою Сидорівської сільської ради №188 від 25.04.2016 року (а.с.8). Згідно довідки Сидорівської сільської ради №230/02-40 [PERSON] була помилково записана як [PERSON] (а.с.18). Письмовими поясненнями [PERSON], який являється сусідом, підтверджено, що [PERSON] була власником земельної частки (паю), спадкоємці у померлої відсутні (а.с.19). Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу померлій [PERSON] підтверджено в судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями свідків, а тому даний факт підлягає встановленню. Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу заявника на те, що чинним законодавством України не передбачено повноважень суду щодо ідентифікування особи в тому розрізі, про який ставить питання прокурор, а тому в цій частині заява не підлягає до задоволення. Що стосується вимог заявника про визнання майна безхазяйним суд зазначає наступне. 22 листопада 1977 року померла [PERSON]. В абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано роз'яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року. Так, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УPCP), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Крім цього, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529- 531 ЦК УРСР. Згідно ст. 549 ЦК Української PCP визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) в адміністративних межах Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що перебувала у колективній власності КСП «Світанок». Вказане право належало померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0191260. Відповідно до Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 №1810/5, лише зі Спадкового реєстру можливо отримати достовірну інформацію про наявність (відсутність) заведеної спадкової справи, про заповіти, спадкові договори, внесення змін до них, скасування заповітів або розірвання спадкових договорів, а також про видані свідоцтва про спадщину. Згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.10) після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. В ст. 555 ЦК УРСР закріплено випадки переходу спадщини до держави, зокрема якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 137 ЦК УРСР майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до ч.2 ст.4 Земельного кодексу України від 1990 року, який діяв на момент смерті [PERSON] та в редакції, яка була чинна на день відкриття спадщини після смерті [PERSON], субєктами права державної власності на землю виступали, в т.ч. сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Отже, Сидорівська сільська рада була органом, який уповноважений був взяти земельну частку (пай) на баланс через рік після смерті [PERSON], але з часу її смерті останні не вчинили жодних дій для переходу земельної частки (паю) у власність держави. З рішення Сидорівської сільської ради від 21.01.2015 року №37-8/VІ вбачається, що земельна ділянка після смерті [PERSON] взята на облік (а.с.13). В друкованих засобах масової інформації, а саме в газеті «Надросся» № 81 від 29.09.2016 року було зроблено оголошення про взяття на облік земельної ділянки [PERSON] Відповідно до вимог ст.273 ЦПК України, суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення заяви прокурора в частині визнання майна безхазяйним та визнає спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], безхазяйним майном та необхідність передачі її у власність територіальної громади с.Сидорівка Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області в особі Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Судові витрати по справі, суд залишає за заявником відповідно до вимог ст.235 ч.7 ЦПК України.

Outcome: partial