Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

До суду з позовом звернулися [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та Троїцької районної державної адміністрації Луганської області, треті особи Розпасіївська сільська рада Троїцького району Луганської області та відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначили, що [INFO] року померла [PERSON], а [INFO] року помер [PERSON], які перебували у шлюбі, мешкали в с. Розпасіївка Троїцького району Луганської області та були батьками позивачів за первісним позовом. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельні частки (паї) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Шлях до комунізму», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 17 січня 1997 року Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області на ім'я [PERSON], з якого вбачається, що останньому належить право на земельну частку (пай) розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), а також сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 17 січня 1997 року Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області на ім'я [PERSON], з якого вбачається, що останній належить право на земельну частку (пай) розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Позивач вказує, що [PERSON] взимку 2002 року прибув до с. Розпасіївка Троїцького району Луганської області з метою поховання батька [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON] поніс матеріальні затрати на організацію поховання батька позивачів за первісним позовом, [PERSON] передав йому документи на право власності на будинок померлих батьків - договір купівлі-продажу, технічний паспорт на будинок та надав дозвіл на реалізацію будинку. Представник позивачів за первісним позовом вважає, що саме вище наведений факт свідчить про те, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, прийняв спадщину після смерті батьків, в тому числі і на земельні частки (паї). Представник позивачів за первісним позовом вказує на те, що [PERSON] на момент смерті батьків також фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований в іншому будинку за адресою: [ADDRESS], власником якого був їх батько - [PERSON] Згідно матеріалів цивільної справи Троїцького районного суду Луганської області №2-478/04, відповідачка [PERSON] 07 травня 2004 року звернулася до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування після [PERSON] та [PERSON], назвавшись єдиним спадкоємцем останніх. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 21 травня 2004 року за [PERSON] визнано право власності на земельні сертифікати, видані на ім'я [PERSON] та [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11 червня 2015 року рішення Троїцького районного суду Луганської області від 21 травня 2004 року скасовано, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку скасування відмовлено. На підставі вищезазначеного рішення Троїцького районного суду [PERSON] спочатку отримала дублікати сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та серії [NUMBER] замість оригіналів сертифікатів серії [NUMBER] та серії [NUMBER], які на той час знаходились у братів [PERSON]. Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області 08 грудня 2004 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] зареєстрований у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010441800516, в якому зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,91 га, розташованої на території Розпасіївської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення сільськогосподарського виробництва. Також, Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області 06 грудня 2004 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010441800517, в якому зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,92 га, розташованої на території Розпасіївської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення сільськогосподарського виробництва. Отже, на думку представника позивачів за первісним позовом, на підставі завідомо неправосудного рішення суду першої інстанції [PERSON] отримала спадщину у вигляді двох актів про право власності на земельні ділянки площею 6,91 га та 5,92 га, загальною вартістю 132227 гривень, які здає в оренду, отримуючи у вигляді орендної плати значні кошти. За період незаконного володіння земельними ділянками [PERSON] отримала у вигляді орендної плати з СФГ «Марс» 33642 гривень 10 копійок та ПСП «Україна» Троїцького району Луганської області 33737 гривень 48 копійок, завдавши на думку представника позивачів за первісним позовом матеріальну шкоду на загальну суму 67379 гривень 58 копійок. Представник позивачів за первісним позовом просить суд визнати недійсними вищезазначені державні акти на землю, оформлені на ім'я [PERSON] та визнання саме за позивачами за первісним позовом право власності на зазначені земельні ділянки. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, в якому вказує на те, що в первісній позовній заяві вказано, що позивач [PERSON] взимку 2002 року прибув до села Розпасіївка Троїцького району Луганської області на поховання батька [PERSON] і передав [PERSON] документи у вигляді договору купівлі-продажу від 01 липня 1993 року та технічного паспорту на будинок в селі Розпасіївка Троїцького району Луганської області. [PERSON] вказує, що [PERSON] ні разу не бачив і не зустрічався з [PERSON], він взагалі з ним незнайомий, документи до [PERSON] потрапили зовсім іншим чином. Вважає, що [PERSON] не прийняв спадщину, так як до нотаріальної контори позивачі за первісним позовом не зверталися, строк про прийняття спадщини не поновлювали, матеріальна шкода її діями останнім не завдавалася. Вказує, що позивачі за первісним позовом знущалися зі своїх батьків, не відвідували їх та не надавали жодної матеріальної допомоги, в зв'язку з чим [PERSON] вважає, що позивачів за первісним позовом як спадкоємців необхідно усунути від права на спадкування спадщини спадкодавця за законом. [PERSON] просить суд усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті [INFO] року та [INFO] року відповідно [PERSON] та [PERSON], які є їх батьками, до складу якої ввійшли всі їх права та обов'язки, які існували на момент його смерті, та визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 6,91 га та 5,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Розпасіївської сільської ради Троїцького району Луганської області. [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, просив розглянути справу без участі [PERSON] та [PERSON], на задоволенні вимог первісного позову наполягає. [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечує проти задоволення вимог первісного позову. Від представника Троїцької районної державної адміністрації Луганської області Гойника І.Г. надійшла заява про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог, крім у частині про стягнення з Троїцької районної державної адміністрації Луганської області у разі задоволення первісного позову судових витрат. Розпасіївська сільська рада Троїцького району Луганської області та відділ Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області своїх представників у судове засідання не направили, заперечень чи пояснень щодо позовних вимог до суду не надходило. Враховуючи неявку у судове засідання учасників судового засідання, враховуючи заяви про розгляд справи без їх участі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, суд ухвалює рішення за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Так, судом було встановлено, що [INFO] року згідно актового запису про смерть № 3 від 21 січня 2002 року померла [PERSON] (а.с.9) [INFO] року згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Також судом було встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельні частки (паї) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Шлях до комунізму», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 17 січня 1997 року Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області на ім'я [PERSON], з якого вбачається, що останньому належить право на земельну частку (пай) розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), а також сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 17 січня 1997 року Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області на ім'я [PERSON], з якого вбачається, що останній належить право на земельну частку (пай) розміром 9,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, прийняв спадщину після смерті батьків, в тому числі і на земельні частки (паї). [PERSON] на момент смерті батьків також фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований в іншому будинку за адресою: [ADDRESS], власником якого був їх батько [PERSON] Рішенням Троїцького районного суду Луганської області №2-478/04 від 21 травня 2004 року за [PERSON] було визнано право власності на земельні сертифікати, видані на ім'я [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11 червня 2015 року рішення Троїцького районного суду Луганської області від 21 травня 2004 року скасовано, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку скасування відмовлено (а.с.3). На даний час рішенням Апеляційного суду Луганської області набрало законної сили. На підставі вищезазначеного рішення Троїцького районного суду [PERSON] спочатку отримала дублікати сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та серії [NUMBER] замість оригіналів сертифікатів серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області 08 грудня 2004 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] зареєстрований у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010441800516, в якому зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,91 га, розташованої на території Розпасіївської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення сільськогосподарського виробництва. Також, Троїцькою районною державною адміністрацією Луганської області 06 грудня 2004 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010441800517, в якому зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,92 га, розташованої на території Розпасіївської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення сільськогосподарського виробництва. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Державний акт визнається недійсним у випадках: - якщо він виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України; - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою (ст. 155 ЗК України); - з підстав, передбачених ст.ст. 140-144 Земельного кодексу України. Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Таким чином, оскільки рішення суду, на підставі якого [PERSON] набула право власності на спірні земельні ділянки, скасоване, у зв'язку з чим у [PERSON] відсутні належні правові підстави розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, а відповідні державні акти є правовстановлюючими документами, що посвідчують за [PERSON] право власності на дане нерухоме майно, суд вважає за необхідне визнати недійсними відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, у зв'язку з чим позовні вимоги у даній частині первісного позову підлягають до задоволення. При цьому, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, після [PERSON] та [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках, діти ( утому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого Згідно ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а відповідно до ст. 561 ЦК УРСР строк для видачі свідоцтва про право на спадщину не встановлювався. Відповідно до п.1, ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачі за первісним позовом належним чином та своєчасно фактично прийняли спадщину після смерті своїх батьків, вони являються спадкоємцями першої черги за законом, тому суд вважає за необхідне визнати за ними права власності на зазначені земельні ділянки. Однак, судом не вбачається належних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди 67379 гривень 58 копійок, оскільки згідно положенням ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується за умови, що особа є власником майна, а право власності за [PERSON] та [PERSON] на спірне нерухоме майно згідно положенням ч. 2 ст. 331 ЦК України може виникнути тільки з моменту державної реєстрації такого права. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги первісного позову, а саме визнати вищевказані державні акти на право власності на земельні ділянки недійсними та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Що стосується вимог зустрічного позову, суд приходить до наступного. [PERSON] у зустрічному позові про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, вважає, що [PERSON] не прийняв спадщину, так як до нотаріальної контори позивачі за первісним позовом не зверталися, строк про прийняття спадщини не поновлювали. На її думку позивачів за первісним позовом як спадкоємців необхідно усунути від права на спадкування спадщини спадкодавця за законом, оскільки вони знущалися зі своїх батьків, не відвідували їх та не надавали жодної матеріальної допомоги. Згідно положень ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Позивачем за зустрічним позовом не було надано жодного належного та допустимого доказу про те, що [PERSON] та [PERSON] знущалися зі своїх батьків, не відвідували їх та не надавали жодної матеріальної допомоги. Таким чином, доводи зустрічного позову є безпідставними та нічим не підтвердженими. З огляду на безпідставність зустрічних позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів за первісним позовом пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Оскільки позивачам відмовлено у задоволені первісних позовних вимог майнового характеру, а сума судового збору на момент подачі позову немайнового характеру складала 487 гривень 20 копійок, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів вказану суму судового збору у рівних долях по 243 гривні 60 копійок з кожного. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 328, 331, 1166, 1224 ЦК України , п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 524, 529, 548, 549, 561 ЦК УPCP, ст.ст. 125, 126, 155 ЗК України,

Outcome: partial