Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Заявник 24.09.2019 року звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту належності йому державного акту серії [NUMBER] , виданого 17.10.2002 року на підставі рішення сесії ХХІІІ скликання Шевченківської сільської ради народних депутатів від 21.03.2002 року №7, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 3931, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,43 га на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області. В обґрунтування викладених вимог заявник зазначив, що 17.10.2002 року заявнику було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія серії ІІ-ОД №014408, виданого 17.10.2002 року на підставі рішення сесії ХХІІІ скликання Шевченківської сільської ради народних депутатів від 21.03.2002 року №7, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 3931, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,43 га на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області. З метою реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєння кадастрового номера, заявник звернувся до розробника документації із іземлеустрою щодо складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натупі, в ході розроблення якої інженером землевпорядником було виявлено, що в державному акті прізвище заявника вписано « [PERSON] », тоді як згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Кілійським РВ УМВС України в Одеській області 04.11.1996 року, моє прізвище вписано « [PERSON] ». Виявивши помилку заявник звернувся до відділу Головного Управління Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області з клопотанням щодо виправлення помилки в державному акті, на що отримав відповідь про неможливість внесення виправлення у державний акт. Заявник, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак заява містить клопотання заявника розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від представника про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення заяви не заперечує. На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 014408, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення сесії ХХХІІІ скликання Шевченківької сільської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 21.03.2002 року № 7 передано у приватну власність земельна ділянка площею 5,43 га. Земельна ділянка розташована на території Шевченківської сільської ради та передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3931. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 04.11.1996 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження заявника - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , далі мовою оригіналу « [PERSON] » народився [INFO] , актовий запис № 72. Згідно відповіді, наданої [PERSON] відділом у Кілійському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області 12.09.2019 року за №646/138-19, оскільки законодавством не передбачено виправлення помилок в Державних актах на землю, рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. У зв`язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме органом державної реєстрації прав. Тому, з 01.01.2013 року органи Держземагентства позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності та користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Оскільки заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку виправити допущену помилку, суд вважає, що право власника землі підлягає судовому захисту, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, за правилами окремого провадження. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, а також зважаючи не те, що заявник дійсно позбавлений змоги в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном через неправильність запису у правовстановлюючому документі, а також на відсутність можливості в позасудовому порядку внести виправлення до правовстановлюючого документу, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved