Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Заявленим та підтриманим в ході розгляду справи позовом заявник просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт на ім'я відповідача. В обґрунтування заявленого суду представником позивача повідомлено наступне. Заповідач за життя хворіла на захворювання, які, станом на час видачі оспорюванного заповіту, позбавляли можливості усвідомлювати нею значення своїх дій та керувати ними. Мало того, нотаріус, при оформленні такого заповіту, допустила порушення законодавства, не витребував та зробив відмутку на попередньому заповіті про його скасування. Третя особа на стороні позивача вимоги підтримала та просила суд їх повністю задовольнити з підстав викладених у позові та з урахуванням пояснень зазначених представником позивача. Відповідач та представник у судовому засіданні вимог не визнали та просили суд їх відхилити як необґрунтовані. В підтвердження власної позиції суду повідомили наступне. Заповідач за життя не страждала захворюваннями, які б позбавляли її можливості розуміти значення своїх слів та керувати ними. Крім цього, нотаріус при посвідченні заповіту, зробила все відповідно до законодавства. Нотаріус у судовому засіданні вимог не визнала та просила відхилити як безпідставні адже дієздатність спадкодавця при видачі оспорюваного заповіту перевірялась. Підстав стверджувати про її неосудність не було. Саме тому заповіт було посвідчено. Ніяких порушень в тому числі тих про які згадує позивач при вчиненні нотаріальних дій допущено не було. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними матеріали та заслухав показання свідків, судом встановлено наступне. 20 жовтня 2015 року у віці 77 років в с. Рижани Хорошівського (раніше Володарсько-Волинського) району Житомирської області померла [PERSON] мати відповідача та третьої особи на стороні позивача та баба позивача (а.с.5 т.1). 18 листопада 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] (третя особа у даній справі) заведена спадкова справа після смерті спадкодавця (а.с.6 т.1). 15 січня 2002 року спадкодавець видав заповіт на все майно на ім'я позивача (а.с.162 т.1) 10 листопада 2010 року спадкодавець видав заповіт, посвідчений секретарем сільської ради, якім усе майно йому заповів позивачу (а.с.7,162,178-183 т.1). 5 червня 2014 року [PERSON] видала доручення на ім'я відповідача на отримання грошових коштів у банку (а.с.127 т.1). 24 липня 2015 року спадкодавець видає на все майно заповіт на відповідача. Він посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.68 т.1). [PERSON] зареєстрована у [INFO] та її сім'я складається з чоловіка та дочки (а.с.112 т.1). Довідки № 1349 та 1350 від 22 травня 2018 року свідчать про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та періодично проживали із спадкодавцем (а.с.164-169 т.1). [PERSON] на стаціонарному лікування у період часу з 2013 по 2015 роки не перебувала (а.с.41 т.1; а.с.18 т.2). Заключення свідчить про наявність у спадкодавця таких хронічних захворювань як гепатиту, панкреатиту та двобічного нефроптозу (а.с.170-171 т.1). Підтверджень звернення [PERSON] за медичною допомогою до лікарів хірургів та онкологів у 2012 - 2015 роки - не має (а.с.209-210 т.1). Згідно медичної карти [PERSON] діагноз хронічний гастрит, холецистит виставлено 22 жовтня 2013 року. Кардіосклероз атеросклеротичний виставлено 21 січня 2005 року (а.с.20 т.2). У лікаря психіатра [PERSON] на обліку не перебувала та за медичною допомогою останні 5 років не зверталась (а.с.22 т.2). [PERSON] 28 травня 1958 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище (а.с.172 т.1). [PERSON] має зареєстроване місце проживання в [INFO] з 16 вересня 2014 року (зворот а.с.174 т.1). За інформацією нотаріуса, на момент відкриття спадщини, останнім заповітом спадкодавця був датований 24 липня 2015 року на ім'я відповідача на підставі якого і було видано свідоцтво про право на спадщину. Надати оригінал заповіту не представляється можливим у зв'язку із пожежею паперового архіву, що мав місце 7 лютого 2017 року (а.с.175-176,184-186 т.1). [PERSON] мала у власності житло в с. Рижани по вул. Шевченко, 10, яке з 21 червня 2017 року перейшло у власність позивача [PERSON] [PERSON] має зареєстроване місце проживання в [INFO], а фактично проживає [INFO] (а.с.24,26 т.2). Поховання [PERSON] здійснювала [PERSON] за власний рахунок та отримала допомогу на поховання (а.с.27-29 т.2). 27 лютого 2007 року ухвалено судове рішення (судова справа № 2 - о - 18\\2007), яким [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном [PERSON] (а.с.32 т.2). Допитані судом свідки повідомили суду наступне. Свідки [PERSON] та [PERSON] зі сторони позивача, повідомили суду, що перебуваючи на посаді сільського голови та секретаря ради, відповідно, виїжджали на виклик [PERSON] про те, що її доньку не пускають в будинок [PERSON] за її життя. Дана ситуація мала місце в липні 2015 року. Прибув на місце бачили спадкодавця, вона була на ліжку та не розмовляла із свідками. Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані за клопотанням відповідача, повідомили суду наступне. [PERSON] знала заповідача, як знайому. До дня смерті вона була в здоровому розумі і пам'яті. [PERSON] в день складення оспорюваного заповіту возив спадкодавця до нотаріуса. Із здоров'ям у неї все було нормально. Свідок являється чоловіком відповідача. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу) (ч. 2 ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України). Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ч. 2 ст. 1235 ЦК України). Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1247 ЦК України). Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (ч. 1 ст. 1248 ЦК України). Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1254 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ст. 1257 ЦК України). Проаналізував фактичні обставин справи та норми законодавства, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що відсутні докази, які б свідчили про те, що оспорюваний заповіт складався недієздатною особою або не відповідав дійсній волі спадкодавця. Відсутні докази і того, що на час видачі такого заповіту або до цього спадкодавець страждав на захворювання, які могли обмежувати його можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Представником позивача після закриття підготовчого засідання заявлялось клопотання про призначення у справі судової посмертної психіатричної експертизи, яке судом залишено без розгляду на підставі положень ч. 2 ст. 222 ЦПК України за відсутності клопотання про визнання поважними причин пропуску спрямовуваного клопотання. Дане судове рішення учасниками розгляду не оскаржувалось, як і не заявлялось повторно із наведенням поважних причин, що позбавляли можливості його заявити у визначений строк. Учасникам справи, при цьому, судом наголошувалось на тривалість розгляду даної справи судами України з часу відкриття провадження у справі, ще за часів ЦПК в редакції чинній до 15 грудня 2017 року. Твердження позивача про те, що нотаріус допустив порушення законодавства чинного на час посвідчення оспорюваного заповіту, судом вважаються голослівними адже жодних підтверджень такого надано не було. На переконання суду, в даному випадку, нотаріус не повинна була витребувати попередній заповіт та ставити на ньому відмітку про його скасування адже в останньому заповіті не згадувалось про існування попереднього. Дані висновки ґрунтуються на положеннях ч. 2 ст. 1254 ЦК України. Зазначення представником позивача про положення інструкції про вчинення нотаріальних дій не містять застережень які б вимагали так само витребувати попередній заповіт та ставити на ньому відмутку про скасування адже відсутня інформація про обізнаність нотаріуса щодо існування попереднього заповіту. Враховуючи відхилення заявлених вимог витрати позивача до подальшого розподілу не підлягають. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed