Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду в інтересах держави, до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, Любарської районної державної адміністрації, [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження голови РДА, наказів ГУ Держземагенства у Житомирській області, визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень про державну реєстрацію прав оренди земельних ділянок, повернення земельної. Прокурор мотивує свої вимоги тим, що ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, а [PERSON] в оренду передані земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, а на значній відстані одна від одної, а саме в 7 масивах загальною площею 101,7 га на території Любарського району Житомирської області, що суперечить вимогам закону. У поданих заявах про виділення земельних ділянок [PERSON] не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливостей їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не навів даних щодо наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ, що передбачено Законом України «Про фермерське господарство». Також в заявах не зазначено кількість членів фермерського господарства та наявність у [PERSON] права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Крім того [PERSON] до цього часу фермерського господарства не створив, впродовж 2012-2015 років отримував заробітну плату в ТОВ «Хлібороб Інвест» та ТОВ «Грін Лайф». В період з 17.04.2015 року по 17.01.2016 року перебував на обліку у Любарському центрі зайнятості як безробітній та отримував допомогу по безробіттю. А також встановлено факт використання земельних ділянок, які надані [PERSON], розташованих на території Малобраталівської сільської ради, іншим субєктом господарювання, а саме ТОВ «Кусто Агро», а тому у даному випадку, відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для неправдивого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи та просив їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру (Держземагенства) у Житомирській області заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях. Представник Любарської районної державної адміністрації заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях та просила застосувати строки позовної давності до даного позову. Представник [PERSON] року в судовому засідання позовні вимоги не визнав просив відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строки позовної давності з підстав викладених у письмових запереченнях. Зазначив, що [PERSON] на даний час не створив фермерського господарства. Суд, вислухавши учасників судового засідання, розглянувши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Розпорядженням голови Любарської РДА від 12.11.2012 №340 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» [PERSON] надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду загальною орієнтовною площею - 101,7 га. (а.с. 14). Як зазначено у позовній заяві та підтверджується наданими суду матеріалами, згідно наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 02.09.2013 року за №ЖТ/1823184000:06:005/00000195; №ЖТ/1823184000:06:005/00000332; №ЖТ/1823184000:06:003/00000333; №ЖТ/1823181500:02:003/00000334; №ЖТ/1823181500:04:004/00000335; №ЖТ/1823181500:04:004/00000336; №ЖТ/1823181500:04:001/00000337 затверджено документації із землеустрою та передано в оренду [PERSON] земельні ділянки площею 31,5912 га, 3,7889 га та 33,9353 га на території Малобраталівської сільської ради та земельні ділянки площею 3,3549 га, 17,8587 га, 0,8708 га, 1,8042 га на території Великоволицької сільської ради Любарського району. При цьому суд погоджується із позицією прокурора з приводу незаконності вказаних вище дій відповідачів по наданню дозволу на розробку технічної документації та виданню наказів, приймаючи вказані позивачем аргументи, знаходячи їх достатньо обґрунтованими. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо субєкта [PERSON] 14.10.2013 року зареєстрував договори оренди на земельні ділянки на території Великоволицької сільської ради та Малобраталівської сільської ради, а саме ділянки за кадастровими номерами 1823181500:02:003:1001; 1823181500:04:004:1001; 1823181500:04:001:0010; 1823181500:04:004:1002; 1823184000:06:005:0002; 1823184000:06:005:0001; 1823184000:06:003:1001 (а.с. 99-102). Статтями 203, 215 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, а недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. Стаття 123 ЗК України передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до норм чинного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної та комунальної власності або права на них, крім іншого, у разі передачі тільки громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Згідно ст. 126 ЗК України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» - фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Прокурор правомірно посилається на порушення норм законодавства при отриманні [PERSON] вказаних вище земельних ділянок, в тому числі і ч. 7 ст. 7 (в редакції чинній на момент подачі заяв [PERSON] до Любарської РДА 17.07.2011 року) Закону України «Про фермерське господарство», якою передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, а [PERSON] в оренду передані земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, а на значній відстані одна від одної, а саме в 7 масивах загальною площею 101,7 га на території за межами населених пунктів Малобраталівської сільської ради 3 масиви та Великоволицької 4 масиви, що суперечить вимогам закону, а крім того, [PERSON] ставлячи питання про виділення йому земельних ділянок, не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливостей їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства та інших засобів обробітку землі таких великих площ, що передбачено Законом України «Про фермерське господарство». Також в заявах не зазначено кількість членів фермерського господарства та наявність у [PERSON] права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Водночас, судом встановлено, що [PERSON] до цього часу не створено фермерського господарства, в період часу з 2012 по 2015 роки отримував заробітну плату в ТОВ «Хлібороб Інфест» та ТОВ «Грін Лайф», в період часу з 17.04.2015 по 17.01.2016 роки перебував на обліку у Любарському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю (а.с. 40-41). Та те, що надані земельні ділянки [PERSON] в оренду на території Малобраталівської сільської ради обробляє ТОВ «Кусто Агро» (а.с. 103). Крім того його представник в судовому засіданні зазначив, що його довіритель до цього часу не створив фермерського господарства, а був одним із засновників та керівником ФГ «Хлібороб інвест», однак потім вийшов з їх числа. Також, суд звертає увагу на те, що сплата орендної плати за користування земельними ділянками [PERSON] не є підтвердженням того, що останній використовує їх з метою створення фермерського господарства, а також з яких джерел він здійснює вказану оплату. Викладене вказує на штучне використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. З огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права. За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень. При цьому суд враховує той факт, що при винесенні оспорюваних наказів відповідні особи мали право доступу до необхідних документів, що лягли в основу при прийнятті ними відповідних рішень по виникненню договірних відносин, в т.ч. вони мали можливість дотриматися встановленої нормативними актами процедури попередніх погоджувальних дій, а тому порушення закону було для вказаних вище сторін очевидним, так як не потребувало якихось особливих знань з цього приводу з огляду на доступність для широкого загалу діючого в Україні законодавства. Також суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за №6-2902цс15 відповідно до якої: при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-IV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст.258 ЦК України). Однак застосувати строки позовної давності до даного позову заявлені сторонами у справі (представником Любарської РДА та представником [PERSON] [PERSON]М.) не є можливим, оскільки відповідно до листа т.в.о. начальника Управління Служби Безпеки України в Житомирській області від 02.03.2016 року направлено прокурору Житомирської області інформацію про вжиття відповідних заходів прокурорського реагування з метою повернення в державний сектор земель, наданих в оренду з порушенням чинного законодавства, а відтак і строк позовної давності повинен відраховуватись від цієї дати. Посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON], щодо повноважень Малобраталівської сільської ради здійснювати контроль за використанням земель суд не враховує, оскільки відповідно до підпункту 1 пункту б ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного суду України щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідачів у відповідності до ст.. 88 ЦПК України підлягає стягненню на його користь понесені судові витрати в сумі 50986,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved