Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Заступник прокурора Чернігівської області Кривов'яз В.П. 19.11.2014 р. звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд: - визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 06.02.2014 року №ЧН/7425581600:07:000/00002346, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства; - визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 27.02.2014 року №ЧН/7425581600:07:000/00002856, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га ріллі, з кадастровим номером 7425581600:07:000:5022, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області; - визнати недійсним свідоцтво про право власності індексний номер 19979649 від 03.04.2014 р., видане на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га, з кадастровим номером 7425581600:07:000:5022, для ведення особистого селянського господарства на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області; - скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції №12160418 від 03.04.2014 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2 га, з кадастровим номером 7425581600:07:000:5022, для ведення особистого селянського господарства, на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Позов прокурор обґрунтовує тим, що земельна ділянка [PERSON] була передана у власність в порушення приписів ст.ст.118, 198 ЗК України, ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.50 Закону України «Про землеустрій», ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», адже [PERSON] особисто не звертався до сторони відповідача з заявою про надання йому у власність земельної ділянки і жодних документів не підписував, що підтверджено висновком судового експерта та особистими свідченнями співвідповідача, а крім того проект землеустрою на земельну ділянку, яка оформлена на ім'я [PERSON], не погоджувався Дніпровською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, з підстав викладених у заяві, зміст якої по суті виклала у засіданні. Представник відповідача - Головного управління Держкомзему у Чернігівській області у судовому засіданні позов прокурора визнав частково, оскільки на думку Головного управління твердження позивача щодо того, що необхідно погоджувати проект землеустрою з сільською радою, є хибним та суперечить вимогам діючого законодавства, і управління, приймаючи рішення про передачу у власність [PERSON] спірну земельну ділянку, діяло в межах законодавства та наданих повноважень. Крім того, на думку сторони відповідача, є необхідність залучення до участі у справі, як співвідповідача Реєстраційну службу Чернігівського районного управління юстиції, адже остання здійснювала державну реєстрацію права власності [PERSON] Співвідповідач [PERSON] у засідання не з'явився, про час та місце засідання повідомлявся за місцем реєстрації, відповідно до приписів ст.ст.74, 76 ЦПК України. Представник третьої особи - Чернігівського районного управління юстиції у Чернігівській області у засідання не з'явився, причини неявки не повідомлені, про час та місце засідання орган юстиції повідомлявся належним чином. Суд заслухавши пояснення сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши усі наявні матеріали справи та об'єктивно оцінивши подані докази, вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, з наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що згідно наказу Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 06.02.2014 р. №ЧН/7425581600:07:000/00002346 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 27.02.2014 р. №ЧН/7425581600:07:000/00002856 розроблений проект землеустрою затверджено та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 7425581600:07:000:5022) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Право власності на цю земельну ділянку 03.04.2014 р. зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення державного реєстратора реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції №12160418 від 03.04.2014 р. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 19979649 від 03.04.2014 р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 7425581600:07:000:5022) для ведення особистого селянського господарства на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.9-14, 20-25/ Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 05.09.2014 р. №С-4286/3 вартість земельної ділянки, наданої у власність [PERSON], становить 235400 грн. /а.с.18/ У свою чергу, як видно з протоколу допиту свідка [PERSON] від 05 червня 2014 року, останній у січні-лютому 2014 року не звертався до органів Держземагенства Чернігівської області з заявою про надання йому у власність земельної ділянки на території області і нікого на ці дії не уповноважував. Про те, що на його ім'я отримано у власність земельну ділянку на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району йому стало відомо лише під час допиту. Жодних пред'явлених на огляд документів він не підписував і яким чином до них потрапила копія його паспорта, йому не відомо. /а.с.15-17/ Указаний свідком [PERSON] факт підтверджується і висновком судово-почеркознавчої експертизи від 20.10.2014 р. №2604-2613/14-24, проведеної експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз згідно постанови слідчого СУ УМВС України в Чернігівській області від 13.08.2014 р., у рамках кримінального провадження, з якого встановлено, що підписи від імені [PERSON] у заяві на ім'я начальника Головного управління Держземагентства у області про надання земельної ділянки; заяві про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; у технічному завданні на виконання робіт; у акті встановлення в натурі меж земельної ділянки; додатку до акту прийому-передачі земельної ділянки, виконані не [PERSON], а іншою особою. /а.с.26-33/ Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У відповідності до частин 6-8 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу, згідно вимог якої проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. За правилами частини статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Відповідно до п.9 абз. «а» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Однак, як встановлено судом, про що вказувалось вище, [PERSON] до Головного управління Держземагентства у Чернігівській області з заявами про надання йому земельної ділянки не звертався, будь-які документи, пов'язані з набуттям у власність цієї земельної ділянки, не підписував, що є порушенням наведених судом вимог законодавства. Крім того, в порушення вимог ст.198 ЗК України, ст.33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» та ст.50 ЗУ «Про землеустрій» проект із землеустрою [PERSON] взагалі не погоджувався Дніпровською сільською радою Чернігівського району. Таким чином, суд робить висновок про те, що накази ГУ Держземагенства у Чернігівській області про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, з передачею у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 7425581600:07:000:5022, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району, є недійсними відповідно до п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України, адже із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оскільки судом визнається недійсним рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, то відповідно є недійсним і свідоцтво про його право власності на цю ділянку, з скасуванням відповідного рішення про державну реєстрацію права, оскільки відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При прийнятті рішення суд враховує те, що фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення її у власність держави Україна, яка вибула з її власності незаконно. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов заступника прокурора області належить задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити стороні відповідача, що згідно вимог ч.1 ст.33 ЦПК України саме позивач має процесуальне право заявити перед судом клопотання про залучення до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Оскільки при подачі позову до суду позивача - прокурора звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах в дохід держави, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір». При цьому суд враховує роз'яснення п.13 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» про те, що якщо у позовній заяві об'єднано дві або більше самостійні вимоги немайнового характеру, пов'язані між собою, то судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позові було об'єднано чотири самостійні вимоги немайнового характеру, отже з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 974,40 грн (243,60 х 4).

Outcome: approved