Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

До суду звернулась лікар - психіатр поліклінічного відділення Віньковецької центральної районної лікарні [PERSON] із заявою про продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що хворий [PERSON] відповідно до вимог наказу МОЗ України № 346/877 від 19.12.2000 року «Про заходи щодо запобігання небезпечним діям з боку осіб, які страждають на тяжкі психічні розлади» з 2013 року взятий на спецоблік з діагнозом «Шизофренія, параноїдальна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом апато-абулічного типу». Хворий неодноразово перебував на лікуванні в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1, з якої виписувався з рекомендаціями для районного лікаря-психіатра щодо проведення хворому обов'язкової підтримуючої терапії. Рішенням Віньковецького районного суду від 26.08.2014 року [PERSON] призначено надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Внаслідок ухилення [PERSON] приймання підтримуючої терапії стан здоров'я хворого нестабільний, зловживання алкоголем, відмічаються різкі загострення. Хворий відмовляється добровільно з'являтися на огляд до районного лікаря - психіатра, не приймає підтримуючої терапії, чим завдає значної шкоди своєму здоров'ю, що може зумовити загострення хвороби та виявлення проявів дратівливості, агресивності по відношенню до оточуючих. В зв`язку з цим, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що оскільки [PERSON] страждає на шизофренію, параноїдальна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом апато-абулічного типу, та ухиляється від приймання підтримуючої терапії, схильний до суспільно-небезпечних діянь, то він потребує продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У судовому засіданні заявник - лікар-психіатр [PERSON] свої вимоги підтримала і просила задовольнити. Пояснила, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку із 2013 року і потребує постійного лікування. Він неодноразово госпіталізовувався в лікарню у зв'язку з тим, що поводив себе агресивно, а після проведення примусового лікування його поведінка змінилась на краще, тому йому слід продовжити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на строк 6 місяців. Законний представник [PERSON] - його дружина [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала вимоги заявника. Пояснила, що в період загострення хвороби її чоловік [PERSON] не контролює себе, вважає себе здоровим, відмовляється приймати лікування, та може вчинити суспільно-небезпечні дії. Хворий [PERSON] не заперечував у суді проти продовження надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Прокурор вважає, що заяву лікаря-психіатра слід задоволити і продовжити хворому [PERSON] надання амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], 1968 року народження, знаходиться на обліку у лікаря - психіатра поліклінічного відділення Віньковецької центральної районної лікарні з діагнозом «Шизофренія, параноїдальна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом апато-абулічного типу»та у зв'язку з цим він неодноразово лікувався в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні. Рішенням Віньковецького районного суду від 10 квітня 2015 року [PERSON] було продовжено надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку строком на 6 місяців. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів Хмельницької обласної психіатричної лікарні від 16.10.2015 року [PERSON] страждає на шизофренію, параноїдальна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом. На даний час стан його задовільний, але в зв'язку з тим, що він не дотримується підтримуючої терапії, що призводило до загострення хвороби і вчинення суспільно-небезпечних діянь, комісія приходить до висновку, що [PERSON] необхідно продовжити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Ч. 4 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, повинна оглядатись лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги. У разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Згідно статті 17 вказаного Закону продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особи психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження. З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, може виявляти наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для себе та інших, тому за станом здоров'я потребує продовження надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved