Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

До суду надійшла вищезазначена заява, в якій зазначено, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON], [INFO]. Після смерті матері заявник змогла отримати лише лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті. При зверненні щодо реєстрації смерті, Кадіївський МВДРАЦС ГТУЮ у Луганській області відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть [PERSON] Заявник та представник заявника у судове засідання не з'явилися, в своїй заяві просили справу розглянути без їх присутності, а заявлені вимоги підтримали повністю. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи без їх участі та проти задоволення вимог заявника не заперечував. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає вимоги заяви обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями п.2 ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно ч.2 ст.257-1 ЦПК України,справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). [INFO] мати заявника - [PERSON] померла, про що було видане лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, виписка з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення, зміст яких підтверджує факт смерті [PERSON] (а.с.10,11). З наданих фотознімків вбачається, що [PERSON] померла 27.07.2016 року та похована на кладовищі (а.с.15). надане заявником свідоцтво про смерть, суд не приймає до уваги, але його зміст також підтверджує факт смерті [PERSON] саме [INFO] ( а.с.12). Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров'я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 92 від 07.10.2016 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованим у міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (а.с.22). Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Однак м. Луганськ Луганської області, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому у зв'язку із тим, що смерть [PERSON] настала в м. Луганськ Луганської області, на території якої, нині, жодний орган державної влади України не працює, суд погоджується із тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим. Таким чином, свідоцтво про смерть, як доказ суд не приймає, але враховує його зміст, який підтверджує факт смерті [PERSON], також враховуючи фотознімки з місця поховання [PERSON], де на табличці датується дата смерті, а саме 27.07.2016 року, які підтверджують факт смерті останньої, а також лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, виписку з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved