Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

До суду звернулася [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON] про спростування недостовірної інформації щодо звинувачення її сина в браконьєрстві шляхом розміщення в системі Інтернет публікації недостовірності раніше викладеної інформації про протиправну поведінку її сина та стягнення 50000 моральної шкоди. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [PERSON] своїми діями, а саме шляхом викладу компрометуючого відео в мережі Інтернет, в якому її сина було знято на відеоносії, де нібито він займався браконьєрством 19.08.2016 року на ставку поблизу хутора «Глинчуки» Збаразького району Тернопільської області, тобто ловив рибу сіткою, принизив честь та гідність її сина, чим порушив нормальні життєві зв'язки сина та призвів до неможливості продовження його активного громадського життя. Також позивачка зазначає, що до вищевказаного відеозапису було додано коментар, в якому вказано прізвище її сина, його друзів та номер їхньої машини, та те, що відповідач обізвав її сина принизливими словами. В результаті викладу даного відео в мережі Інтернет, до її сина почали телефонувати знайомі, та розпитувати про деталі даної обставини, в результаті чого її сину було завдано моральної шкоди, а саме значних та тривалих душевних страждань та переживань. Суму компенсації за моральну шкоду позивачка оцінює у 50000 гривень, яку на її думку слід стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача витрати, які були нею понесення за надання правової допомоги та сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги і просила суд винести рішення, яким зобов`язати відповідача на своїй сторінці в соціальній мережі «Однокласники» спростувати розповсюджену (поширену) останнім недостовірну інформацію, що була розміщена на відеозапису про звинувачення сина в незаконному вилові риби (браконьєрстві), яке мало місце 19 серпня 2016 року на ставу поблизу хутора «Глинчуки» Збаразького району Тернопільської області, та стягнути з відповідача 50000 гривень завданої моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та ствердив, що своєї сторінки в соціальній мережі «Однокласники» він не має, а тому жодного відношення до сторінки у даній соціальній мережі, на якій нібито було розповсюджено відеозапис, де він, як громадський інспектор охорони довкілля припиняє незаконні дії громадян, в тому числі і дії сина позивачки, щодо незаконного вилову риби сіткою, яке мало місце 19 серпня 2016 року на ставку поблизу хутора «Глинчуки», він не має. Вказаного відеозапису він не розповсюджував. Також, відповідач ствердив, що він, як громадський інспектор з охорони довкілля Тернопільської області, дійсно здійснював перевірку по факту незаконного вилову риби сіткою, яке мало місце 19.08.2016 року на ставку поблизу хутора «Глинчуки» Збаразького району Тернопільської області, оскільки його про даний факт повідомили рибаки, які рибалили в той час на даному ставку. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в своїй сукупності здобуті докази, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є громадським інспектором з охорони довкілля Тернопільської області. І саме як громадський інспектор з охорони довкілля він 19 серпня 2016 року на ставку поблизу хутора «Глинчуки» Збаразького району Тернопільської області здійснював перевірку інформації щодо незаконного вилову риби сіткою. Тоді ж, в зв'язку з виконання своїх повноважень щодо припинення незаконного вилову риби, відповідач [PERSON] спілкувався з громадянами, в тому числі і [PERSON] - сином позивачки, які перебували на ставку. Дані обставини знайшли своє підтвердження копією посвідчення [NUMBER] від 02.08.2016р. виданого Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області (а.с.44), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], копією відеозапису, яке представила позивачка і який знаходиться на диску, що був оглянутий в судовому засіданні (а.с.10), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6), іншими матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Положеннями ч. 1 ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст.277 ЦК України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується судовий захист права на спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. При цьому, відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені або оспорювані права, свободи та інтереси учасників цивільних правовідносин. Разом з тим, в ході судового розгляду позивачем не представлено, а в судовому засіданні не здобуто доказів того, що саме відповідачем, на належній йому сторінці соціальної мережі «Однокласники», було поширено відеозапис його спілкування з громадянами, в тому числі і сином позивачки [PERSON], яке мало місце 19 серпня 2016 року на ставку поблизу хутора «Глинчуки» Збаразького району Тернопільської області, де відповідач звинуватив останнього в незаконному вилові риби, що на думку позивачки є недостовірною інформацією і такою, що принижує честь і гідність її сина. При цьому позивачем не представлено також доказів існування самої сторінки в соціальній мережі «Однокласники», на якій було поширено вищевказаний відеозапис, а також доказів належності даної сторінки відповідачу. Суд вважає, що вищевказаний відеозапис, який було надано позивачкою як доказ поширення відповідачем неправдивої інформації, сам по собі не свідчить про те, що саме відповідач поширив даний відеозапис на своїй сторінці в соціальній мережі «Однокласники». Посилання позивачки на покази свідка [PERSON], як на доказ поширення відповідачем недостовірної інформації, а саме вищевказаного відеозапису, суд не приймає до уваги, оскільки свідок в судовому засіданні ствердив лише те, що він побачив вищевказаний відеозапис із посилання, яке йому скинув на його сторінку його товариш. Крім того, посилання позивачки, як на доказ, на скріншот із сторінки в соціальній мережі «Однокласники» під аккаунтом «[PERSON]», яка належить синові позивачки, де розміщені світлини із зображенням сина позивачки та коментарем датованим 19.08.2016 року щодо вчинення браконьєрства, яке розміщено з аканту [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки не можна встановити достовірність розміщення даної інформації. А тому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо спростування недостовірної інформації в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що в даному випадку також відсутні підстави для стягнення з відповідача і моральної шкоди відповідно до вимог ст.280 ЦК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed