Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Законний представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2016р.; копія довідки ВРАЦС від 23.02.2006р. № 51-03-69; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 19.05.2016р. № 05-08/113; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 22.02.2013р.; копія рішення Ренійського районного суду від 27.07.2010р.; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі від 07.06.2016р. про нормативно грошову оцінку земельної частки (пай); копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 30.09.2012р.; копія газети «Ренійський вісник» з оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0094720. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], померлого 30.09.2012р. За життя йому належала земельна частка (пай), розміром 3,29 умовних кадастрових гектара, на території Долинської сільської ради, згідно сертифікату серії ОД № 0094720, зареєстрований 27.05.1997р. у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 934. Під час життя [PERSON], заповідального розпорядження не склав, тому спадкоємство здійснюється за законом. Так, спадкоємцями першої черги є його діти: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Треба додати, що батько сторін - [PERSON] був розлучений із своєю дружиною [PERSON] (матір сторін), про що свідчить копія рішення Ренійського районного суду від 27.07.2010р. Після розірвання шлюбу вони добровільно поділили сумісне нажите майно, тому дана земельна частка (пай) залишилась у власності [PERSON] Тому, після смерті [PERSON] їх матір [PERSON] не має право на спадкування відповідно до ст. 1261 ЦК України. Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом є лише сторони по справі. Так, у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті батька, позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить заява від 22.02.2013р. У звязку із тим, що відповідач [PERSON] (сестра позивача) на момент розгляду справи є неповнолітньою, її інтереси у суді представляє матір [PERSON], яка на спадщину не претендує та не заперечує проти того щоб позивач оформила спадщину на своє імя. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), про що 26.05.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Це пояснюється тим, що після смерті батька даний сертифікат був втрачений, про що свідчить оголошення у газеті про втрату сертифікату. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну частку (пай), як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на спадщину не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] Так, позивач [PERSON] у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України після смерті батька [PERSON], оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Законний представник відповідача [PERSON] не заперечує, щоб позивач оформила право власності на спадкове майно на своє імя. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] втратив оригінал сертифікату на право власності на земельну частку (пай), у звязку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну частку (пай) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved