Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3, в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «К-Інвест Корпорейт», [PERSON] П`єр [PERSON] Шарль, комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» державного реєстратора Бондаря Олексія Миколайовича, про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання правочинів недійсними, приведення об`єкту нерухомості в попередній стан. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14.06.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче\~судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду м.\~Одеси від 01 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Представник Одеської місцевої прокуратури №3 надала суду заяву про розгляд справи без її участі та позов просила задовольнити. Представник позивача Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі та позов підтримує. Представник відповідача ТОВ «К-Інвест Корпорейт» у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява ліквідатора ТОВ «К-Інвест Корпорейт» - О. [PERSON] . Ющенка О [PERSON] про визнання позову та розгляд справи без участі ТОВ «К-Інвест Корпорейт». Як вбачається з матеріалів справи представник відповідача [PERSON] адвокат Криворучко В.О., представник відповідача Каллежа П`єр Совер Шарль Цвігун В.В. у підготовчому судовому засіданні позов визнали. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку\~з цим,\~датою складення\~цього судового\~рішення є\~ 12 вересня 2019 року. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. ст. 12,13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом за клопотанням учасників провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обов`язком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення , ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що до Одеської місцевої прокуратури №3 надійшла колективна скарга мешканців будинку [ADDRESS] щодо проведення незаконних ремонтно-будівельних робіт в квартирі [ADDRESS] . Вказана заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Так, в провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі Головного управління НП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №12018160500007470 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України за фактом проведення реконструкції квартири за адресою: [ADDRESS] та переведення із житлового фонду в нежитловий без відповідних дозвільних документів. В ході проведення досудового розслідування виявлені підстави для представництва органами прокуратури інтересів держави в суді в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Встановлено, що [PERSON] 16.09.2009 [PERSON] з громадянином Французької Республіки [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальної площі 295,7 кв.м. Договір посвідчено нотаріально та зареєстрована в реєстрі № 7973. [PERSON] [PERSON] у 2018 році розпочались будівельні роботи з реконструкції квартири [ADDRESS] під нежиле приміщення офісу без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані будинку. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири під нежитлове приміщення офісу без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] за № ОД061181590781 від 08.06.2018 року, подане замовником будівництва [PERSON] . В подальшому на підставі висновку щодо технічного стану об`єкта нерухомого майна №12908-18 від 17.08.2018, виконаного ТОВ «Бюро консалт сервіс» державним реєстратором Бондар О.М. прийнято рішення № 42669773 від 22.08.2018 року про внесення змін права власності, а саме квартира [ADDRESS] змінена на нежитлове приміщення [ADDRESS] [ADDRESS] . Після чого, на підставі рішення №25/09 від 25.09.2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ «К-Інвест Корпорейт» затверджено внесення додаткового вкладу від [PERSON] у вигляді права власності на нежитлове приміщення офісу №3 загальною площею 295,7 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] у статут підприємства. Державним реєстратором Бондар О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 43212859 від 26.09.2018 року нежитлового приміщення [ADDRESS] [ADDRESS] за ТОВ «К-Інвест Корпорейт» (код 42407241). На підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2018 ТОВ «К-Інвест Корпорейт» (код 42407241) продало нежитлове приміщення №3, загальною площею 294,7 кв.м. в будинку [ADDRESS] гр. [PERSON] . Договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі [ADDRESS] 1449. Будівля по [ADDRESS] - будинок [ADDRESS] , зведений у 1904-1905 роках за проектом архітектора Л [PERSON] Чернігова, в якому жили: у 1933-1937 - Е.Ю. Гілеліс - піаніст; у 1934- 1940 - П.П [PERSON] Федоров - віолончеліст, музичний педагог. Під охорону держави зазначена будівля прийнята Постановою Ради Міністрів України від 06.09.1979 №442 як пам`ятка архітектури та містобудування національного значення та рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 25.12.1984 №652 як пам`ятка історії місцевого значення. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини»» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації. Згідно інформації Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 16.04.2019 року №01-12/1489 та від 07.05.2019 року №01- 12/1751 охоронний договір на користування нежитловим приміщенням [ADDRESS] з Управлінням не укладався; в електронному реєстрі документообігу Управління інформація щодо погодження проведення ремонтно-реставраційних робіт на зазначеній частині (з боку Чайковського, [ADDRESS] ) будівлі [ADDRESS] відсутня. Отже, замовниками будівництва були порушені вимоги чинного законодавства України, а саме: не отримано містобудівні умови та обмежень в Управлінні архітектури та містобудування ОМР; не укладено охоронний договір на користування частиною пам`ятки з органом охорони - Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини ООДА; проводяться ремонтно-будівельні роботи без погодженої відповідним органом охорони культурної спадщини науково-проектної документації та відповідних дозволів; надані недостовірні данні до декларації про початок виконання будівельних робіт. Відповідно до ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування. Так, наказом Управління ДАБК ОМР за № 01-13/188ДАБК від 23.04.2019 року скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт за № ОД 061181590781 від 08.06.2018 року. Відповідно до п. 45 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 р. для державної реєстрації права власності, у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються: \~ \~ \~ \~документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); \~ \~ \~ \~документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; \~ \~ \~ \~технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; \~ \~ \~ \~письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. Як вбачається із матеріалів справи, у замовника будівництва [PERSON] декларація про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - відсутня. Декларація про початок будівництва робіт № ОД 061181590781 від 08.06.2018 - скасована. Відповідно до ч.4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документу, який надає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачено ст. 331 цього Кодексу. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Таким чином, законодавство на момент виникнення спірних правовідносин не визнавало самочинне будівництво об`єктом правового захисту, крім передбаченого ч.\~3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, й відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені серед іншого до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав. Відповідно до п. 41 Порядку державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Оскільки рішення державного реєстратора Бондара О.М. № 42669773 від 22.08.2018 та запис про право власності № 1478128 прийняті з порушенням вищезазначених вимог законодавства останні підлягають скасуванню. Також підлягають скасуванню і послідуючі записи про право власності: рішення № 43212859 від 26.09.2018 та запис про право власності № 28119412. Як зазначено вище, на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2018 року ТОВ «К-Інвест Корпорейт» продав нежитлове приміщення №3, загальною площею 295,7 кв.м. по [ADDRESS] [PERSON] . В свою чергу до власності ТОВ «К-Інвест Корпорейт» нежитлове приміщення перейшло на підставі рішення №25/09 від 25.09.2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ «К-Інвест Корпорейт» та акту приймання-передачі №1 від 25.09.2018 року. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочини, а саме рішення №25/09 від 25.09.2018 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ «К-Інвест Корпорейт», акт приймання-передачі №1 від 25.09.2018 року та договір купівлі-продажу від 09.10.2018 року укладені з порушенням вимог зазначеного законодавства, оскільки їх предметом є нежитлове приміщення, яке незаконно переведено з квартири у нежитлове приміщення офіс, що є підставою для визнання їх недійсними. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суд приймає до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до правил ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України. Згідно з ч. ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд надавши оцінку всім доказам, представленими суду сторонами по справі, дослідивши документи, а також враховуючи те, що відповідачі визнали позовні вимоги, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається\~з наданого\~платіжного доручення\~від 05.06.2019\~року (а.с.\~2,\~73)\~та квитанції\~від 25.06.2019\~року (а.с.\~74)\~позивач за\~подання даного\~позову до\~суду,\~сплатив судовий\~збір в\~розмірі 17\~289,00\~грн.\~00\~коп.\~,\~881,00\~грн.,\~та 79,50\~грн.,\~що підлягає\~відшкодуванню,\~при цьому\~суд враховує\~роз`яснення надані\~Пленумом Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ у\~п.\~№39\~постанови №10\~від 17.10.2014\~року «Про\~застосування судами\~законодавства про\~судові витрати\~у цивільних\~справах».

Outcome: approved