Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 21 листопада 2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики на невизначений термін, за умовами якого останній отримав від нього у борг 3000 доларів США. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, за його вимогою борг не повернув. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.01.2013 року з [PERSON] на його користь в рахунок погашення заборгованості за договором позики було стягнуто 24 611,40 гривень. Вказане рішення суду було звернуто до примусового виконання, проте до теперішнього часу [PERSON] рішення суду не виконав та борг не повернув. За таких обставин, посилаючись на положення ч.2 ст.625 ЦК України, просив суд стягнути на його користь з відповідача 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з березня 2013 року по січень 2016 року у сумі 20 010,94 гривень та інфляційні втрати за період з 05.02.2013 року по 31.03.2016 рік у сумі 2 322,23 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про перенесення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності не надав. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.01.2013 року (справа № 2218/24832/2012) позов [PERSON] був задоволений: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики 24 611,40 гривень; вирішено питання стосовно розподілу судових витрат. Приймаючи вказане рішення судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на невизначений строк, за яким останній отримав у борг 3000 доларів США. За вимогою позичальника боржник добровільно борг не повернув. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказане рішення набуло законної сили та звернуто до примусового виконання. Згідно інформаційної довідки № 25404/06-27/1 від 20.07.2016 року виданої Першим відділом ДВС міста Хмельницького встановлено, що на примусовому виконані вказаного відділу ДВС перебувають два виконавчих листи (№ 2-2218/24832 від 22.02.2013 року) стосовно стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 24 611,40 гривень та 247,00 гривень. Станом на 20.07.2016 рік заборгованість не стягнута. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Саме така правова позиція висловлена у ВСУ у цивільній справі № 6-369цс15. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання а також стягнення суми інфляції за такий період є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Сума 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 05 лютого 2013 року по 31.03.2016 рік (в межах заявлених позовних вимог) розраховується за формулою: (сума боргу * 3% річних * кількість днів прострочення / 100% * 365 днів) і становить: 24611,40 гривень *3% * 1123 дні / 100% * 365 днів = 2271,66 гривень. Сума інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання за період з березня по січень 2016 рік включно (в межах заявлених позовних вимог) розраховується за формулою: (сума боргу * на сукупний індекс інфляції за весь період прострочення) - сума боргу і становить: (24611,40 гривень * (1 * 1 * 1,001 * 1 * 0,999 * 0,993 * 1 *1,004 * 1,002 * 1,005 * 1,002 * 1,006 * 1,022 * 1,033 * 1,038 * 1,01 * 1,008 * 1,029 * 1,024 * 1,019 * 1,03 * 1,031 * 1,051 * 1,108 * 1,114 * 1,022 * 1,004 * 0,99 * 1,023 * 0,987 * 1,02 * 1,007 * 1,009) - 22 611,4 = 19079,93 гривень. На підставі викладеного суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання який за період з 05.02.2013 року по 31.03.2016 рік включно становить 2271,66 гривень та суму інфляції за період прострочення виконання грошового зобов'язання (з березня 2013 року по січень 2016 рік включно) у сумі 19079,93 гривень. Оскільки позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, відповідно до приписів ст..88 ЦПК України з відповідача на його користь слід стягнути судові витрати відповідно до задоволеної частини позовних вимог (551,20 гривень * 21351,59 (сума задоволених позовних вимог) / 22333,17 (сума заявлених позовних вимог) = 526,97 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial