Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

До суду з позовом звернулося Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 420/110-ФО1 від 04.03.2008 року вказавши, що позивач та [PERSON] уклали кредитний договір № 420/110-ФО1 від 04.03.2008 року. Відповідач отримав кредит у розмірі 25000 гривень. Відповідач не надав своєчасно ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Станом на 10.12.2014 року загальна сума заборгованості становить 48639,26 гривень. Посилаючись на норми чинного законодавства просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 420/110-ФО1 від 04.03.2008 року в розмірі 48639,26 гривень, судові витрати у розмірі 486,40 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, де просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позов та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про місце та час розгляду у справі був неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку. До суду направила письмові заперечення на позов у відповідності до яких просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строків позовної давності. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін за наявними письмовими матеріалами справи та зі згоди представника позивача, що підтверджується його письмовою заявою, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за такими обставинами. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 537 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач та [PERSON] уклали кредитний договір № 420/110-ФО1 від 04.03.2008 року у відповідності до якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит в сумі 25 000 гривень зі сплатою 28 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 03 березня 2010 року. Позивач умови договору виконав у повному обсязі на надав кредитні кошти в сумі 25 000 гривень [PERSON], що підтверджується розрахунком вимог банку станом на 10.12.2014 року у відповідності до якого відповідач отримала вказану суму коштів від позивача 04.03.2008 року. Відповідач в свою чергу умови договору в повному обсязі не виконав у зв'язку з чим виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 48639,26 гривень. Дані обставини беззаперечно встановлені в судовому засіданні не заперечувалися сторонами та сумніву у суду не викликають. Разом з тим, як вбачається з вимог ЦК України: ст. 257 - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; ч. 4 ст. 267 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користуванням кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із письмової заяви відповідача, викладеної у запереченнях на позов за вх. № 2033\\15Вх від 04 серпня 2015 року витікає, що сторона у спорі вимагає застосування строків позовної давності Кредитний договір № 420/110-ФО1 було укладено 04.03.2008 року на трок, у відповідності до п. 1.1. вказаного договору кредиту до 03 березня 2010 року. Як вбачається з розрахунку погашення заборгованості по кредиту станом на 10.12.2014 року [PERSON] на виконання вищевказаного договору кредиту здійснювалося погашення платежів на загальну суму 6 252 гривень та останній платіж було здійснено 30.10.2008 року. Таким чином, починаючи з 01.11.2008 року строк позовної давності по стягненню боргу в примусовому порядку сплив, оскільки саме з моменту несплати чергового платежу позивачеві стало відомо про порушення зобов'язання за кредитним договором № 420/110-ФО1 від 04.03.2008 року та відповідно виникло право на примусове його повернення у відповідності до п. 3.2 вказаного договору кредиту. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі за № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року. Крім того, кінцевим терміном погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у відповідності до п. 1.1. Договору є 03 березня 2010 року, тобто право вимоги у кредитора до відповідача виникає з 04 березня 2010 року, що є поза межами 3 річного строку позовної давності з урахуванням звернення з позовом до суду у червні 2015 року. За таких обставин, суд прийшов до безсумнівного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене, у відповідності до ст. 1054 ЦК України,

Outcome: approved