overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

До суду з позовом звернулася позивачка, в якому просить суд визнати за нею право власності на спадщину за законом після померлої [INFO] року - [PERSON], яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивачка в судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує із зазначених в позовній заяві підстав. Представник Кам'янської сільської ради Олевського району Житомирської області в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява з проханням про розгляд справи без його участі. Представник Реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява з проханням про розгляд справи без його участі. Представник Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява з проханням про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до технічного паспорту, довідок Кам'янської сільської ради Олевського району Житомирської області за № 614, № 613, № 615 від 14.03.2014 року за [PERSON] рахується житловий будинок [ADDRESS], під забудову якого виділялась земельна ділянка в розмірі 0,52 га. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року. Та обставина, що [PERSON] є тіткою [PERSON], підтверджується архівною довідкою (а.с. 16), копіями свідоцтв про народження (а.с. 17), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7). Інших спадкоємців, які претендуюють на прийняття спадщини немає, що підтверджується заявою [PERSON] (а.с. 8). При зверненні до Олевської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва на спадщину після смерті батька позивачці було відмовлено через неможливість встановлення належності померлій [PERSON] правовстановлюючого документу на жилий будинок за адресою: [ADDRESS]. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд прийшов до висновку, що дані правовідносини врегульовані ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК України (1963 року), з яких слідує, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом та не мала можливості отримати свідоцтво про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність даного майна померлій [PERSON], крім того, право власності на спадкове майно належне померлому повністю підтверджене, інших спадкоємців, які претендують на прийняття спадщини судом не встановлено, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

До суду з позовом звернулася позивачка, в якому просить суд визнати за нею право власності на спадщину за заповітом після померлої 22.06.2014 року [PERSON], яка складається з житлового будинку та надвірних господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с. Білокоровичі, вул. Лісова, 40, Олевського району Житомирської області. Позивачка в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує із зазначених в позовній заяві підстав. Представник Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява з проханням про розгляд справи без його участі. Представник Олевської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, будучи повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до технічного паспорту, довідок Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області за № 1325, № 1326 від 30.06.2015 року за [PERSON] рахується житловий будинок № 40 по вул. Лісова в с. Білокоровичі Олевського району Житомирської області, під забудову якого виділялась земельна ділянка в розмірі 0,25 га (а.с.10,11). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 22.06.2014 року (а.с.8). Та обставина, що [PERSON] є матірю [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 21). Інших спадкоємців, які претендуюють на прийняття спадщини немає, що підтверджується заявою [PERSON] (а.с. 12). При зверненні до Олевської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва на спадщину після смерті матері позивачці було відмовлено через неможливість встановлення належності померлій [PERSON] правовстановлюючого документу на жилий будинок за адресою: с.Білокоровичі, вул. Лісова, 40, Олевського району Житомирської області. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд прийшов до висновку, що дані правовідносини врегульовані ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК України (1963 року), з яких слідує, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину у встановлений строк, та не мала можливості отримати свідоцтво про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність даного майна померлій [PERSON], крім того, право власності на спадкове майно належне померлій повністю підтверджене, інших спадкоємців, які претендують на прийняття спадщини судом не встановлено, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які просили визнати дійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS], свої вимоги обґрунтували тим, що 13.02.1997р. згідно договору купівлі-продажу № 96-50, посвідченого Одеською Універсальною біржею «Вітязь» відповідачі продали, а позивачі придбали вказану квартиру, право власності на яку було зареєстровано на підставі цього договору в КП ОМБТІ та РОН, але відповідачі ухиляються від явки до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення угоди. Позивач [PERSON], який діяв також як представник [PERSON], [PERSON] й [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність та про те, що вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідачі до суду не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, позивач та представник позивачів [PERSON] не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, встановив, що 13.02.1997 року згідно договору купівлі-продажу № 96-50, посвідченого Універсальною біржею «Вітязь» [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON], яка діяла також від імені неповнолітнього на той час [PERSON], [PERSON] придбали [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН (а.с. 4-5). Цивільні правовідносини між сторонами по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України і тому, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року. Стаття 47 ЦК України якого передбачає можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю виконала усі умови договору, але друга ухилилась від його нотаріального посвідчення. З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов про укладення договору купівлі-продажу [ADDRESS], покупці сплатили продавцям обумовлену суму - тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України, але продавці ухиляються від нотаріального посвідчення угоди. З урахування встановлених фактів суд вважає, що позивачі довели ті обставини, на які вони посилались в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 224 ЦК України, статей 17, 48 Закону України «Про власність»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON] й [PERSON], яки просила визнати дійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS], свої вимоги обґрунтували тим, що 18.08.2000р. згідно договору купівлі-продажу № 111, посвідченого Чорноморською товарною біржею, [PERSON] продала, а [PERSON], який діяв від себе та від імені власного на той час неповнолітнього сина придбав вказану квартиру, право власності на яку було зареєстровано на підставі цього договору в КП ОМБТІ та РОН. Позивач [PERSON], який також діє від імені позивача [PERSON] на підставі довіреності, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, до суду не з'явилась, причини неявки суду повідомлені не були. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, позивач [PERSON], який також діє від імені позивача [PERSON] на підставі довіреності не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, встановив, що 18.08.2000 року згідно договору купівлі-продажу № 111, посвідченого Чорноморською товарною біржею [PERSON] продала, а [PERSON], який діяв від себе та від імені власного на той час неповнолітнього сина [PERSON] придбав [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН (а.с. 8-11). Цивільні правовідносини між сторонами по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України і тому, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року. Стаття 47 ЦК України якого передбачає можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю виконала усі умови договору, але друга ухилилась від його нотаріального посвідчення. З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов про укладення договору купівлі-продажу [ADDRESS], покупець сплатила продавцю обумовлену суму - тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України, але продавці ухиляюся від нотаріального посвідчення угоди. З урахування встановлених фактів суд вважає, що позивачі довели ті обставини, на які вони посилались в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 224 ЦК України, статей 17, 48 Закону України «Про власність»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON], яка просила визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS], свої вимоги обґрунтувала тим, що 22.09.1998р. згідно договору купівлі-продажу № 98.09-1215, посвідченого Одеською спеціалізованою біржею нерухомості відповідачі та [PERSON] продали, а позивач придбала вказану квартиру, право власності на яку було зареєстровано на підставі цього договору в КП ОМБТІ та РОН, але відповідачі ухиляються від явки до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення угоди. Позивач [PERSON] вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачі до суду не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, [PERSON] - через оголошення у пресі, причини неявки суду повідомлені не були. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, встановив, що 22.09.1998 року згідно договору купівлі-продажу № 98.09-1215, посвідченого Одеською спеціалізованою біржею нерухомості, [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, а також [PERSON] продали, а [PERSON] придбала [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН (а.с. 5-6, 53). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 22), спадкова справа після її смерті не заводилась (а.с. 34). Цивільні правовідносини між сторонами по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України і тому, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року. Стаття 47 ЦК України якого передбачає можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю виконала усі умови договору, але друга ухилилась від його нотаріального посвідчення. З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов про укладення договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS], покупець сплатила продавцям обумовлену суму - тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України, але продавці ухиляються від нотаріального посвідчення угоди. З урахування встановлених фактів суд вважає, що позивачі довели ті обставини, на які вони посилались в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 224 ЦК України, статей 17, 48 Закону України «Про власність»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

До суду з позовом звернулось ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова» ЗАТ «Укрпрофздоровниця», яке вказало, що в [ADDRESS], зареєстровані, але не проживає відповідачі більше шести місяців, у зв'язку з чим після уточнення позовних вимог просило скасувати реєстрацію місця проживання відповідачів та визнати їх таким, що втратив право користування приміщенням. Представник позивача Мусієнко А.Ю. звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність та про те, що вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] й [PERSON] до суду не з'явився, повідомлялись про час та місце розгляду справи відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України. Представник Суворовського районного відділу державної міграційної служби України в Одеській області також звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, просив в задоволені вимог в частині скасування місця реєстрації - відмовити. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що приймають участь у справі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В [ADDRESS], що належить ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова» ЗАТ «Укрпрофздоровниця», зареєстровані відповідачі по справі (а.с. 5, 16, 17). [PERSON] й [PERSON] не проживають в [ADDRESS] більше 6 місяців - з 2003 року, що підтверджується актом від 20.09.2013р. (а.с. 4), відповідною відміткою про непроживання працівника поштового зв'язку на конверті з судовою повісткою відповідачам (а.с. 20, 21, 34). Відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї житлове приміщення за ними зберігається протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку - ст.72 ЖК України. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі, які відсутні без поважних причин в спірній жилій площі, втратили право на користування [ADDRESS], а тому позов в частині вимог про визнання їх такими, що втратили право користування, підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому підстав для задоволення вимог про скасування місця реєстрації у суду як таких, що заявлені передчасно, немає.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

До суду з позовом звернулось ПРАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», яке вказало, що з вини відповідача відбулось ДТП за участю застрахованого позивачем транспортного засобу, внаслідок чого застрахованому транспортному засобу було спричинено ушкоджень, та позивач виплатив страхове відшкодування, суму якого в розмірі 9\~496,60 грн. просить стягнути з [PERSON], а також понесені судові витрати. Представник позивача звернувся до суду з заявою про слухання справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлявся про день, час, місце слухання справи причини неявки суду повідомлені не були, представник позивача не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2014р., 06.11.2013р. сталася дорожньо-транспортна пригода за з вини водія [PERSON], який керував транспортним засобом марки «[PERSON] Е», державний номерний знак [NUMBER], та, зокрема, автомобіля «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] ЕМ, який відкинуло на автомобіль „Тойота, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 45). В результаті зазначеного ДТП був ушкоджений автомобіль Toyota, реєстраційний номер [NUMBER], матеріальний збиток склав 12\~172,18 грн. (а.с. 46-50). На момент ДТП автомобіль Toyota, реєстраційний номер [NUMBER], був застрахований ПРАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 250576897.13 від 17.09.2013 року (а.с. 39-40). Вартість страхового відшкодування страховиком визначена в розмірі всього 9\~496,60 грн. (а.с. 64), яка була виплачена страхувальнику (а.с. 65). Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, аналогічні положення закріплені також у ст. 993 Цивільного Кодексу України, що також відповідає положенням статей 933 та 1191 ЦК України. За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та статей 27 Закону України «Про страхування», статей 993, 1191 Цивільного кодексу України, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача до [PERSON] про стягнення сум виплаченого страхового відшкодування у розмірі 9\~496,60 гривень. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1\~218 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

До суду з позовом звернулось ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна», яке вказало, що з вини відповідача відбулось ДТП за участю застрахованого позивачем транспортного засобу, внаслідок чого застрахованому транспортному засобу було спричинено ушкоджень, та позивач виплатив страхове відшкодування, суму якого в розмірі 11\~946 грн. просить стягнути з [PERSON], а також понесені судові витрати. Представник позивача звернувся до суду з заявою про слухання справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлявся про день, час, місце слухання справи причини неявки суду повідомлені не були, представник позивача не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2014р., 13.10.2014р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував транспортним засобом марки «БМВ», та, зокрема, автомобіля «Geely», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 23). В результаті зазначеного ДТП був ушкоджений автомобіль Geely, реєстраційний номер [NUMBER], вартість відновлювального ремонту склала 11\~856,71 грн. (а.с. 26-33). На момент ДТП автомобіль Geely, реєстраційний номер [NUMBER], був застрахований ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 3014/218/002437 від 26.08.2014 року (а.с. 10-). Вартість страхового відшкодування страховиком визначена в розмірі всього 11\~946 грн. (а.с. 61, 62), яка була виплачена страхувальнику (а.с. 63). Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, аналогічні положення закріплені також у ст. 993 Цивільного Кодексу України, що також відповідає положенням статей 933 та 1191 ЦК України. За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та статей 27 Закону України «Про страхування», статей 993, 1191 Цивільного кодексу України, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача до [PERSON] про стягнення сум виплаченого страхового відшкодування у розмірі 55\~809,19 гривень в межах заявлених позовних вимог. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved