Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 32954 від 28.04.2016 року в сумі 41303 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921 гривня. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 28 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики № 32954, шляхом заповнення заявки. За умовами вказаного договору позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1000 гривень, строком на 15 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1000 гривень. На підставі п. 3.1 договору позики позичальник зобов`язався здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. Так, згідно п. 1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позивач належним чином виконав умови договору позики, що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору доручення № ФБ211/11 від 18.11.2015 року. Проте, відповідачем умови договору не виконані, в зв`язку з чим, станом на 24.05.2019 року утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 1000 гривень - основний борг; 21329 гривень - заборгованість по відсоткам; 18974 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, всього на загальну суму 41303 гривень. 29 серпня 2019 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що система та процедура надання грошових коштів через сайт позивача не встановлює належної ідентифікації особи, що подає електрону заявку на отримання позики. В свою чергу це дає можливість третім особам здійснювати шахрайські дії, маючи лише необхідні дані для отримання позики. На даний час у відкритому доступі знаходиться безліч персональних даних майже на будь-яку особу, що є громадянином України. В наданих позивачем доказах нібито власноручного заповнення всіх необхідних даних для отримання позики, міститься ряд помилок, таких як адреса реєстрації, номер телефону та електронна пошта. Позивач не довів, що саме він, своїми діями бажав виникнення у нього прав та обов`язків за укладеним в електронній формі договору позики. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Так, згідно тверджень позивача, договір позики було укладено 28.04.2016 року, терміном на п`ятнадцять днів. Виходячи з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається зі спливом строку для виконання зобов`язання, тобто з 14.05.2016 року. Таким чином, 13.05.2016 року закінчився строк позовної давності. Позовна заява подана позивачем 28.05.2019 року, а надійшла до суду 05.06.2019 року, що в свою чергу свідчить про пропуск строку позовної давності позивачем на звернення до суду з даним позовом. 16 вересня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Outcome: dismissed