Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Комарова, б. № 36. Між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позивачем було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 50\~000 гривень, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу та розписку від 10 березня 2016 року. На даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідачка фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. Позивачка просить суд визнати відповідний договір купівлі-продажу дійсним та право власності на вказане домоволодіння. Позивачка до суду не зявилася, просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, про що надала заяву. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] (дошлюбне Шевченко) [PERSON] на підставі права власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Комарова, б. № 36, що складається: А, v, v1 житловий будинок; Б, Г сараї; ПГ погріб; Д гараж; В убиральня; 1,2 огорожа; 3 водопровід. Між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Комарова, б. № 36. Позивачкою було передано [PERSON] домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 50\~000 гривень, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу та розписку від 10 березня 2016 року. Згідно п. 10 Договору [PERSON] була зобовязана зявитися до приватного нотаріуса Троїцького районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] для посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу 24 березня 2016 року о 10 годині 00 хвилин. Однак, з невідомих причин, до нотаріуса [PERSON] зазначеної дати та в зазначений час не зявився, у наслідок чого їй було направлено повідомлення, в якому було запропоновано зявитися до нотаріуса 15 квітня 2016 року. Вказане повідомлення [PERSON] отримала 01 квітня 2016 року, однак з невідомих причин до нотаріуса знову не зявилася. Відповідачці було запропоновано повторно зявитися до нотаріуса 29 квітня 2016 року, однак зазначеної дати [PERSON] до нотаріуса повторно не зявилася. Таким чином, на даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідачка фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. З огляду на вищезазначене, позивачка домовилася з відповідачкою щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу належного останній вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачці у власність перейшов вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивачки зазначених вище обставин. Даний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачки може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у неї відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у звязку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 220, 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved