Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON] , посилаючись на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 5 листопада 2014 року, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 139. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час шлюбні відносини між ними (сторонами) припинені, вони проживають окремо спільного господарства не ведуть. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач до суду подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати у її відсутність, додатково зазначила, що вони з відповідачем проживають окремо два роки, проти їх примирення категорично заперечує (а.с. 19). Відповідач до суду подав заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає, шлюб просить розірвати (а.с. 16). Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши заяву відповідачу про визнання позовних вимог та перевіривши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 5 листопада 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 139. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до позовної заяви, спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час шлюбні відносини між ними (сторонами) припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб (а.с. 5), копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6), не оспорюються відповідачем, який подав письмову заяву про визнання позову (а. с. 16). У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві та в судовому засіданні, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, відповідач до суду подав заяву, якою позовні вимоги визнає, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved