Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

До суду звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним позовом, в якому зазначав, що між банком та відповідачем 12 жовтня 2010 року було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний рахунок та надав платіжну картку з встановленням ліміту кредитування в 8000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 13013,26 грн., який виник станом на 31 жовтня 2014 року та у повернення сплачені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Бордюг С.Д. позов підтримав в повному обсязі, просив стягнути заборгованість та судові витрати в межах заявлених вимог, відмовившись від збільшення позовних вимог щодо стягнення розміру боргу станом на день розгляду справи. Підтвердив факт утримання із рахунку відповідача по заробітній платі, відкритого у цьому банку, штрафів за порушення умов зобов'язання. Відповідач [PERSON] з позовом погодився частково. Не заперечував щодо обставин отримання кредитної картки зі встановленням та збільшенням лімітів кредиту, наявності боргу. Просив врахувати матеріальне та сімейне становище. Відмовився від заявлення клопотання щодо призначення судових почеркознавчої та економічної експертиз для перевірки фактів підпису у заяві - анкеті на видачу кредиту та щодо розмірів заборгованості. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем 12 жовтня 2010 року було укладено договір без номеру на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк. Відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанк, що підтверджується його підписом у заяві - анкеті. Згідно договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок та надав платіжну картку із встановленням ліміту кредитної лінії у 300 грн. (триста грн.) зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Ліміт збільшувався банком у листопаді 2012 року до 5600 грн. та у грудні 2012 року до 8000 грн. Фактично між сторонами виникли кредитні зобов'язання і між сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобов'язання, строки дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, а також визначено строк позовної давності. Строк дії платіжної картки було визначено до липня місяця 2016 року. Відповідач не подавав заяви до банку про закриття карткового рахунку. Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконує, допустив порушення умов зобов'язання та графіку внесення і поповнення карткового кредитного рахунку,внаслідок чого у відповідача перед банком виникла заборгованість. Банк відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк здійснював зняття коштів у погашення заборгованості із рахунку відповідача по заробітній платі, відкритого у позивача, частковими платежами із зарахуванням на картковий кредитний рахунок. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив, що саме у такому порядку було здійснено переведення коштів із зарплатного рахунку відповідача на кредитний рахунок відповідача щодо сплати штрафів за порушення умов зобов'язання. Загальний розмір нарахованої позивачем та неоспореної відповідачем заборгованості станом на 31 жовтня 2014 року становить 13013,26 грн., з них: заборгованість за кредитом - 7791,85 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3925,54 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 200 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 595,87 грн. Вказана сума заборгованості, крім штрафів, станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Доводи відповідача про звільнення його від виконання зобов'язання за кредитом, від сплати боргу за кредитом з посиланням на наявність тяжкого сімейного та матеріального становища, форс-мажорних обставин, суд вважає безпідставними, оскільки такі обставини не є підставами відповідно до чинного законодавства України та умов кредитного зобов'язання від виконання зобов'язання по кредитним правовідносинам, які виникли між сторонами у справі. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії б/н від 12 жовтня 2010 року станом на 31 жовтня 2014 року на загальну суму 11917,39 грн., з них: заборгованість за кредитом - 7791,85 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3925,54 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 200 грн. та у повернення сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. В частині позовних вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 595,87 грн. позивачеві необхідно відмовити у задоволенні, оскільки штрафи були сплачені, що підтвердив у судовому засіданні представник позивача і який не заперечував, що відповідно до чинного законодавства України, зокрема Цивільним Кодексом України, не передбачено повторне притягнення боржника до юридичної (цивільної) відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення умов основного зобов'язання.

Outcome: partial