Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] в якому просили: виділити [PERSON] в користування одну житлову кімнату площею 10,4 кв. м, [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 17.3 кв. м. з балконом 0,9 кв.м., [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею - 17,3 кв.м., а інші житлові приміщення (коридор, кухню, ванну, туалет, вбудовану шафу) - залишити у загальному користуванні. 01.03.2018р. позивачами була надана заяву про зміну предмета позову в якій просили: виділити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в обособлене користування житлову кімнату площею 17,3 кв. м. (на плані позначена цифрою «5») [PERSON] виділити в обособлене користування житлову кімнату площею - 17,3 кв.м (на плані позначена цифрою «6»), а житлову кімнату площею 10,4 кв. м. та інші підсобні приміщення (коридор, балкон, кухню, ванну, туалет, вбудовану шафу) - залишити у загальному користуванні сторін. Позивачі надали заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх, розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача надав заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав, просив розгляд справи провести за його відсутності. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 08.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, шлюбі. Усі учасники справи були членами однієї сім'ї та зареєстровані за основним місцем проживання [INFO]. Під час шлюбу на імя Відповідача було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2011 року. Згідно Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.11.2016 року, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири за вищевказаною адресою. 13.09.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія І-ЖД №146811. В даній квартирі окрім співвласників проживають дві повнолітні дочки позивача, а саме: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Довідкою № 862 від 04.09.2017 року. Квартира, щодо якої позивачі просять встановити порядок користування (складається з трьох жилих кімнат, згідно технічного паспорту : 1-а кімната - 17,3 кв. м, 2-а кімната - 17,3 кв. м., 3-я кімната 10,4 кв. м.; кухні (5,7 кв. м), туалет (1,1 кв.м.), ванної кімнати (2,1 кв. м), вбудованої шафи (0,7 кв. м), балкону (0,9 кв.м.) та коридору (6,3 кв.м). Загальна площа квартири складає 61,8 кв. м, житлова - 45, 0 кв.м., згідно технічного паспорту. Між Позивачами та Відповідачем виникають конфлікти щодо користування спірною квартирою та мирним шляхом вони не можуть визначити порядок користування жилими кімнатами у спірній квартирі, у зв'язку з чим змушені звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про встановлення порядку користування квартирою. На момент розгляду в одній кімнаті, площею 17,3 кв. м. (на плані позначена цифрою «6») проживає Відповідач, в другій кімнаті, площею 17,3 кв.м. (на плані позначена цифрою «5») з балконом проживають Позивачі в третій жилій кімнаті, площею 10, 4 кв.м. ніхто не проживає. Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу України, ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 ст. 156 ЖКУ визначено, що припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє колишнього члена сім'ї власника житла права користування займаним житловим приміщенням. За ч. 4 ст. 9 ЖКУ ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 355 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як роз'яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в п. 6 роз'яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Суд вважає, що слід задовольнити позовні вимоги та встановити порядок користування квартирою, за адресою: [ADDRESS], між всіма членами сімї наступним чином: [PERSON], виділити у користування жилу кімнату площею - 17,3 кв. м., (на плані позначена цифрою «6»), а [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виділити у користування жилу кімнату площею 17, 3 кв. м. (на плані позначена цифрою «5»); жилу кімнату площею 10,4 кв. м та інші приміщення залишити в загальному користуванні. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене та

Outcome: approved