Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Заступник прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі: Регіонального фонду державного майна України по Київській обл., Головного управління Держземагенства у Київській обл., Дмитрівської сільської ради до відповідачів із зазначеним позовом про визнання недійсним розпоряджень, державних актів, витребування земельних ділянок та визнання відсутнім права власності. Свої позовні вимоги заступник прокурора Київської області обґрунтовує тим, що перевіркою прокуратури Київської області законності використання земельних ділянок на території Києво-Святошинського району Київської області встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею в постійному користуванні Державної агрофірми «Квіти України» перебувала земельна ділянка площею 61,6 га для здійснення сільськогосподарської діяльності. ДАФ «Квіти України» звернулася до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. із листом № 414 від 17.12.07 про припинення права постійного користування на вищевказану земельну ділянку площею 61,6 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської обл., що перебувала у її постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею. Розпорядженням Києво-Святошинської РДА від 29.09.08 р. № 556 «Про припинення права постійного користування земельної ділянкою Державної агрофірми «Квіти України» в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району» припинено право постійного користування ДАФ «Квіти України» вищезазначеною земельною ділянкою та зараховано її до земель запасу. В подальшому частина вищезазначеної земельної ділянки передано у власність громадянам на підставі: - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 856, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 859, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 860, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 866, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 867, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 869, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 870, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 10.11.08 № 871, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 14.11.08 № 903, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 14.11.08 №904, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 14.11.08 № 905, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 14.11.08 № 906, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 14.11.08 № 907, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району; - розпорядження Києво-Святошинської РДА від 14.11.08 № 908, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району. На підставі зазначених розпоряджень, Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі видано наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: - державний акт серії ЯЖ № 692475 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0108 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 692476 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0109 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 692477 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0110 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 692473 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0106 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 692474 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0107 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 692471 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0104 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 692472 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0105 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 689872 від 20.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0127 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 689872 від 20.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0123 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 689671 від 20.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0124 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 689868 від 20.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0126 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 699867 від 20.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0128 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 689870 від 20.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0125 загальною площею 1,00 га; - державний акт серії ЯЖ № 692468 від 25.11.08 на право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 3222484400:10:001:0122 загальною площею 1,00 га. В подальшому земельні ділянки із кадастровими номерами: 3222484400:10:001:0125, 3222484400:10:001:0127, 3222484400:10:001:0126, 3222484400:10:001:0123, 3222484400:10:001:0124 та 3222484400:10:001:0128 були відчужені на користь [PERSON] Земельна ділянка із кадастровим номером 3222484400:10:001:0122 була відчужена на користь ТОВ «Регіон Біол Продукт». Земельні ділянки із кадастровими номерами: 3222484400:10:001:0104, 3222484400:10:001:0105 відчужені на користь [PERSON] Земельна ділянка із кадастровим номером 3222484400:10:001:0106 була відчужена на користь [PERSON] Земельна ділянка із кадастровим номером 3222484400:10:001:0107 була відчужена на користь [PERSON] Земельна ділянка із кадастровим номером 3222484400:10:001:0108 була відчужена на користь [PERSON] Земельна ділянка із кадастровим номером 3222484400:10:001:0110 була відчужена на користь [PERSON] Позивач вважає, що розпорядження Києво-Святошинської РДА №№ 856, 859, 860, 866, 867, 869, 870, 871 від 10.11.08 та №№ 903, 904, 905, 906, 907, 908 від 14.11.08 прийняті поза межами компетенції. Зокрема, позивач посилається на те, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля віднесено, в тому числі, розпорядження землями державної власності, в межах, визначених земельним кодексом України. Крім того, позивач вказує, що земельна ділянка площею 61,6 га для здійснення сільськогосподарської діяльності, яка перебувала на праві постійного користування ДАФ «Квіти України», належала до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність на підставі п. «е» ч. 4 ст. 84 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки остання використовувалася для потреб центрального органу виконавчої влади - Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (надалі - Міністерство), а припинення права на неї здійснювалася виключно для оформлення права на землю ДП «Український карантинний розсадник», оскільки останньому передані об'єкти нерухомого майна державної форми власності, які на ній розташовані. Також, на вказаній земельній ділянці знаходилося нерухоме майно (житлові будинки), яке перебувало у державній власності та передано 17.04.08 у комунальну власність Дмитрівської сільської ради. Прокурор у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на викладене у позові. Представники Регіонального фонду державного майна України по Київській обл., Головного управління Держземагенства у Київській обл., Дмитрівської сільської ради, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. в судове засідання не з'явилися про день,час та місце слухання справи судом повідомлено,причини неявки суду не відомі. Представник відповідача ТОВ «Регіон Біол Продукт» в судове засідання з'явився, надав суду заперечення на позов, в яких просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явився, надав суду заперечення на позов, в яких просив в задоволенні позову відмовити. Представники інших відповідачів в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши думку прокурора та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В своїй позовній заяві, позивач стверджує про те, що спірні земельні ділянки не могли бути передані у приватну власність, оскільки використовувалися для потреб Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Проте, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії розпорядженням Києво-Святошинської РДА від 29.09.2008 р. № 556 право постійного користування ДАФ «Квіти України» припинено на підставі заяви про припинення права постійного користування на вищевказану земельну ділянку площею 61,6 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської обл., що перебувала у її постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею. Доказів того, що розпорядження Києво-Святошинської РДА від 29.09.2008 р. про припинення права постійного користування ДАФ «Квіти України» земельною ділянкою площею 61,6 га в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району скасовано, позивачем не надано. Тобто, оскаржувані в даній справі розпорядження про виділення громадянам земельних ділянок та видача спірних державних актів на момент їх винесення не стосувалася земельної ділянки ДАФ «Квіти України» та не використовувалися для потреб Міністерства, оскільки право постійного користування на дану земельну ділянку на момент винесення оскаржуваних розпоряджень було припинено. Отже, спірні земельні ділянки на момент їх передачі громадянам на підставі оскаржуваних розпоряджень не відносилися до земель, які використовувалися для потреб центрального органу виконавчої влади (ч. «е» ст. 84 Земельного кодексу) та не відчужувалися в процесі приватизації. Твердження позивача про те, що припинення права користування ДАФ «Квіти України» спірною земельною ділянкою здійснювалося виключно для оформлення права на землю ДП «Український карантинний розсадник», оскільки останньому передані об'єкти нерухомого майна державної власності, є необґрунтованим та не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами. Так, із наявної в матеріалах справи копії заяви ДАФ «Квіти України» до Києво-Святошинської РДА від 17.12.2007 р. № 414 вбачається, що відповідно до наказу Мінжитлокомунгоспу України № 156 від 23.10.2007 р. ДАФ «Квіти України» має передати у комунальну власність Дмитрівської сільської ради нерухоме майно та у зв'язку із цим не має можливості використовувати земельну ділянку площею 61,6 га., та вважає можливим у подальшому надання даної землі у постійне користування ДП «Український карантинний розсадник» (при зверненні останнього). Проте, доказів того, що ДП «Український карантинний розсадник» зверталося до Києво-Святошинської РДА із заявою про передачу у постійне користування спірною земельною ділянкою позивачем не надано. Крім того, в позовній заяві вказано, що відповідно до оскаржуваних розпоряджень передано у власність фізичних осіб лише частину земельної ділянки (всього 14 га із 61,6 га). Із доданої до позовної заяви копії наказу Мінжитлокомунгоспу України № 185 від 25.06.2008 р. вбачається, що переоформленню підлягала земельна ділянка, на якій розташовано об'єкт нерухомого майна (незавершене будівництво) та немає вказівок щодо передачі на баланс та переоформлення на ДП «Український карантинний розсадник» всієї земельної ділянки площею 61,6 га. Доказів того, що вся земельна ділянка площею 61,6 га була відведена для будівництва та обслуговування вказаного об'єкту нерухомого майна позивачем не надано. Навпаки, як вказує сам позивач в позовній заяві, земельна ділянка площею 61,6 га відповідно до державного акту на право постійного користування землею мала цільове призначення для здійснення сільськогосподарської діяльності. Так само позивачем не надано жодних доказів (землевпорядної документації) які б підтверджували те, що оскаржувані розпорядження та державні акти стосуються земельних ділянок, на яких розташовано об'єкт нерухомого майна, яке належить ДП «Український карантинний розсадник». У доданій до позову копії державного акту 1976 року на право постійного користування на земельну ділянку площею 61,6 га жодних посилань на те, що вказана земельна ділянка передається для будівництва та обслуговування об'єкту нерухомого майна немає, а сам акт видано «Республіканському управлінню зеленого будівництва і комплексного благоустрою» і жодних доказів того, що ДАФ «Квіти України», ДП «Український карантинний розсадник» чи Мінжитлокомунгосп України є правонаступником цієї юридичної особи не надано. Посилання позивача на п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) про право розпорядження органами Фонду держмайна земельними ділянками, на яких розташовано державні підприємства в процесі приватизації суд вважає необґрунтованим, оскільки в даному випадку ДАФ «Квіти України» добровільно відмовилося від права користування земельною ділянкою та процедура приватизації зазначеної земельної ділянки в порядку, визначеному Закону України «Про приватизацію державного майна» не відбувалася. Крім того, оскаржувані розпорядження про надання земельних ділянок у власність за своєю природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовним актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів, і які є виконаними в силу самого факту його прийняття. Така позиція узгоджується з п. 4 Рішення Конституційного суду України №1-9/2009 від 16 квітня 2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому вказується, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Таким чином, визнання судом незаконними та скасування розпоряджень про надання земельних ділянок у власність не відповідає загальним принципам права, тому що відповідачами отримано державні акти на право власності на земельні ділянки та зареєстровано це право у встановленому законодавством порядку. Тобто, дія оскаржуваних розпоряджень вичерпана до моменту звернення прокурора до суду з позовом про їх незаконність. За таких обставин, слід дійти висновку про те, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що оскаржувані розпорядження Києво-Святошинської РДА №№ 856, 859, 860, 866, 867, 869, 870, 871 від 10.11.08 та №№ 903, 904, 905, 906, 907, 908 від 14.11.08 видано із порушенням вимог законодавства та поза межами компетенції Києво-Святошинської РДА, що є підставою для відмови в задоволенні позивних вимог про визнання даних розпоряджень недійсними. Стосовно позовних вимог про визнання недійсним державних актів, витребування земельних ділянок та визнання відсутнім права власності, то необхідно зауважити наступне: Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 Земельного кодексу України і є вичерпним. Такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, зазначеним Кодексом не передбачено. Таку правову позицію сформулював Верховний суд України (постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-71цс12). Крім того, Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р.» від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» (Stretch v. Uпіted Кіngdom, 44277/98) визнання недійсним правового акту органу влади згідно якого особа набула права власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим. У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції» (посилання на дане рішення Європейського суду з прав людини містяться у судових рішеннях у аналогічних справах, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень). Статтею 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим що відмова у позові і застосування строків позовної давності є взаємовиключними поняттями, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ст. 268 ЦК України, в редакції статті чинної на час прийняття оспорюваного розпорядження, позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Способи захисту прав передбачені ст. 16 ЦК України. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З матеріалів справи встановлено, що оскаржувані Розпорядження були прийняті 10.11.2008 року. Як вбачається з наданих представником відповідача доказів, прокурор знав про існування всіх обставин на які він посилається в позові, ще в березні 2011 року, так як 25 березня 2011 року в.о. міжрайонним природоохоронним прокурором Київської області було порушено кримінальну справу № 98-047 за фактом перевищення повноважень службовими особами Києво-Святошинської РДА Київської області при відведенні в 2008 році земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель, які були розташовані в межах села Мила та право розпорядження якими відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України належало Дмитрівській сільській раді. 30 червня 2011 року постановою слідчого міжрайонної природоохоронної прокуратури Київської області з метою забезпечення цивільного позову у кримінальній справі № 98-047 було накладено арешт на спірні земельні ділянки. Також з постанови старшого слідчого управління прокуратури Київської області від 06 січня 2012 року, вбачається, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 556 від 29 вересня 2008 року було припинено право постійного користування Державної агрофірми «Квіти України» на земельну ділянку площею 61,6 га землі в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. У подальшому на підставі розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 10 листопада 2008 року за рахунок частини вказаних земель на підставі ст. 118 ЗК України у власність громадянам України було передано для ведення особистого селянського господарства спірні земельні ділянки площею по 1,0000 га. Позовна заява до суду подана в жовтні 2014 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності або неможливості дізнатись про кримінальну справу № 98-047 за фактом перевищення повноважень службовими особами Києво-Святошинської РДА Київської області, не заявлено клопотання про його поновлення, відповідач подав суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові в повному обсязі. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 8, 19, 41, 124 Конституції України, ст. ст. 17, 78 - 81, 116, 118, 125, 126, 152, 158 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. ст. 11, 15, 16, 21, 316 - 319, 321, 373, 374, 387, 393 Цивільного кодексу України, п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: dismissed