Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Заявник [PERSON] 19 серпня 2019 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, яку неодноразово уточнювала. Заява обґрунтована тим, що народилася [INFO] в м. Києві, навчалася та проживала у школі-інтернаті. В силу життєвих обставин тривалий час знаходилася під слідством, 24 липня 2006 року була засуджена вироком апеляційного суду Київської області до 13 років позбавлення волі, відбувала покарання та по 24 листопада 2016 року знаходилася в установі виконання покарань. Вказувала, що не має паспорта громадянина України, не може працевлаштуватися на роботу, але хоче змінити своє життя, повноцінно користуватися правами та обов`язками громадянина України. З метою встановлення її належності до громадянства України в своїй заяві просила суд встановити факт її постійного проживання на території України в період з 1 серпня 1991 року по 1 грудня 1991 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 2 вересня 2019 року відкрито провадження в даній справі. В судовому засіданні заявник свою заяву підтримала, посилаючись на викладені в ній обставини, та просила суд її задовольнити. Зазначила, що встановлення відповідного факту є необхідним з метою встановлення її належності до громадянства України та можливості отримання паспорта громадянина України. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні надала свої пояснення по справі. Суд, заслухавши учасників, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в м. Києві, актовий запис про народження № 1422 від 16 квітня 1986 року (а.с. 5, 92). Батьками заявниці є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які з 7 серпня 1971 року перебували в зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 76 відділу записів актів громадянського стану Вишгородського міськвиконкому. Мати заявниці [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 46 років, актовий запис про смерть № 162 від 21 січня 1999 року (а.с. 166). Як встановлено судом, вироком апеляційного суду Київської області від 24 липня 2006 року [PERSON] засуджена за ст. ст. 187, 115 ч. 2, п.п 6,12 КК України, покарання відбувала у Качанівській виправній колонії (№ 54), звільнена 24.11.2016, під вартою перебувала з 19.12.2005. Цей факт підтверджує довідка про звільнення від 24 листопада 2016 року серія [NUMBER] , згідно даних якої заявник 24.11.2016 звільнена умовно-достроково на 01 рік 02 місяці 07 днів. За даними матеріалів архівної особової справи на ім`я [PERSON] , її особу встановлено на підставі довідки Києво-Святошинського РВ від 17.12.2005 № 8497, де місце проживання [PERSON] зазначено також за адресою [ADDRESS] (аркуш 6 матеріалів особової справи). Як встановлено дослідженими судом матеріалами особової справи, перебуваючи в установі виконання покарань [PERSON] вживала заходи для з`ясування місцезнаходження близьких родичів. Судом встановлено, що [PERSON] з 24.11.2016 по 24.12.2016 перебувала в соціальній установі «Дім на півдороги» (а.с. 109). Також [PERSON] перебувала на обліку в Центрі адаптації для бездомних осіб та звільнених з місць позбавлення волі за адресою [ADDRESS] , датою видачі посвідчення є 18.01.2018 (а.с. 8). Дослідженими в справі доказами встановлено, що заявник [PERSON] зверталася до Київського у РВ м. Полтаві УДМС України в Полтавській області зі зверненнями для отримання паспорту громадянина України, видано довідку від 28.12.2018 № 5310-27863/5310-18 (а.с. 9). Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів, підтверджуючих, в тому числі, і її реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року. Разом з тим, факт проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема, відповідно до інформації відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації місце проживання [PERSON] , [INFO] , який є батьком заявниці, було зареєстровано за адресою [ADDRESS] у період з 18.11.1973 по 24.12.1996, тобто, і станом на 24.08.1991. Підтвердити або спростувати інформацію стосовно реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , немає можливості у зв`язку з відсутністю картотеки реєстраційного обліку (а.с. 107). Відповідно по інформації, наданої середньою загальноосвітньою школою № 230 Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві, [PERSON] , 1986 року народження, дійсно навчалася в середній загальноосвітній школі № 230 Святошинського району м. Києва з 5 вересня 1994 року по 25 вересня 1997 рік (а.с. 153). Відповідно до довідки ліцею-інтернату № 23 «Кадетський корпус» з посиленою військово-фізичною підготовкою Шевченківського району м. Києва [PERSON] , 1986 року народження, дійсно навчалася у школі-інтернаті № 23 Шевченківського району м. Києва протягом 1997-1998 років, 1998-1999 років (а.с. 89, 145). Як встановлено судом, батько заявниці [PERSON] з 6 березня 1981 року по 15 квітня 1993 року проходив військову службу в Київському вищому танковому інженерному училищі, в Книзі алфавітного обліку адреса сім`ї зазначена як [ADDRESS] ; також зазначена дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 161). При вирішенні справи судом враховується та обставина, що станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) заявник [PERSON] була малолітньою. Відповідно постійним її місцем проживання в силу норм ст. 17 Цивільного кодексу 1963 року, який діяв станом на 24 серпня 1991 року, було місце проживання її батьків, тобто, [ADDRESS] , тобто, територія України. Отже, факт проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) в неповнолітньому віці разом з батьками підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Вказаний факт має для заявника юридичне значення, іншим шляхом зазначений факт встановити неможливо. За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки саме на зазначену дату факт матиме певне юридичне значення.

Outcome: approved