Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем. Позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . У 2019 році приватизував земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Того ж року позивач звернувся до Котовської сільської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Заява була подана у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України. Котовська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області надала відповідний дозвіл. Документи по приватизації були направлені до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Серед документів, які було необхідно подати, був акт про погодження меж земельної ділянки. У зв`язку із цим позивач звернувся до сусідів - власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту. [PERSON] , власник суміжної земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , безпідставно відмовився підписувати вказаний вище акт погодження меж. [PERSON] також відмовився підписувати зазначений акт. Відповідачі без будь-яких на це підстав та пояснень відмовилися у підписанні акту погодження меж земельної ділянки. Позивач зазначає, що органами місцевого самоврядування до сьогоднішнього дня так і не вирішено по суті спір стосовно меж земельної ділянки. До відповідних органів, які вирішують питання приватизації були направлені заяви із проханням вирішити по суті спір стосовно меж суміжних ділянок. Проте по суті спір не розглядався як того вимагає Глава 25 Земельного кодексу України. Єдиним способом реагування були відповіді із роз`ясненнями, що такі спори вирішуються в судовому порядку. Позивач вважає, що дії відповідачів щодо безпідставної відмови від підпису акту погодження меж земельної ділянки є такими, що порушують його права на приватизацію. Фактична бездіяльність Котовської сільської ради Магдалинівського району (відмова у вирішенні спору стосовно спірної земельної межі), дають підстави позивачеві виносити клопотання перед судом щодо зобов`язання їх видати рішення на приватизацію земельної ділянки. У зв`язку із наведеним, позивач звертається до суду та прохає визнати за ним право на приватизацію без підпису суміжних землекористувачів. 26 лютого 2020 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де зокрема зазначено, що позивач із питанням підписання акту погодження меж земельної ділянки не звертався. 28 лютого 2020 року до суду від відповідача Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позивач з заявою про підписання проекту землеустрою без згоди власників суміжних земельних ділянок та продовження приватизації до органів місцевого самоврядування не звертався. Дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Котовської сільської ради від 05 квітня 2019 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,12 га (а. с. 12). ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовлено проект щодо відведення [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства: за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 6-35). Статтею 116 Земельного кодексу України визначається підстави для набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. (ч.ч. 4,5 ст. 116). Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Отже виходячи з наведених норм законодавства вбачається, що непогодження відповідачами меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останніх, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною проекту землеустрою, на підставі якого орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база. У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність. Вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки, у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок. Таким чином відмова суміжних землевласників (землекористувачів) від підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав позивача на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи з матеріалів справи вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права відповідачами у справі. В проекті землеустрою, який виготовленоДП «Центр державного земельного кадастру» відсутні підписи, як самого позивача, так і суміжних власників (користувачів) земельних ділянок. Крім того, в матеріалах справи міститься заява позивача адресована Котовській сільській раді, де він прохає надати довідку чи інформацію про відмову сусідів у підписанні проектної документації, однак відсутнє будь-яке звернення до органу місцевого самоврядування із питанням затвердження відповідного проекту та передання у власність земельної ділянки. Доказів, що органом місцевого самоврядування позивачеві відмовлено у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду, до суду не надано.

Outcome: dismissed