Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду в інтересах держави в особі: Львівської міської ради із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування до місцевого бюджету м. Львова витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 22 травня 2018 року по справі № 461/2211/18, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено останньому покарання у виді штрафу у розмірі 3400,0 грн. без позбавлення права керувати транспортним засобом. Потерпіла [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебувала з 09.03.2018 по 13.03.2018 на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілої становить 1283,79 грн., станом на день подачі позову відповідачем не відшкодована. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. В судовому засіданні встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 22 травня 2018 року по справі № 461/2211/18, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено останньому покарання у виді штрафу у розмірі 3400,0 грн. без позбавлення права керувати транспортним засобом. Як вбачається з довідки комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» № 73 від 07.11.2018, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в 1 травматологічному відділенні з 09 березня 2018 року по 13 березня 2018 року. Вартість за чотири дні лікування становить 1283,79 грн. (а.с.7-8) Фінансування стаціонарного лікування проводилось за рахунок коштів міського бюджету, загальний розмір затрачених коштів на стаціонарне лікування потерпілої, відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» № 73 від 07.11.2018 становить 1283,79 грн., які станом на день пред'явлення позову відповідачем не відшкодовані, а тому ціна позову дорівнює вказаній сумі. Положеннями ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я» на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення, що підтвердилось в судовому засіданні та наявними матеріалами справи. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають судові витрати.

Outcome: approved