Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Заступник прокурора м.Івано-Франківська в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, в подальшому в судові засідання 24.03.2014, 25.03.2014р. та 10.04.2014 р. не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, суд вважав за можливе завершити розгляд справи без участі відповідача. Представник органу опіки та піклування позовні вимоги не підтримав, надавши відповідний висновок. Заслухавши пояснення сторін, свідків, заслухавши думку самого неповнолітнього [PERSON] (12 років 10 місяців), дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30.04.2013 року, згідно заочного рішення Івано-Франківського міського суду (а.с.6-7), сина [PERSON] залишено проживати з матір'ю. В період шлюбу в подружжя народився [PERSON], [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.4). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу вчинення насильства в сімї відповідачем, який притягувався неодноразово до адміністративної відповідальності. Відповідач, зі слів [PERSON] сином не цікавиться, вихованням не займається, натомість в присутності дитини наносить тілесні ушкодження дружині, принижує її та дітей, чим завдає моральних страждань дітям. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що відповідач періодично вчиняє конфлікти в сім'ї, часто бив дружину [PERSON], поводиться жорстоко. Від такої поведінки діти страждають. Свідок [PERSON] (старша сестра [PERSON], дочка відповідача) підтвердила вживання відповідачем алкоголю та агресивність при цьому його поведінки, часті побої з його сторони. Свідок [PERSON] (колишня дружина відповідача, мати [PERSON]) суду пояснила, що ще в 1996 році відповідач притягався до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень, внаслідок чого був звільнений з органів МВ УМВС, під час спільного життя тричі подавала до суду на розлучення. Принижує її та дітей, виражається нецензурно. В червні 2013 року з рушниці вистрілив у будинку, з жовтня 2013 року вона з дітьми пішла з будинку, де проживали, і зараз тимчасово живуть за іншим місцем проживання. Відповідач на запитання суду щодо нанесення тілесних ушкоджень, не заперечив такий факт вказуючи таку поведінку «у виховних цілях». За характеристикою [PERSON], учня ЗОШ, вбачається, що вихованням і навчанням цікавиться мати (а.с.10). Згідно довідки відділу МВ УМВС в Івано-Франківській області, постанов суду вбачається, що [PERSON] вчиняв насильство в сім'ї, за що притягався до адміністративної відповідальності (а.с.13-17,50-52, 64-67), 13.04.2013р., 02.09.2013 року порушено кримінальне провадження за тілесні ушкодження (а.с.21, 22), 23.06.2013 року порушено кримінальне провадження за погрозу [PERSON] з вогнепальною зброєю в руках та постріл в житловому будинку (а.с.23). Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Органом опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради надано висновок щодо не доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.58-60), з посиланням на те, що зі слів [PERSON] для нього є важливим спілкування з мамою та батьком, а [PERSON] при цьому пояснив про перешкоду колишньою дружиною у спілкуванні з сином [PERSON]. Однак, суд не погоджується з таким висновком, оскільки в судове засідання 25.03.2014 року був викликаний [PERSON] для з'ясування його відношення до батька (12 років 10 місяців), в інтересах якого подано позов. Хлопчик суду розказав своє відношення до поведінки батька [PERSON], з розповідей якого в присутності прокурора та служби у справах дітей можна зробити висновок, який не відповідає поданому суду висновку органу опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради. Хлопчик ствердив, що він не бажає спілкуватися з батьком та хвилюється за свою маму та сестру (повнолітня). Суд зазначає, що відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він в тому числі злісно ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, в тому числі поводиться агресивно з поведінкою, за яку притягається як до адміністративної відповідальності, так і тривають кримінальні провадження щодо такої поведінки. У свою чергу батько (один із батьків) має довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач такого не довів. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 180-182, 184, 164 СК України,

Outcome: approved