Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

З 24 жовтня 2009 року по червень 2016 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, у свідоцтві про народження відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері - [PERSON]. У червні 2016 року [PERSON] забрала свої речі та спільного з позивачем малолітнього сина і поїхала у невідомому напрямку. Позивач бажає спілкуватись зі своїм сином, займатись його вихованням та розвитком, однак на даний час позбавлений можливості звернутись у відповідні органи у справах дітей через те, що не зазначений батьком дитини. З метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] 20 липня 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання його батьком [PERSON], [INFO], про зміну прізвище дитини з «[INFO]» на «[INFO]» та про зобов'язання Мурованокуриловецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини і видати свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін. 08 серпня 2016 року за клопотанням позивача у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для визначення питання, чи є [PERSON] біологічним батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Провадження у справі зупинено до отримання експертного висновку. 22 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] подали до канцелярії суду заяви, у яких просили відновити провадження у справі та не проводити молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 26, 27). Цього ж числа ухвалою судді, заяву позивача задоволено, провадження відновлено, а справу призначено до розгляду на 03 жовтня 2016 року. На зазначену дату судового засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі та участі його представника, зазначив про підтримання позовних вимог (а.с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. 22 вересня 2016 року відповідач подала до канцелярії суду заяву, у якій, крім іншого, просила справу слухати за її відсутності (а.с. 30). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Мурованокуриловецького районного відділ державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не з'явилася, але направила до суду копію актового запису про народження [PERSON]. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, з врахуванням норм чинного сімейного законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] та [PERSON] починаючи з 25 жовтня 2009 року (а.с. 3) по 14 червня 2016 року проживали однією сім'єю у незареєстрованому шлюбі (а.с. 7). [INFO] року [PERSON] народила сина [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 16). Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини чи за рішенням суду. Як вбачається із актового запису про народження № 22 від 11 квітня 2012 року (а.с. 34), відомості про батька дитини записані за заявою матері з врахуванням положень ч. 1 ст. 135 СК України як [PERSON]. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (ч. 4 ст. 128 СК України). За приписами ч. 2 ст. 31 та ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач протягом усього часу судового розгляду може визнати позов. Якщо така позиція відповідача викладена в адресованій до суду заяві, вона приєднується до матеріалів цивільної справи. 22 вересня 2016 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву (а.с. 30), в якій зазначила, що заявлений до неї позов визнає повністю, просила визнати [PERSON], [INFO] батьком їх сина [PERSON], [INFO] та змінити прізвище дитини з «[INFO]» на «[INFO]», а також зобов'язати Мурованокуриловецький районний відділ ДРАЦС Мурованокуриловецького РУЮ Вінницької області внести зміни до актового запису, де у розділі відомості про батька вказати «[PERSON]» та видати свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З огляду на подані до суду сторонами докази, зокрема, свідоцтво про вінчання (а.с. 3), враховуючи інтереси дитини і з метою захисту її інтересів, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому його слід прийняти. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Outcome: approved