Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося СТОВ «Вікторія-Агро», вказавши, що 21 вересня 2007 року між СТОВ «Вiкторiя-Агро» та [PERSON] було укладено договір оренди землi № б/н, який зареєстрований у Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України», запис у Державному реєстрі земель № 04.08.377.00102 від 08 серпня 2008 року. Відповідно до умов Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку № [NUMBER] , загальною площею 5,63 га., кадастровий номер [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Договір оренди земельної ділянки укладений строком на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Вказаним договором передбачено, що по закінченню строку дії цього договору Орендар має переважне право на поновлення цього договору на новий строк. Пунктом 14.1. Договору закріплено, що право на земельну ділянку у разі смерті фізичної особи (засновників) - Орендаря, засудження або обмеження її дієздатності переходить до спадкоємців засновників. В січні 2019 року позивачу стало відомо, що спадкоємець [PERSON] - [PERSON] , уклав договір оренди земельної ділянки з Фермерським господарством «Урожай-2018», чим порушив преважне право позивача на поновлення Договору оренди землi. З наміром поновлення Договору, та з дотриманням процедури та строкiв встановлених ст.33 ЗУ «Про оренду землi» позивач направив [PERSON] лист-повідомлення від 06.07.2018 року № 36, яким запропонував поновити Договір оренди землі та повідомив про своє переважне право на укладення Договору, до листа було додано проект додаткової угоди до Договору в трьох примірниках. На підставі вищевикладеного, представник позивача просив суд: визнати недійсним договір оренди землі земельної ділянки № [NUMBER] , розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, загальною площею 5,6308 га., кадастровий номер [NUMBER] , укладений 09 серпня 2018 року між [PERSON] та фермерським господарством «Урожай-2018», який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 27450442 від 09 серпня 2018 року; визнати поновленим договір оренди землі земельної ділянки № [NUMBER] , розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, загальною площею 5,63 га., укладений 21 вересня 2007 року між [PERSON] та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро», який зареєстрований у Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України», запис у Державному реєстрі земель за № 04.08.377.00102 від 08 серпня 2008 року; визнати укладеною додаткову угоду між фізичною особою [PERSON] та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» від 06 липня 2018 року до Договору оренди землі, на земельну ділянку № [NUMBER] ,площею 5,63 га., розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, укладеного 21.09.2007 року між [PERSON] та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро», який зареєстрований у Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України», запис у Державному реєстрі земель за № 04.08.377.00102 від 08 серпня 2008 року; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Під час судового розгляду справи представником позивача суду надано відповідь на візив. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав у зв`язку з його безпідставністю та надав відзив на позов. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 21 вересня 2007 року між СТОВ «Вiкторiя-Агро» та [PERSON] було укладено договір оренди землi № б/н, який зареєстрований у Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України», запис у Державному реєстрі земель № 04.08.377.00102 від 08 серпня 2008 року. Відповідно до умов Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку № [NUMBER] , загальною площею 5,63 га., кадастровий номер [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Договір оренди земельної ділянки укладений строком на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації. 09 серпня 2018 рокуспадкоємець [PERSON] , яка померла [INFO] , - [PERSON] , уклав договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 5,63 га., кадастровий номер [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області з Фермерським господарством «Урожай-2018», державну реєстрацію договору здійснено 09.08.2018 р., відповідно до якого [PERSON] передав в оренду фермерському господарству спірну земельну ділянку строком на десять років. Після закінчення строку дії договору оренди землі, позивач (орендар) не користувався земельною ділянкою. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, СТОВ «Вікторія-Агро» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого п.3.2 договору оренди землі від 21 вересня 2007 року та статтею 33 частинами 1-5 Закону України «Про оренду землі», а також на незаконність укладення спірного договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем ФГ «Урожай-2018». Зміст оспорюваного договору оренди від 09.08.2018 року, укладеного між спадкоємцем [PERSON] - [PERSON] та ФГ «Урожай-2018» свідчить про те, що СТОВ «Вікторія-Агро» не є стороною цього договору. Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки вважає, що цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір. За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною. Пунктом 3.2 договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та СТОВ «Вікторія-Агро» передбачено, що орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк. Сторони погодились, що дія договору продовжується на наступний термін дії, вказаний в пункті 3.1. цього договору. Як свідчать матеріали справи, строк дії договору оренди землі, укладеного 21 вересня 2007 року між [PERSON] та СТОВ «Вікторія-Агро», - до 08 серпня 2018 року. Представник позивача зазначив у позові, що до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, з метою скористатися своїм переважним правом щодо поновлення договору оренди направляв орендодавцю [PERSON] лист-повідомлення від 06.07.2018 року № 36, з пропозицією поновлення договору оренди та повідомив про своє переважне право на укладення Договору, до листа було додано проект додаткової угоди до договору оренди землі від 21 вересня 2007 року, який містить інші умови ніж сам договір оренди, а саме товариством запропоновано змінити розмір орендної плати. Даний лист відповідач отримав 16.07.2018 року. У свою чергу, представник відповідачів надав докази направлення листа-повідомлення позивачу від 06 липня 2018 року про те, що орендодавець не бажає продовжувати орендні відносини після закінчення строку дії договору оренди землі від 21.09.2007 року, але відповіді на нього відповідач [PERSON] не отримував. Крім цього відповідач [PERSON] після отримання листа позивача 16.07.2018 р. протягом місяця, а саме 09.08.2018 року направив лист про своє рішення не продовжувати договір оренди землі на новий строк та з вимогою повернути йому його земельну ділянку. Наведені обставини свідчать про те, що як позивач, так і відповідач [PERSON] дотрималися вимог ч.1-ч.5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки своєчасно повідомили відповідно до договору оренди землі від 21 вересня 2007 року один одного про свої наміри, зокрема позивач про намір реалізувати переважне право на укладення договору оренди землі після закінчення строку його дії, а відповідач [PERSON] про небажання продовжувати орендні відносини після закінчення строку дії договору оренди землі. Суд вважає, з урахуванням встановлених обставин, між сторонами не було досягнуто згоди з приводу зміни вказаних істотних умов договору оренди землі, оскільки відповідач [PERSON] відмовив у продовжені дії договору оренди землі від 21.09.2007 року. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення ст.33 ч.ч.1-5 Закону України «Про оренду землі», суд вважає, що переважне право орендаря припинилося. Позовна вимога позивача з приводу визнання укладеною додаткової угоди між фізичною особою [PERSON] та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» від 06 липня 2018 року є похідною від позовної вимоги про визнання поновленим договору оренди землі від 21.09.2007 року, а тому також не підлягає задоволенню внаслідок відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У зв`язку з встановленими обставинами, суд також не вбачає, що укладенням спірного договору оренди землі № б/н від 09.08.2018 року, який укладений між відповідачами порушені права позивача, оскільки [PERSON] після закінчення строку дії договору оренди землі від 21.09.2007 року мав право укладати договір оренди щодо своєї земельної ділянки з іншими товариствами без будь-яких обмежень, при цьому не повинен був повідомляти позивача про свої наміри та дії. З урахуванням наведеного, позовна вимога про визнання недійсним договору оренди землі від 09 серпня 2018 року, укладеного між відповідачами, не підлягає задоволенню, оскільки у момент вчинення такого правочину він відповідав вимогам, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою ст.203 ЦК України. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed