Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] в якому просив визнати нікчемним затверджений від 29.06.2011 р. протокол № 10/136/11/А про проведення торгів з продажу житлового будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порядку примусового виконання рішення суду належний йому житловий будинок був оцінений в сумі 20110 грн. та проданий з публічних торгів за 20200 грн., що в 15 разів менше його дійсної вартості, визначеної експертом в сумі 293 026 грн., тому вказана угода порушує публічний порядок, оскільки спрямована на незаконне заволодіння його майном. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Раніше в судових засіданнях наполягали на задоволенні їх позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав до суду заперечення в яких просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач Відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі про що надав до суду письмову заяву. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальність «Полонія - 2006» в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідач Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, в порядку виконання судового наказу від 25.07.2008 року, який пізніше було скасовано 15.08.2011 року (а.с.9), про стягнення з [PERSON] 54792,99 грн., відділом державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції звернено стягнення на належний боржнику житловий будинок [ADDRESS]. Згідно протоколу №10/136/11/А від 29.06.2011 року проведення публічних торгів, складеного та затвердженого ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» зазначений будинок був проданий [PERSON] за 20 200 грн. (а.с.27), тоді як відповідно висновку судової будівельно - технічної експертизи №594/2012 від 18.01.2012 року ринкова вартість цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 11.04.2011 року складала 293 026 грн. (а.с.20). Суд зазначає що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають обставини справи, що були досліджені та встановленні судами під час розгляду справи за позовом [PERSON] до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиції», [PERSON], ТОВ «Полонія-2006», відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним звіту про оцінку майна, визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів; за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, про що ухвалено рішення апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2012 року, яке набрало законної сили. Вказаним рішенням встановлено відсутність порушень норм чинного законодавства під час проведення вищевказаних прилюдних торгів. Щодо посилань позивача на нікчемність угоди проведеної під час реалізації майна з прилюдних торгів суд вважає зазначити наступне. Так, Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Із роз'яснень викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК, зокрема, правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. Проте, вирішуючи спір та посилаючись на те, що примусове припинення права власності є таким, що порушує публічний порядок та є незаконним заволодінням майна фізичної особи, суд не врахував що до цих правовідносин норма ст. 228 ЦК України застосовуватися не може. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у ст. 16 ЦК України. Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (статті 1, 2, 6, 12 Закону). Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пунктах 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція), яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення), згідно п. 2.2 якого, прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1 - 3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням. Суд вказує на ту обставину, що позивачем та його представником не надано жодного належного та допустимого доказу щодо порушень при проведенні прилюдних торгів щодо спірного майна, які б могли бути підставами для визнання правочину нікчемним за положеннями ст. ст. 203-215 ЦК України, за цих обставин суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, і вважає, що позов не може бути задоволений в повному обсязі.

Outcome: dismissed