Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Заявник [PERSON] 26.03.2015 року звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт проживання ним на території України, а саме у с. Коростів Сколівського району Львівської області по [ADDRESS] станом на 13.11.1991 року. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з моменту свого народження, а саме з 21.08.1950 року він проживав у с. Тухунстрой Боровичського району Новгородської області Російської РФСР. Однак, 12.10.1985 році одружившись з українкою - [PERSON] переїхав проживати на територію України для спільного проживання та ведення господарства, а саме у с. Коростів Сколівського району Львівської області. Однак, в лютому 1993 року прибув до Російської Федерації для виписки з с. Добивалово Валдайського району Новгородської області. Повернувшись назад з 1997 року по даний час постійно проживав без місця реєстрації із своєю дружиною і сином [PERSON] у с. Коростів Сколівського району Львівської області по [ADDRESS]. На даний час він має намір оформити належність до громадянства України. Проте, після звернення з даним питанням до Сколівського РС ГУ ДМС України у Львівській області, йому повідомили, що для оформлення належності до громадянства України, необхідно у визначеному законом порядку встановити факт його проживання на території України станом 13.11.1991 року, у зв'язку з чим, він був змушений звернутися до суду з відповідною заявою. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак до початку судового засідання подав до суду заяву вх. № 1802 від 21.04.2015 року (а. с. 18), у якій просить проводити розгляд заяви у його відсутності. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа Сколівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, однак до початку судового засідання у справі подав клопотання вх. № 1819 від 21.04.2015 року, в якому просив дану справу розглядати без участі такого представника, щодо заявлених вимог покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, оглянувши письмові докази зібрані у справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] народився у с. Тухунстрой Боровичського району Новгородської області Російської РФСР, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25.08.1950 року (а. с. 11). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Єдровською сільською радою Валдайського району Новгородської області Російської РФСР 12.10.1985 року (а. с. 12), вбачається, що заявник [PERSON] одружився з українкою [PERSON]. Надані до матеріалів справи копії документів, а саме: довідка № 101, видана Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області 17.02.2015 року (а. с. 15), в якій зазначено, що адреса проживання заявника - с. Коростів Сколівського району Львівської області, [ADDRESS]; довідка № 252, видана Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області 26.04.2007 року (а. с. 13), в якій вказано, що заявник [PERSON] проживає у с. Коростів Сколівського району Львівської області, але не зареєстрований та довідка № 63, видана Коростівською сільською радою Сколівського району Львівської області 06.02.2015 року (а. с. 14), в якій зазначено, що заявник [PERSON] проживає разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON]. З копії паспорта громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER], виданого Відділом внутрішніх справ Валдайського райвиконкому Новгородської області 14.02.1978 року (а. с. 7-10), вбачається, що немає відмітки про прописку, що також підтверджує факт проживання заявника на території України станом на 13.11.1991 року. З копії довідки МСЕК від 18.03.1977 року, вбачається, що заявник [PERSON] є інвалідом з дитинства, а, отже, у зв'язку з перебуванням у складних життєвих ситуаціях, не зміг одержати паспорт громадянина України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно [PERSON] для отримання паспорта громадянина України. Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Таким чином, наданими до суду документами та іншими доказами достовірно підтверджується факт постійного безперервного проживання [PERSON], на території України станом на 13.11.1991 року, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення. На підставі вказаного вище, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог заявника у повному обсязі, а саме слід встановити факт проживання [PERSON] на території України станом на 13.11.1991 року.

Outcome: approved