Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 10.01.2010 року помер [PERSON] Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить будинковолодіння, яке розташоване за адресою: Хмельницький район, с. Мартинівка, вул.. І Франка, б.8. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла у встановленому законом порядку. Разом з цим оформити свої спадкові права на вказане домоволодіння вона не може оскільки [PERSON] за своє життя право власності на спірне майно не оформляв. Вказаний будинок був побудований у 1967 році та згідно особовому рахунку обліковувався за померлим. Також, після побудови будинку був присвоєний обліковий номер , була видана домова книга, що підтверджує факт прийняття будинку до експлуатації. Отже наявність записів у погосоподарській книзі станом згідно діючого на той час законодавства підтверджують право власності осіб на цей будинок. За таких обставин просить суд визнати за нею в порядку спадкування, право власності на будинковолодіння №8 по вул.. І. Франкав селі Мартинівка Хмельницького району Хмельницької області. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій при вирішенні справи покладався на думку суду. Просив справу розглянути за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що 10 січня 2010 року помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія 1-БВ № 126388, яке видане 11.01.2010 року Педосівською сільської радою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За своє життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 30.12.2009 року секретарем виконавчого комітету Педосівської сільської ради Хмельницького району. Згідно вказаного заповіту все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, [PERSON] заповів [PERSON]. 14 травня 2010 року [PERSON] звернулася до Хмельнияької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом була заведена спадкова справа №342-2010. Також, згідно оглянутої в судовому засіданні спадкової справи встановлено, що листом від 03.12.2015 року вих.. №4107/02-14 державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою: Хмельницький район, с. Мартинівка, вул.. І Франка, буд.8 з посилання на відсутність правовстановлюючого документа на вищевказане майно і те, що право власності на цей житловий будинок не зареєстровано. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Так, відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України слідує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно оглянутої інвентаризаційної справи на буднковолодіння №8 по вул.. І Франска у с. Мартинівка, встановлено, що вказане будинковолодіння складається ж житлового будинку (літ. А-1) загальною площею 34,7 кв.м (житлова 18,3 кв.м) та погріб (літ.Б). Також зазначено що рік побудови будинку - 1968 рік. Також згідно наданої суду витягу з погосоподарської книги встановлено, що за адресою: с. Мартинівка вул. І Франка Хмельницького району за [PERSON] рахувався житловий будинок з погосоподарськими спорудами, який був побудований 1974 року. Згідно довідки №782 від 10.12.2015 року, яка видана в.о. старости Чорноострівської селищної ради встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: с. Мартинівка, вул.. І Франка, буд.8 станом на 10.01.2010 рік належав [PERSON] Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Також суд зазначає, що згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому суд звертає свою увагу на те, що погосподаські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. За таких обставин, враховуючи те, що спірне домоволодіння було побудоване [PERSON] у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, із додержанням відповідних вимог до вказаного періоду, право власності на нього входить до складу спадщини незалежно від наявності державної реєстрації цього об'єкта. При цьому не має значення, що у подальшому законами та іншими нормативно-правовими актами, чинними на час відкриття спадщини і пізніше, була запроваджена обов'язковість державної реєстрації будинків та прав на них. З урахуванням вищевказаних норм права, вчасного звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, доведеністю набуття права власності на вказане майно [PERSON] відповідно до норм, які діяли станом на час його будівництва, відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав, не заперечення щодо задоволення позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, є всі підстави для захисту невизнаних прав позивача та задоволення позову про визнання за ним права власності на будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved