Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить суд встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості «бабуся» - «онук» між ним та [PERSON] , померлою [INFO] . Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник в судове засідання надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності з посиланням на підтримання заявлених вимог. Представник заінтересованої особи в судове засідання також надав письмову заяву у якій зазначив про можливий розгляд справи без їх участі та ухвалення рішення на розсуд суду. Суд дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на [INFO] у віці 58 років помер батько заявника, [PERSON] . [INFO] у віці 61 року померла мати заявника [PERSON] , про що Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №529 від 22 квітня 2004 року та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 30.04.2005 року. Також встановлено, що [PERSON] була рідною донькою [PERSON] , [INFO] , тобто остання є бабусею заявника. Так, бабуся заявника - [PERSON] , [INFO] , будучи особою похилого віку та з перенесеним стрес у зв`язку з втратою близьких людей, потребувала постійного догляду та допомоги по господарству, після чого в липні 2003 року заявник [PERSON] почав постійно проживати зі своєю бабусею за адресою: [ADDRESS] , де проживає і зараз. Згодом, [INFO] , у віці 86 років, померла бабуся заявника - [PERSON] [INFO] , про що виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №70 від 09 березня 2005 року та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 09.03.2005 року. У свою чергу, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно - земельна ділянка загальною площею 2,940 га видана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Підгородненської міської ради, кадастровий номер 1221411000:01:105:0020, яка належить [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії II - ДП №036574 від 12.03.2003 року, виданого померлій на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №690-р від 29.11.2002 року. З метою належного оформлення спадщини, що відкрилася після смерті бабусі заявника [PERSON] , яку останній прийняв у відповідності до ч.3 ст.1218 ЦК України, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №58909440 від 27.12.2019 року. Натомість, 27 грудня 2019 року, [PERSON] отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Юрченко Л.Л. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки останній не зміг підтвердити факту їх перебування між собою у родинних відносинах, оскільки не співпадає ім`я померлої у документах, а також спадкоємець [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця та не був зареєстрований разом з померлою за однією адресою на день її смерті. Також судом встановлено, що в процесі оформлення права на спадщину нотаріусом було встановлено, що свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 09 березня 2005 року видано виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] . У свою чергу, заявником [PERSON] на підтвердження родинних відносин зі своєю бабусею [PERSON] , [INFO] , надав нотаріусу своє свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане Підгородненською селищною Радою Дніпропетровського району і області від 07.06.1973 року, де матір`ю [PERSON] [INFO] , записано [PERSON] . Крім того, було надано свідоцтво про одруження [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які [INFO] одружилися та після одруження взяли спільне прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] видане 02.10.1965 року Підгородненською Селищною Радою Дніпропетровського району, актовий запис №111. Також заявником було надано свідоцтво про народження [INFO] матері спадкоємця, [PERSON] , виданого Підгородненською Селищною Радою Дніпропетровського району серія [NUMBER] від 19.03.1945 року, згідно якого, мовою оригіналу: « [PERSON] родилась [INFO] » при цьому матір`ю дитини записана, мовою оригіналу: « [PERSON] ». Таким чином, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не було підтверджено факт родинних відносин між [PERSON] (онук) та [PERSON] (бабуся) внаслідок того, що у свідоцтві про народження [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] , а у свідоцтві про смерть записано [PERSON] . Дана обставина не дає змогу підтвердити родинні відносини спадкоємця з померлою бабусею, під час оформлення спадщини у нотаріуса, а тому заявник змушений звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин. На підтвердження того, що [PERSON] [INFO] , є рідною бабусею [PERSON] [INFO] та відповідно матір`ю [PERSON] [INFO] , суд приймає до уваги той факт, що на момент видачі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] її мати (бабуся заявника) мала паспорт на ім`я [PERSON] , що підтверджується копією домової книги за адресою: [ADDRESS] . Згідно записів у домовій книзі, за вищевказаною адресою була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , натомість після обміну паспорта та отримання нового серія [NUMBER] ВВС Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 30.01.1980 року, було змінено запис про реєстрацію місця проживання на - [PERSON] , [INFO] . Зокрема, факт реєстрації місця проживання [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується копією паспорта серія [NUMBER] виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області від 28.01.2003 року. Крім того, за місцем реєстрації своєї матері, [PERSON] , згідно даних домової книги була зареєстрована донька - [PERSON] , [INFO] , яка після одруження взяла прізвище чоловіка « [PERSON] », на підставі чого було здійснено новий запис у домовій книзі про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою - [PERSON] , [INFO] . Також, за місцем реєстрації своєї матері - [PERSON] , після народження був зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується вказаною домовою книгою. Разом з тим, суд приймає до уваги те, що ті елементи, які ідентифікують особу померлої в зазначених документах: в копії паспорту [PERSON] зазначена дата народження [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, домова книга за вказаною адресою містить запис про реєстрацію місця проживання [PERSON] [INFO] , яка після обміну паспорту у 1980 році через неправильний переклад імені з російської на українську мову стала [PERSON] , [INFO] . При цьому, згідно свідоцтва про народження матері заявника, [PERSON] , [INFO] , його було видано Підгородненською Селищною Радою Дніпропетровського району - 19.03.1945 року, тобто за 35 років до обміну паспорта спадкодавця, після чого вона фактично і стала [PERSON] [INFO] . Окрім вказаних вище доказів, факт родинних відносин онука - [PERSON] та рідної бабусі - [PERSON] підтверджують актом сусідів від 25 січня 2020 року, які своїми підписами засвідчили, що [PERSON] [INFO] є рідним онуком своєї бабусі [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] , які на день її смерті проживали разом за адресою: [ADDRESS] , а також довідкою № 587 від 12.12.2019 року Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Отже, всі вищевказані обставини, у сукупності, підтверджують факт родинних відносин між заявником, [PERSON] [INFO] , який є рідним онуком своєї бабусі [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Крім того, відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про спадщину, нотаріус зазначила, що спадкоємець [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті Спадкодавця та не був зареєстрований разом з померлою за однією адресою на день її смерті. Внаслідок чого нотаріус дійшла висновку, що заявником пропущено строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Так, відповідно до положення ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Стаття 1222 Цивільного кодексу України зазначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Положення ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України визначає, що Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Проте суд, враховуючи ту обставину, що заявник більше ніж 1,5 року постійно проживав з померлою [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , тому [PERSON] , вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України. Згідно з п. 23 Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Доказами постійного проживання разом зі спадкодавцем згідно вимог п.п.3.22 п. З глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 є: - відмітка у паспорті спадкоємця про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем; - довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами Як зазначено у ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі № 633/344/16-ц Вирішуючи питання про встановлення даних фактів, суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Отже, виходячи з викладеного, суд вбачає підстави для задоволення вказаної заяви, оскільки встановлення заявлених фактів не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Outcome: approved