Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулися [PERSON] і [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Позов мотивовано тим, що 06.12.2015 [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння наніс тілесні ушкодження [PERSON], внаслідок яких останній помер. Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.09.2016, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Позивачі є батьками померлого [PERSON] та внаслідок злочинних дій [PERSON] їм спричинено матеріальну та моральну шкоду. Так, у зв'язку з поховання сина [PERSON] витратив грошові кошти на загальну суму 5945 грн., які просить стягнути на свою користь з відповідача. Крім того, внаслідок дій [PERSON], позивачам спричинена моральна шкода, яка полягає у довготривалих нервових переживаннях і стражданнях пов'язаних зі смертю сина, руйнуванні планів на майбутнє, зміні стилю життя, у зв'язку з чим, вони просять стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 400000 грн. Позивачі і їх представник у судове засідання не з'явилися, однак останній надав суду письмову заяву про розгляд справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно вироку у справі № 148/490/16-к від 26.09.2016, близько 04:00 - 05:00 год. 06.12.2015, по вул. Леніна, 56, у м. Тульчин Вінницької області, неподалік від місцевого кінотеатру, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння під час бійки, наніс [PERSON], тілесні ушкодження внаслідок чого останній від отриманих травм помер [INFO]. У зв'язку з цим, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років (а.с. 7-11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.12.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, позивачі є батьками [PERSON] (а.с. 5). У відповідності до накладної за № 842 від 11.12.2015, виданої ФОП [PERSON], [PERSON] придбав товари необхідні для здійснення поховання на суму 5945 грн. (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу ч. 2 ст. 1166 ЦК України, визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Статтею 1201 ЦК України, визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014, встановлено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Так, вироком Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/490/16-к від 26.09.2016, встановлено наявність у діях [PERSON] вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та спричиненні [PERSON] тілесних ушкоджень, які спричинили смерть останнього. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі ст. 10, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи належним чином доведено наявність обставин, що свідчать про спричинення з вини [PERSON] матеріальної шкоди, а також визначено розмір зазначеної шкоди. У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 5945 грн. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. В ч. 4 ст. 23 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. На підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачам завдано моральну шкоду, а тому у цій частині позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача належить стягнути на користь позивача моральну шкоду. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховано роз'яснення наданні в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували заявлений нею розмір моральної шкоди 400000 грн. За таких обставин, суд вважає, можливим стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 200000 грн., в рівних частинах по 100000 грн. кожному. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави належить стягнути судовий збір у сумі 960 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial