Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування держаної реєстрації. Позов мотивовано тим, що 10.06.2005 позивач та [PERSON] уклали шлюб. Під час проживання у шлюбі за спільні кошти вони придбали автомобіль BMW Х5, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований на ім'я останнього. На даний час відносини у сім'ї погіршилися у зв'язку з чим, [PERSON] почав проживати окремо. Крім того, що 08.06.2016 позивачу стало відомо, що [PERSON] зняв належний їм спільний автомобіль з реєстраційного обліку та провів його відчуження шляхом укладення договору купівлі-продажу з [PERSON], яка є його матір'ю. На підставі даного договору [PERSON] зареєструвала вказаний автомобіль на своє ім'я та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На думку позивача, зазначений договір є недійсним, оскільки придбаний під час шлюбу за спільні кошти подружжя у зв'язку з чим, є спільною сумісно власністю. Однак, враховуючи те, що позивач не надавала згоди на відчуження спільного майна, вона звернулася до суду з даним позовом і просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 0544-2016-1176 від 04.06.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] з приводу автомобіля BMW Х5, державний номерний знак [NUMBER], а також скасувати державну реєстрацію вказаного автомобіля за [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча були своєчасно належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи, відомостей про причину своєї неявки до суду не надали. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився і надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у якій вказав, що при розгляді справи по суті, покладається на розсуд суду. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 10.06.2005 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.06.2005, виданим Відділом реєстрації актів цільного стану Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). У відповідно до облікової картки № 8-4639461 від 30.01.2016, [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу № 0544-2016-177 від 30.01.2016, належав автомобіль BMW Х5, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER] (а.с. 8). Згідно інформації Територіального сервісного центру № 0544 МВС України за № 31/2/0544-М/9 від 07.06.2016, вказаний автомобіль, на підставі договору купівлі-продажу № 0544-2016-1176 від 04.06.2016, перереєстровано на [PERSON] (а.с. 7). Частиною 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, 3 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 3 ст. 215 ЦК України, передбачено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями частин ч. 1, 2 ст. 368 ЦК України, встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України), об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У відповідності до постанови Верховного суду України № 6-7цс15 від 08.04.2015, за змістом норм ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Таким чином, суд встановив, що за час спільного проживання позивач і відповідач придбали автомобіль BMW Х5, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER], який [PERSON] за договором купівлі-продажу № 0544-2016-1176 від 04.06.2016, продав [PERSON] Звернувшись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відчужуючи спільний автомобіль [PERSON] не отримав її згоду. Враховуючи те, що відповідачі не з'явилися до суду, а також не надали будь-яких доказів, що спростовували б доводи позивач, а наявність згоди [PERSON] на відчуження автомобіля в ході розгляди справи установлена не була, суд дійшов висновку, що [PERSON] здійснив продаж автомобіля BMW Х5, державний номерний знак [NUMBER], який є спільною сумісною власністю подружжя за відсутності згоди дружини. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору 826,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved