Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до Зіньківської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить визнати в порядку спадкоємства за нею як за спадкоємцем за заповітом право приватної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9533 га., що знаходиться на території Зіньківської сільської ради Віньковецького району, що належала на підставі державного акта серії [NUMBER] виданого 11.12.2008 року [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що після смерті свого батька [PERSON] відкрилась спадщина. Спадщину вона прийняла, звернувшись із заявою в нотаріальну контору( спадкова справа № 86-2014). Нотаріус видав їй свідоцтво про право власності на частину майна і відмовив у видачі такого свідоцтва на земельну ділянку батька згідно державного акту [NUMBER]з кадастровим номером [NUMBER] у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для оформлення спадщини. Кадастровий номер земельної ділянки за Державним актом серії [NUMBER] продубльований з іншою земельною ділянкою, що унеможливлює, на запит нотаріуса, надати відомості з Державного земельного кадастру (інформаційна довідка відділу Держземагенства у Віньковецькому районі від 08.07.2014р. №1099 та Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій №404/02-31 від 18.07.2014р. ). Ділянка знаходиться на території Зіньківської сільської ради Віньковецького району і належала померлому на підставі державного акта в якому невірно зазначено кадастровий номер. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вона звернулась в нотаріальну контору, але нотаріус відмовив їй у його видачі в зв'язку з невірно зазначеним кадастровим номером, а відповідно, невірно зазначеною кадастровою зоною та кадастровим кварталом. Отже, законність і юридична сила акту, як і право власності, є оспорюваним. У зв'язку з цим, позивачка не може реалізувати спадкові права в позасудовому порядку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивачка надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, справу слухати без її участі. Відповідачем було надіслано заяву, в якій він просить розглянути справу без представника Зіньківської сільської ради та не заперечує у задоволені позову. Представник Віньковецької РДА в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, справа розглядалась в його відсутності. Справу розглянуто у відповідності до п. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] ( свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Зіньківської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області 08 січня 2014 року, актовий запис № 1). Він був власником земельних ділянок серед яких ділянка [NUMBER] площею 0.9533га. розташована на території Зіньківської сільської Ради, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка належала йому на підставі державного акта серії [NUMBER]виданого 11.12.2008 року начальником Віньковецького районного відділу земельних ресурсів на підставі розпорядження Віньковецької РДА від 16 липня 2008року. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № [NUMBER]. [PERSON], як особа на яку складено заповіт, посвідчений 23 січня 2008 року Зіньківською сільською радою має право на спадкування згідно ст. 1223 ч.1 ЦК України. Їй 07.08.2014 року видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно батька. Проте, в спадкову масу земельна ділянка яка належала батькові на підставі державного акта серії [NUMBER] виданого 11.12.2008 року Віньковецькою РДА не увійшла, через помилку допущену в правовстановлюючому документі. Тому постановою від 18.07.2014 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва на означену земельну ділянку. Нотаріусом відкрито спадкову справу, але відмовлено у видачі свідоцтва через помилку. Згідно інформаційної довідки держземагенства № 1099 зазначено, що кадастровий номер [NUMBER] земельної ділянки за Державним актом серії [NUMBER] продубльований з іншою земельною ділянкою яка внесена на карту НКС. За цих обставин, після відкриття спадкової справи, нотаріус правомірно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку за наявності ділянки з аналогічним номером. Зазначений державний акт підлягає скасуванню, через допущену помилку ( ст. 229 ЦПК України) так і на підставі діючої на час видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянку. У статті 6 Земельного Кодексу України 1990 року зазначено, що громадяни мають право приватної власності на землю шляхом одержання її у спадщину. А позивачка являється спадкоємцем за заповітом, що підтвердила копією заповіту. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З аналізу наведених правових норм державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]виданий 11.12.2008 року начальником Віньковецького районного відділу земельних ресурсів на підставі розпорядження Віньковецької РДА від 16 липня 2008року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № [NUMBER] на ім'я [PERSON] слід визнати недійсними, у зв'язку з фактичним набуттям прав на земельну ділянку позивачкою спадкоємцем майна за заповітом. За нею слід визнати право на спірну земельну ділянки на підставі ч.1 ст. 1223 ЦК України як за спадкоємцем майна за заповітом.

Outcome: approved