Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області Кузьміч Р. в інтересах держави в особі Прилуцька сільська рада Ківерцівського району Волинської області звернувся в суд з позовом до [PERSON] , Ківерцівської РДА Волинської області про скасування розпорядження, запису в Державному реєстрі речових прав, повернення земельної ділянки. В обгрунтування своїх вимог вказує, що 19.02.2016 року за результатами розгляду заяви [PERSON] Прилуцькою сільською радою прийнято рішення №23-5/2016, пунктом 1 якого вирішено не заперечувати щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в оренду за рахунок земель - не витребуваних часток (паїв) за межами с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області Волинської області частини ріллі паю №76 (90% ріллі) в урочищі «Біля кладовища». Відповідно до п. 2 вказаного рішення №23-5/2016 рекомендовано [PERSON] звернутися до Ківерцівської районної державної адміністрації за наданням дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства та подати технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на затвердження у встановленому законом порядку. На підставі вказаного рішення Прилуцької сільської ради №23-5/2016 від 19.02.2016 року та Ківерцівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №180 від 18.05.2016 року, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,5000 га за межами с. Прилуцьке Прилуцької сільської ради із земель не витребуваних земельних часток (паїв) в урочищі «Біля кладовища» для передачі в оренду терміном на десять років для ведення особистого селянського господарства, але не більше, ніж до моменту отримання їх власниками права власності на земельні ділянки. В подальшому [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки, яку розпорядженням голови Ківерцівської РДА №393 від 23.11.2017 року затверджено разом із технічними документаціями по землеустрою інших сільських рад. Водночас у список громадян, зазначених в додатку до розпорядження №393, яким рекомендовано зареєструвати речове право на нерухоме майно та повернути сертифікат на право на земельну частку (пай) до міжрайонного управління у Ківерцівському та Рожищенському районах ГУ Держегокадастру у Волинській області для зберігання відповідно до вимог чинного законодавства помилково включено [PERSON] . На підставі розпорядження №393 від 23.11.2017 року [PERSON] 21.02.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зроблено запис №25024933. З огляду на викладене, просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Ківерцівської районної державної адміністрації №393 від 23.11.2017 року в частині затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часок паїв для ведення особистого селянського господарства і рекомендації зареєструвати речове право на нерухоме майно та повернути сертифікат на право на земельну частку (пай) (п. 7 додатку до розпорядження голови Ківерцівської райдержадміністрації №393 від 23.11.2017 року); скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №25024933 від 21.02.2018 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,5000 га за [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,5000 га, у власність територіальної громади Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області; судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 5763 грн. стягнути з відповідачів на користь прокуратури Волинської області. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.07.2019 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого провадження. У підготовчому засіданні прокурор Кошелюк Я.В. позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник Ківерцівської РДА Волинської області в підготовче засідання не з`явилися, до суду подали заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши думку прокурора Кошелюк Я.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему, на яку покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, які здійснюються шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Судом встановлено, що 19.02.2016 року за результатами розгляду заяви [PERSON] Прилуцькою сільською радою прийнято рішення №23-5/2016, пунктом 1 якого вирішено не заперечувати щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в оренду за рахунок земель - не витребуваних часток (паїв) за межами с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області Волинської області частини ріллі паю №76 (90% ріллі) в урочищі «Біля кладовища». Відповідно до п. 2 вказаного рішення №23-5/2016 рекомендовано [PERSON] звернутися до Ківерцівської районної державної адміністрації за наданням дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства та подати технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на затвердження у встановленому законом порядку /а.с.16/. На підставі вищевказаного рішення та за результатами розгляду заяви [PERSON] Ківерцівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №180 від 18.05.2016 року, яким останньому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,5000 га за межами с. Прилуцьке Прилуцької сільської ради із земель не витребуваних земельних часток (паїв) в урочищі «Біля кладовища» для передачі в оренду терміном на десять років для ведення особистого селянського господарства, але не більше, ніж до моменту отримання їх власниками права власності на земельні ділянки /а.с.17-18/. У судовому засіданні також встановлено, що в подальшому [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки, яку розпорядженням голови Ківерцівської РДА №393 від 23.11.2017 року затверджено разом із технічними документаціями по землеустрою інших сільських рад /а.с.19-35/. Однак, у список громадян, зазначених в додатку до розпорядження №393, яким рекомендовано зареєструвати речове право на нерухоме майно та повернути сертифікат на право на земельну частку (пай) до міжрайонного управління у Ківерцівському та Рожищенському районах ГУ Держегокадастру у Волинській області для зберігання відповідно до вимог чинного законодавства помилково включено [PERSON] . Також, на підставі розпорядження №393 року від 23.11.2017 року [PERSON] 21.02.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зроблено запис №25024933. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п.п. б), ґ) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (Ч. 1 ст. 118 ЗК України). Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю (п. 16 Перехідних положень ЗК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 5 вказаного Закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Згідно відповіді Прилуцької сільської ради №09-5/231 від 16.04.2018 року [PERSON] сертифікат про право на земельну частку (пай) ліквідованого КСП, розташованого на території Прилуцької сільської ради, не видавався, оскільки він не був членом вказаного КСП. В той же час [PERSON] звертався до Прилуцької сільської ради та Ківерцівської РДА із заявами щодо надання вказаної земельної ділянки в оренду /а.с.41/. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] не міг отримати спірну земельну ділянку ні шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, ні шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної йому земельної частки (паю). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження (стаття 13 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи те, що розпорядженням Ківерцівської РДА №180 від 18.05.2016 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі із земель невитребуваних часток (паїв) для передачі в оренду, в подальшому, прийнявши розпорядження №393 від 23.11.2017 року в частині включення [PERSON] до списку громадян, яким затверджено технічну документацію для ведення особистого селянського господарства та реєстрації речового права як власнику сертифіката на право на земельну частку (пай), райдержадміністрація вийшла за межі повноважень, визначених ст. 13 Закону. Відповідно до ст.ст.16, 21 Цивільного кодексу України, ст.152 Земельного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів державної влади. Суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на викладене, розпорядження голови Ківерцівської РДА №393 від 23.11.2017 року в частині затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часок паїв для ведення особистого селянського господарства і рекомендації зареєструвати речове право на нерухоме майно та повернути сертифікат на право на земельну частку (пай) не відповідає вищезазначеним вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Згідно зі ст. 18 зазначеного Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта. Згідно ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що розпорядження голови Ківерцівської РДА №393 від 23.11.2017 прийнято з порушеннями законодавства та земельну ділянку надано у власність особі замість укладення з останнью договору оренди, то запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку є похідним і має бути скасований разом із скасуванням незаконного розпорядження про надання вказаної земельної ділянки у власність. Оскільки на підставі незаконного розпорядження за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №25024933, то останній підлягає скасуванню. Разом з тим, згідно довідки СГВК «Прилуцький» №13 від 18.02.2019 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Прилуцький» створився в процесі реорганізації. Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Згідно Закону України № 2498-VIII від 10.07.2018 встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Таким чином, якби спірна земельна ділянка в порушення порядку, визначеного законом, не вибула у власність [PERSON] , розпорядником земельної ділянки була б Прилуцька сільська рада Ківерцівського району, в інтересах якої прокуратурою пред`явлено позов. З врахуванням наведеного, оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення, оскільки відповідно до ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 5763,00 грн. слід повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп., та ще 2881,50 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн.50 коп. - стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved