Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

До суду з позовною завою звернулася [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та вселення в квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] на праві власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS], на підстав свідоцтва про право на спадщину. Квартира складається з однієї кімнати загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 15 травня 2004 року, проживали в приватному будинку в селі Олександрівка Комінтернівського району. Відповідач по справі - [PERSON] є батьком [PERSON] Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], останній зібрав речі та переїхав в квартиру [ADDRESS]. Оскільки будинок в якому вони проживали має вугільне опалення, на яке у позивачки немає коштів, позивачка мала намір переїхати в квартиру, але відповідач змінив замки та нікого не впускає. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх. Крім того зазначила, що відповідач протягом проживання в квартирі не сплачує комунальні виплати та має заборгованість по сплаті аліментів на його неповнолітніх дітей, що підтвердила довідкою про заборгованість по комунальним платежам та рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області. Відповідач у судовому засіданні надав заперечення проти позову в якому вказав, що позов є не обґрунтований та не підлягає задоволенню, оскільки твердження позивачки не відповідають дійсності, а саме: після смерті матері замки на вхідних дверях не міняв та не перешкоджає [PERSON] користуватися квартирою. У вказаній квартирі проживає за усною угодою укладеною між ним та його братом - [PERSON], який є співвласником даної квартири. В судовому засіданні також вказував, що приватний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є спільним з позивачкою. Оскільки позивачка там мешкає він не бажає мешкати разом з нею та дітьми. На те, що в зимовий період будинок треба опалювати вугіллям, а на його придбання у позивачки немає коштів, відповідач зазначив, що в нього також немає таких коштів, тому й не бажає переїздити в спільну нажиту власність подружжя - будинок. Протягом розгляду справи пояснив, що в його запереченнях міститься «помилка», а саме те, що ним не визнано позовних вимог про вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS], однак згодом передумав та наполягав на повному тексті своїх заперечень. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому на праві власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS], оскільки сам там не мешкає, тому надав позивачу за усною домовленністю квартиру для проживання. Жодних погоджень від другого співвласника квартири - законного представника [PERSON] не отримував. Також зазначив, що не згоден з позовними вимогами, оскільки вважає позивачку неадекватною та такою, що грубо поводиться з дітьми. Представник Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради просив суд задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що [PERSON] виступає виключно в інтересах дитини. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2013 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). [PERSON] належить житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтво про право власності на нерухоме майно. [PERSON] на праві власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом р№5-2757 від 08.12.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, Назарчук Н.М., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.4) та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.5). У відповідності ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 9 ЖК України - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 386 ЦК України - власник, який має тільки підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В порушення норм статті 158 ЖК України, відповідач не укладав договору найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS], дозволу співвласника у відповідності до ст. 156 ЖК України, не отримував, що підтвердив в судовому засіданні. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При таких обставинах, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами у справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтвердженні судові витрати: 243,60 гривень - судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved