Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] в якому просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності по спадщині по заповіту на садибний житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] та який складається з житлового будинку А-1, літньої кухні - Б, сараю - б-1, літнього душу - в, погріба вхідного - г, сараю - д, воріт огорожі - №1, хвіртка - №2, огорожа - №3, колодязь питний - № 4 після смерті [PERSON] який помер [INFO] в с. Лисівка Гадяцького району. В обґрунтування позову посилаються на те, що [INFO] в [ADDRESS] помер його рідний дядько по батьку [PERSON]. Його дружина [PERSON] померла ще раніше [INFO]. Дітей у них не було, тому він після смерті дружини [PERSON], [PERSON] доглядав за дядьком, так як він був [INFO]. і потребував догляду. Тому 07.12.2004 року [PERSON] зробив на нього два заповіти на будинок з господарчими будівлями та на земельний пай, що складається із земельної ділянки пл. - 3,43 га. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельний пай він отримав 22.02.2008 року. А у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] приватним нотаріусом Антоновою йому було 27.07.2015 року відмовлено, в зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючого документу, що і спонукало його з цією позовною заявою звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явився надавши до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі. Також зазначив, що він позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти позову та просить розглянути справу без представника сільської ради. Третя особа приватний нотаріус ГРНО Антонова Т.В. в судове засідання не з'явилась, з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 28.03.2005 року зроблено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 5). Згідно довідки виконкому Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 444 від 03.08.2015 року в 1960 році [PERSON] побудував будинок в [ADDRESS] (а.с 17). Згідно довідки виконкому Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області №361 від 10.06.2015 року будинковолодіння в [ADDRESS] згідно по господарської книги №1, особовий рахунок № [NUMBER] станом на 01.07.1990 року відносився до типу робочого двору, господарем якого був [PERSON] (а.с. 14). Згідно довідки виконкому Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області №402 від 13.07.2015р. за домоволодінням, що знаходиться в [ADDRESS] закріплена присадибна земельна ділянка розміром 0,39 га не приватизована і належить фонду Лисівської сільської ради(а.с. 16). Визначення суспільної групи господарства було урегульовано Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26. За змістом п.20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № [NUMBER], передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до технічного паспорту від 18.07.2015р. який було виготовлено за замовленням [PERSON], домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] складається з житлового будинку - літ.А-1, літньої кухні - літ. Б, сарай - літ.б.1, літній душ - літ.В., погріб вхідний- літ.Г, сарай - літ.Д, ворота огорожі - №1, хвіртка - №2, огорожа - №3, колодязь питний - №4 (а.с 10-13). Таким чином, оскільки [PERSON] побудував зазначений будинок, та був господарем робочого двору, що розташований за адресою [ADDRESS], суд приходить до висновку, що вказане домоволодіння є спадковим майном після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 07.12.2004 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Лисівської сільської ради Гадяцького району та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій виконавчого комітету Лисівської сільської ради під №162, про те, що на випадок його смерті він робить таке заповітне розпорядження: належний йому будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] і Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий на підставі рішення 4-ї позачергової сесії 24 скликання Лисівської сільради від 24.09.2002 року заповідає Горобцю Василеве Михайловичу (а.с. 6). Згідно довідки виконкому Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 401 від 13.07.2015 року, померлий [PERSON], [INFO]. був зареєстрований та проживав станом на [INFO] за адресою [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно листа Гадяцької державної нотаріальної контори № 591 від 16.09.2015 року після померлого [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа №172/2008 заведена на підставі фактичного прийняття. 22.02.2008р. видавалось свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] (земельна ділянка) на підставі заповіту посвідченого секретарем Лисівської сільської ради 07.12.2004р. за реєстром №162. 21 травня 2008 року видавались свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) та грошові заощадження. Відомості про інших спадкоємців відсутні (а.с. 44). Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] та набув права власності на зазначене домоволодіння Відповідно до п. 4.15 ст.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] та набув права власності на зазначене домоволодіння, що належало померлому та з врахуванням того, що у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння, що унеможливлює оформлення спадщини на майно, яке підлягає реєстрації, то суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved