Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.01.2007 року між Іванковичівською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна Українська Спілка» укладено договір оренди земельною ділянкою загальною площею 5,0440 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована на території села Іванковичі Васильківського району в межах населеного пункту, строком на 49 років. Зі змісту позовної заяви вбачається, що рішенням Іванковичівської сільської ради № 110-10-25 від 15.06.2007 року надано дозвіл ТОВ «Будівельна Українська Спілка» на передачу в суборенду фізичним особам для індивідуального будівництва земельних ділянок загальною площею 5,044 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, згідно затвердженої містобудівної документації. Так, 29.12.2011 року між ТОВ «Будівельна Українська Спілка» та [PERSON] укладено договір суборенди № 0052 земельної ділянки площею 2,4481 га (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в межах населеного пункту, строком на 45 років. У свою чергу, 30.03.2012 року [PERSON] набуто право власності на об'єкт незавершеного будівництва готовністю 31%, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві зазначено, що рішенням Іванковичівської сільської ради №451-12-6 від 23.11.2012 року передано [PERSON] в довгострокову оренду строком на 49 років з правом викупу земельну ділянку площею 2,4481 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим, 20.12.2012 року між Іванковичівською сільською радою та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,4481 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу за реємтровим номером 3127. Нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становить 3896584,46 гривень. Відповідно до п. 1.3 даного договору оренди від 20.12.2012 року, на земельній ділянці розташований об'єкт незавершеного будівництва, що належить [PERSON] На думку заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Іванковичівською сільською радою порушено вимоги земельного законодавства під час прийняття рішення Іванковичівської сільської ради № 450-12-6 від 23.11.2012 року та укладення договору оренди від 20.12.2012 року, виходячи з того, що на момент укладення договору оренди від 20.12.2012 року за відповідачем було зареєстровано право приватної власності на об'єкт незавершеного будівництва готовністю 31%, площа об'єкту незавершеного будівництва становить 154,9 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, зазначений об'єкт нерухомості займає земельну ділянку площею 0,0154 га із загальної площі ділянки 2,4481 га, однак, у договорі оренди від 20.12.2012 року не було визначено площі земельної ділянки, на якій розташований об'єкт нерухомості. Таким чином, внаслідок набуття [PERSON] права власності на об'єкт незавершеного будівництва площею 154,9 кв.м., до останнього переходило право користування земельною ділянкою, на якій даний об'єкт розташований та ділянкою, необхідною для обслуговування вказаного об'єкту, а не на всю площу землі, яка раніше перебувала у суборенді [PERSON] та оренді ТОВ «Будівельна Українська Спілка». У даному випадку, передаючи Іванківською сільською радою в оренду [PERSON] земельну ділянку площею 2,4481 га, сільська рада не врахувала, що правочин, за яким перейшло право власності на об'єкт незавершеного будівництва готовністю 31% тягло за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходилося відповідне нерухоме майно, та за відсутності визначення у договорі частини земельної ділянки, яка зайнята таким об'єктом нерухомості, то набувач мав право отримати ще й таку частину земельної ділянки, яка була необхідна для обслуговування будинку у розумних розмірах. Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області вважає, що рішення Іванковичівської сільської ради № 450-12-6 від 23.11.2012 про передачу [PERSON] в довгострокову оренду строком на 49 років з правом викупу земельної ділянки площею 2,4481 га перевищує площу набутого об'єкту незавершеного будівництва площею 0,0154 га, у зв'язку з чим максимальна різниця площі землі, яка не виставлялася на земельний аукціон, складає 2,4327 га, тобто всупереч вимог ст.ст. 116, 120, 121, 134 Земельного кодексу України надано відповідачу у користування земельну ділянку без проведення земельних торгів, адже площа об'єкта незавершеного будівництва, що належить останньому на праві приватної власності, складає 0,0154 га та в сукупності з земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування, не може перевищувати 0,25 га згідно ст. 121 ЗК України. Прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області позов підтримав, просив його задовольнити, щодо застосування строків позовної давності заперечував. Представник відповідача - Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та просив застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 23 січня 2007 року між Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області та ТОВ «Будівельна Українська Спілка» укладено договір оренди земельною ділянкою загальною площею 5,0440 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована на території села Іванковичі Васильківського району в межах населеного пункту, строком на 49 років, посвідчений державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Бобковим О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2-82 (а.с. 13-15). Рішенням Іванковичівської сільської ради № 110-10-25 від 15 червня 2007 року надано дозвіл ТОВ «Будівельна Українська Спілка» на передачу в суборенду фізичним особам для індивідуального будівництва земельних ділянок загальною площею 5,044 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, згідно затвердженої містобудівної документації (а.с. 16). Відповідно до договору суборенди земельної ділянки №0052 від 29 грудня 2011 року, ТОВ «Будівельна Українська Спілка» передав в суборенду [PERSON] земельну ділянку площею 2,4481 га (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в межах населеного пункту, строком на 45 років , що також підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 29 грудня 2011 року (а.с. 17-19). Рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області №450-12-6 від 23 листопада 2012 року, передано [PERSON] в довгострокову оренду строком на 49 років з правом викупу земельну ділянку площею 2,4481 га для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Крім того, на підставі рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області №450-12-6 від 23 листопада 2012 року, між Іванковичівською сільською радою Київської області та [PERSON] укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного округу Київської області Леончук І.Б., зареєстрований в реєстрі за №3127 (а.с. 21-23). Як вбачається з договору від 05 грудня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Київської області Смоліною І.В., зареєстровано в реєстрі за №1-3484, вищезазначений договір оренди земельної ділянки укладений 23 січня 2007 року між Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області та ТОВ «Будівельна Українська Спілка», зареєстрований за №2-82, розірвано (а.с. 24). Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 8 Земельного кодексу України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до та в порядку, визначеному Земельним кодексом України. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції від 07.11.2012) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Так, ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 124 Земельного кодексу України регламентовано порядок передачі земельних ділянок в оренду. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.. Частиною 1 ст. 134 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, якою визначалося, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Відповідно до ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Також відповідно до ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України, Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Земельний кодекс України не містить положень, що встановлюють норми для передачі громадянам України в оренду земельних ділянок на платній основі. Адже відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.3 ст. 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, розпорядження землями територіальних громад, зокрема надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про прокуратуру», на прокуратуру покладаються зокрема функції щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до положень ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Судом, на підставі зібраних по справі доказів установлено те, що на спірній земельній ділянці розташований об'єкт незавершеного будівництва готовністю 31 відсотків, власником якого являється [PERSON], про що зазначено в оскаржуваному договорі оренди земельної ділянки від 20 грудня 2012 року. Окрім того, вищищезгаданий об'єкт нерухомості являється належним чином зареєстрованим (на той час БТІ) об'єктом незавершеного будівництва. Станом на дату розгляду справи об'єкт незавершеного будівництва зареєстрований в порядку, передбаченому чинним законодавством України в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з вказаного реєстру за реєстраційним номером майна 36329636 (а.с. 31), тобто вищезгаданий незавершений будівництвом будинок є об'єктом нерухомого майна. Оскаржуване рішення Іванковичівської сільської ради про передачу Відповідачу земельної ділянки у довгострокову оренду з правом викупу є правомірним та таким, що прийнято відповідно до вимог Земельного законодавства та законодавства про місцеве самоврядування України чинного на момент його прийняття. Що стосується представництва прокуратурою в суді інтересів Держави, то підставою є наявність порушень, або загрози порушення інтересів Держави. В позовній заяві, заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області зазначає, що звернення до суду з вказаним позовом викликано необхідністю захисту інтересів держави в сфері земельних відносин та захисту інтересів територіальної громади села Іванковичі. Земельна ділянка надана [PERSON] в користування, належить до земель комунальної власності в межах Іванковичівської сільської ради, виключне право на розпорядження якою має територіальна громада. Держава, в силу вищезазначених вимог закону, не має відносно таких земель жодних прав та інтересів, а тому вони не можуть бути порушеними. В свою чергу Іванковичівська сільська рад, за рахунок земель територіальної громади, якою Відповідачу були надані спірні земельні ділянки, з вимогами про визнання недійсним свого рішення про надання в користування земельної ділянки [PERSON] та укладання відповідного договору оренди - до суду не зверталася та таких повноважень прокуророві не делегувала. Таким чином, з огляду на наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що прокурором, при самостійному заявлені цивільного позову по зазначеній справі, не визначено та не доведено порушення діями відповідачів прав та інтересів держави та територіальної громади села Іванковичі, Васильківського району Київської області, а отже заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області взагалі є не належним позивачем у даній цивільній справі. З огляду на вищевикладене суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та укладання відповідного договору оренди земельної ділянки, а також договору про заміну сторони та внесення змін до договору оренди земельної ділянки, відповідачами було дотримано норми Земельного законодавства України в повному обсязі, Іванковичівська сільська рада діяла виключно в межах повноважень наданих Земельним кодексом України та законодавства України про місцеве самоврядування, а тому позов є необгрунтованим та в його задоволенні слід відмовити. Судові витрати розподілені у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed