Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

До Христинівського районного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Христинівської міської ради, в якому просить визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право на земельну частку (пай) у розмірі 3,07 умовних кадастрових гектарів із земель, переданих у колективну власність для сільськогосподарського використання колишньому КСП «Розсішське» згідно державного акту на право колективної власності на землю, серії ЧР № 16-2 виданого 11.05.1994 року, розташовану на території Христинівської міської ради Черкаської області. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що позивач був членом колгоспу ім Комінтерну, який в 1992 році реорганізований в КСП «Росішське», а в 2000 році в СВК «Росішки» працював у даному КСП з 01.08.1989 року по 31.08.1992 року, з членів колгоспу виключений не був. Зазначене підтверджується довідками СВК «Росішки» від 23.02.2021 року, відомостями про кількість вироблених трудоднів, трудову участь у колгоспному виробництві. 11 травня 1994 року було видано державний акт на право колективної власності на землю Колективному сільськогосподарському підприємству Розсішське село Розсішки Христинівського району Черкаської області ЧР № 16-2, згідно рішення Христинівської районної ради народних депутатів від 31.03.1994 р. На момент видачі КСП «Росішки» державного акту на право колективної власності на землю позивач мав бути включений у список, що додається до державного акту, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав. Відповідно до п. 2Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. в порядку реалізації права на земельну частку (пай) Ухвалою суду від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, та призначено справу до підготовчого судового засідання. Позивач у підготовче судове засідання не прибув, явку свого представника не забезпечив. Згідно із заявою представника позивача, поданою до початку судового засідання, представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач Христинівська міська рада явку свого представника в підготовче судове засідання не забезпечила. Відповідач надав суду відзив, відповідно до якого, міська рада проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач був членом колгоспу ім Комінтерну, який в 1992 році реорганізований в КСП «Росішське», а в 2000 році в СВК «Росішки» працював у даному КСП з 01.08.1989 року по 31.08.1992 року, з членів колгоспу виключений не був. Зазначене підтверджується довідками СВК «Росішки» від 23.02.2021 року, відомостями про кількість вироблених трудоднів, трудову участь у колгоспному виробництві. 11 травня 1994 року було видано державний акт на право колективної власності на землю Колективному сільськогосподарському підприємству Розсішське село Розсішки Христинівського району Черкаської області ЧР № 16-2, згідно рішення Христинівської районної ради народних депутатів від 31.03.1994 р. На момент видачі КСП «Росішки» державного акту на право колективної власності на землю позивач мав бути включений у список, що додається до державного акту, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 (далі Указ № 720/95) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом другим Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 7 від 13.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член КСП, включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створених місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Державний комітет України по земельних ресурсах листом від 22.08.2001 за № 14-17-2-П1580/4251 роз`яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акту були членами КСП. Абзацом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку, пай) може бути встановлено в судовому порядку. Також суд зауважує, що відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на земельну частку (пай), як колишній член КСП «Росішське» а в 2000 році в СВК «Розсішки» працбвав у даному КСП з 01.08.1989 року. Також при вирішенні даної справи суд бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет спору, виходячи із засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги повністю. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved