Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн., а також судовий збір в сумі 13349,79 грн. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на [PERSON] (а.с.4). На підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 постановами державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 31.08.2017 відкрито виконавче провадження та накладено арешт на належне [PERSON] майно (а.с.5, 6). Постановою державного виконавця Криворізьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 12.10.2017 зазначене виконавче провадження передано до Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.7). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 та ухвалено нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 19.05.2008 в розмірі 33139,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 22.02.2016 складає 889985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13349,79 грн. (а.с.9-11). Постановою державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05.06.2018 було закінчено виконавче провадження, припинено чинність арештів майна боржника та скасовано інші заходів примусового виконання рішення (а.с.8). Згідно договору дарування 1/3 частки нежитлового приміщення від 08.06.2018, відповідач [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] 1/3 частку нежитлового приміщення [ADDRESS] (а.с.64-66). 13.06.2018 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачу [PERSON] було видано виконавчий лист на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 (а.с.14). Спірні правовідносини регулюються наступним законодавством: Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України (даний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України у справі №6-1873цс16). Так, відчужуючи належну відповідачу [PERSON] на праві власності 1/3 частку нежитлового приміщення [ADDRESS] своєму сину відповідачу [PERSON], вона була обізнана про постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 про стягнення з неї заборгованості, оскільки її представник була присутня в судовому засіданні апеляційної інстанції, надавала пояснення по справі,та яку вона як сама зазначає отримала 05.06.2018, тобто до укладення договору дарування (а.с.113), отже, відповідач [PERSON] могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Також, згідно наданій представником відповідача письмової хронології подій при виконанні кредитних зобов'язань [PERSON], видно, що постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 про стягнення з [PERSON] заборгованості, вона отримала 05.06.2018 та цього ж дня звернулась до Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області за зняттям арешту (а.с.113), а вже 08.06.2018 був укладений спірний договір дарування, що може свідчити про намір відповідача [PERSON] як найшвидше здійснити відчуження належного їй майна, для уникнення виконання рішення суду шляхом його примусової реалізації. Крім того, спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, за домовленістю між ними, подароване майно було оцінено у 20000 грн., що не відповідає реальній вартості цього майна та є суттєво заниженою. Таким чином, суд вважає, що дії сторін договору направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому позов підлягає задоволенню. Заперечення представника відповідачів [PERSON] суд не може прийняти до уваги. Так, згідно наданих доказів обдарований відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець ще 21.04.2003 р., місцем його господарської діяльності була визначена [ADDRESS] ( адреса об'єкта дарування) також задовго до договору дарування ще з 31.05.2012 р. Трудові договори ФОП [PERSON] з працівникам також укладені в 2010 році а.с.67-72. Тобто [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність за адресою об'єкта дарування ще задовго до спірного правочину, а не після нього; тому докази надані представником відповідача не спростовують доводи суду про дійсні наміри сторін, направлені на ухилення від сплати зобов'язань по кредитному договору Заміна стягувача в виконавчому провадженні про стягнення заборгованості по кредитному договору з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника [PERSON] а.с.4, свідчить що [PERSON] має право звернення до суду за захистом свого порушеного права по оспорюваній угоді відповідно до приписів ст.2 ч.1, ст.4 ч.1 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] з кожного по 352,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст.202, 203, 215, 234, 717 ЦК України,

Outcome: approved