Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області звернувся позивач [PERSON] , якого представляє [PERSON] , з позовом до Селянського фермерського господарства «Деметра», Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, про визнання права користування земельною ділянкою, в обґрунтування вимог якого зазначено, що [INFO] помер батько [PERSON] [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі рішення Троїцької районної Ради народних депутатів Троїцького району Луганської області від 28.03.2000 № 120 було отримано в постійне користування земельну ділянку площею 49,00 га, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, про що виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000. Вказану земельну ділянку було включено до складу земель СФГ «Деметра», засновником якого був [PERSON] . Земельна ділянка використовувалась СФГ «Деметра» в своїй господарській діяльності для вирощування сільськогосподарської продукції. Натомість, після смерті [PERSON] та станом по теперішній час земельною ділянкою на постійній основі продовжує користуватися СФГ «Деметра». Померлим [PERSON] за життя заповіту складено не було. Позивач зазначає, що він, будучи сином померлого [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом та має право на отримання у спадщину речового права постійного користування даною земельною ділянкою. На підставі викладеного, позивач просить визнати за ним право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою. Відповідач СФГ «Деметра», звернулось до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою, в обгрунтування якого зазначено, що Рішенням одинадцятої сесії Троїцької районної Ради Луганської області двадцять третього скликання № 120 від 28.03.2000 [PERSON] було виділено земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 49,00 га, в т.ч. 49,00 га ріллі з земель запасу Новоолександрівської сільської Ради (КСП «Батьківщина»), ділянка № [NUMBER] , поле № [NUMBER] . Згідно п. 2 рішення № 120 від 28.03.2000 вирішено просити Луганський обласний фонд підтримки селянських (фермерських) господарств замовити відповідну документацію та виготовлення державного акту на право користування землею та здійснити відвід земельної ділянки в натурі. Рішення Троїцької районної Ради Луганської області № 120 від 28.03.2000 прийняте на підставі письмової заяви громадянина [PERSON] про виділення земельної ділянки площею 49,00 га із земель запасу сільської ради для ведення селянського (фермер¬ського) господарства та рішення одинадцятої сесії Новоолександрівської сільської Ради двадцять третього скликання б/н від 29.02.2000, яким надано згоду на виділення земельної ділянки [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства площею 49,00 га (поле № [NUMBER] ) із земель запасу сільської ради. На підставі вказаного рішення Троїцької районної Ради Луганської № 120 від 28.03.2000 [PERSON] виданий Держаний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000. Згідно акту ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000, [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку площею 49,00 га, розташовану на території Новоолександрівської сільської Ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2180000117. 05 квітня 2000 року зареєстроване селянське (фермерське) господарство «Деметра», створене засновником - [PERSON] . Відповідно до Статуту СФГ «Деметра» в редакції від 29.04.2011, на титульному аркуші якого вказано, що він є новою редакцією Статуту СФГ «Деметра», зареєстрованого 05.04.2000 за № 61, СФГ «Деметра» створене 05.04.2000 за рішенням засновника - громадянина України [PERSON] (п. 1.1., п. 3.1. Статуту). За змістом Статуту у вказаній вище редакції, СФГ «Деметра» є власником, в т.ч. земельних угідь, переданих йому засновником. До складу майна СФГ «Деметра» можуть входити зокрема право користування землею (п. 2.4., п. 8.1. Статуту). Станом на дату звернення до суду з цим зустрічним позовом одноособовим власником та головою селянського фермерського господарства «Деметра» є [PERSON] , що підтверджується Статутом СФГ «Деметра», затвердженим рішенням власника № 1/2020 від 30.01.2020, а також відповідним Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, складеним станом на 29.12.2020. На момент надання земельної ділянки [PERSON] , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства площею 49,00 га. надавалась йому не як громадянину України, а як спеціальному суб`єкту - голові та власнику створюваного селянського (фермерського) господарства. Таким чином, законодавством, чинним на момент створення СФГ «Деметра», було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності селянським (фермерським) господарством як юридичною особою. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації такого селянського (фермерського) господарства. Отже, закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення селянського (фермерського) господарства, без створення такого селянського (фермерського) господарства. Так, ст. 141 ЗК України (в редакції від 01.04.2018, чинній на момент смерті [PERSON] ) передбачалося, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ «Деметра», так і на сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відсутня. Таким чином, у правовідносинах користування земельною ділянкою площею 49,00 га з дня державної реєстрації СФГ «Деметра» саме господарство набуло права та обов`язки землекористувача. У зв`язку із смертю засновника СФГ «Деметра» [PERSON] право постійного користування СФГ «Деметра» земельною ділянкою площею 49,00 га, що посвідчене Держаним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000, не припинилось. Вказане речове право постійного користування не входить до складу спадщини та не може бути успадковане спадкоємцем [PERSON] - позивачем за первісним позовом [PERSON] . В зв`язку з чим, позивач за зустрічним позовом вважає, що вказані обставини в їх сукупності є підставою для відмови в задоволенні судом первісного позову [PERSON] , оскільки право постійного користування землею, про захист якого поданий позов у [PERSON] відсутнє, а вказане речове право належить СФГ «Деметра». Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 10.12.2020 відкрито провадження за первісним позовом [PERSON] , якого представляє [PERSON] , до Селянського фермерського господарства «Деметра», Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, про визнання права користування земельною ділянкою. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 12.01.2021 прийнято зустрічний позов Селянського фермерського господарства «Деметра» до [PERSON] , Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою (справа № 433/34/21, провадження № 2/433/137/21), об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , якого представляє [PERSON] , до Селянського фермерського господарства «Деметра», Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, про визнання права користування земельною ділянкою (справа № 433/1699/20, провадження № 2/433/92/21). Об`єднаній справі присвоєно номер справи 433/1699/20, номер провадження 2/433/92/21. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) Акіньшин Д.В. в судове засідання не з`явились. Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. На задоволенні первісного позову не наполягають. Зустрічний позов визнають у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) Селянське фермерське господарство «Деметра» та представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) Лісечко О.С. в судове засідання не з`явились. Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. На задоволенні зустрічного позову наполягають у повному обсязі. Проти задоволення первісного позову заперечують та просять відмовити в його задоволенні , посилаючись на викладені в зустрічному позові обставини. Відповідач за первісним та за зустрічним позовами Троїцька селищна\~рада Троїцького\~району Луганської\~області в судове засідання свого представника не направили. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Причина неявки суду не відома. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до такого. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2017 (а.с. 9). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та його померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.1988 (а.с. 10). Рішенням одинадцятої сесії Троїцької районної Ради Луганської області двадцять третього скликання № 120 від 28.03.2000 [PERSON] було виділено земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 49,00 га, в т.ч. 49,00 га ріллі з земель запасу Новоолександрівської сільської Ради (КСП «Батьківщина»), ділянка № [NUMBER] , поле № [NUMBER] . Згідно п. 2 рішення № 120 від 28.03.2000р. вирішено просити Луганський обласний фонд підтримки селянських (фермерських) господарств замовити відповідну документацію та виготовлення державного акту на право користування землею та здійснити відвід земельної ділянки в натурі (а.с. 40). Рішення Троїцької районної Ради Луганської області № 120 від 28.03.2000р. прийняте на підставі письмової заяви громадянина [PERSON] про виділення земельної ділянки площею 49,00 га із земель запасу сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства та рішення одинадцятої сесії Новоолександрівської сільської Ради двадцять третього скликання б/н від 29.02.2000, яким надано згоду на виділення земельної ділянки [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства площею 49,00 га (поле № [NUMBER] ) із земель запасу сільської ради (а.с. 41, 42). На підставі вказаного рішення Троїцької районної Ради Луганської № 120 від 28.03.2000р. [PERSON] виданий Держаний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000. Згідно акту ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000, [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку площею 49,00 га, розташовану на території Новоолександрівської сільської Ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2180000117 (а.с. 43). 05 квітня 2000 року зареєстроване селянське (фермерське) господарство «Деметра», створене засновником - [PERSON] . Відповідно до Статуту СФГ «Деметра» в редакції від 29.04.2011, на титульному аркуші якого вказано, що він є новою редакцією Статуту СФГ «Деметра», зареєстрованого 05.04.2000 року за № 61, СФГ «Деметра» створене 05.04.2000 за рішенням засновника - громадянина України [PERSON] (п. 1.1., п. 3.1. Статуту) (а.с. 52-56). За змістом Статуту у вказаній вище редакції, СФГ «Деметра» є власником, в тому числі земельних угідь, переданих йому засновником. До складу майна СФГ «Деметра» можуть входити, зокрема право користування землею (п. 2.4., п. 8.1. Статуту). Станом на дату звернення до суду з зустрічним позовом одноособовим власником та головою селянського фермерського господарства «Деметра» є [PERSON] , що підтверджується Статутом СФГ «Деметра», затвердженим рішенням власника № 1/2020 від 30.01.2020 (а.с. 57-60). Згідно ч. 1 ст. 51 ЗК України (у редакції від 13.03.1992, чинній на момент створення СФГ «Деметра») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства. Відповідно до ст. 7 ЗК України (у редакції від 13.03.1992) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності в т.ч. громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 23 ЗК України (у редакції від 13.03.1992). З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки [PERSON] , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства площею 49,00 га. надавалась йому не як громадянину України, а як спеціальному суб`єкту - голові та власнику створюваного селянського (фермерського) господарства. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції, чинній на момент створення СФГ «Деметра»), після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи. Таким чином, законодавством, чинним на момент створення СФГ «Деметра», було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності селянським (фермерським) господарством як юридичною особою. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації такого селянського (фермерського) господарства. Отже, закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення селянського (фермерського) господарства, без створення такого селянського (фермерського) господарства. 19 червня 2003 року було прийнято Закон України «Про фермерське господарство», яким Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» визнано таким, що втратив чинність. Положеннями ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фермерське господарство», надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство»). Відтак, і на теперішній час можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Фермерське господарство (у будь-якій його формі) створюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у ст. 42 ГК України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому, можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення. Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17. З правого аналізу приписів ст. 1, 5, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» можна дійти висновку, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку, та з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. Верховний Суд України, застосовуючи приписи ст. 9, 11, 14,16,17,18 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», який був чинним до 29.07.2003, та ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», який набрав чинності 29.07.2003, вважав, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась (ухвали Верховного Суду України від 24.10.2007 у справі № 6-20859св07, від 10.10.2007 у справі № 6-14879св07, від 30.01.2008 у справі № 6-20275св07). Вказана практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації підтримана Великою Палатою Верховного Суду (аналогічні висновки Великою Палатою Верховного Суду викладені у постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/29/17-ц, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі № 628/776/18). Нормами п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (у редакції від 25.10.2001, яка діяла з 01.01.2002 до 22.09.2005) було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Натомість Конституційний Суд України своїм Рішенням N 5-рп/2005 від 22.09.2005р. визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Таким чином, громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 дійшла висновку, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц. Факт використання земельної ділянки площею 49,00 га (кадастровий номер 4425483000:04:001:0095) на підставі Держаного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000р. саме СФГ «Деметра» підтверджується наявними в матеріалах справи Податковими деклараціями з фіксованого сільськогосподарського податку з додатками - Відомості про наявність земельних ділянок за 2013р., 2014р., 2015р., 2016р., 2017р., 2018р., 2019р., 2020р. (а.с. 61-122). Саме по собі право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві. Так, у п. 7.27 постанови від 05.11.2019 по справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Так, ст. 141 ЗК України (в редакції від 01.04.2018, чинній на момент смерті [PERSON] ) передбачалося, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ «Деметра», так і на сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відсутня. Отже, правове становище селянського (фермерського) господарства як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення, участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства. Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття господарством правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення селянського (фермерського) господарства і подальшої державної його реєстрації як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства. З моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника. У разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку. У разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18). Таким чином, у правовідносинах користування земельною ділянкою площею 49,00 га з дня державної реєстрації СФГ «Деметра» саме господарство набуло права та обов`язки землекористувача. У зв`язку із смертю засновника СФГ «Деметра» [PERSON] право постійного користування СФГ «Деметра» земельною ділянкою площею 49,00 га, що посвідчене Держаним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034330 від 18.12.2000, не припинилось. Вказане речове право постійного користування не входить до складу спадщини та не може бути успадковане спадкоємцем [PERSON] - позивачем за первісним позовом [PERSON] . В зв`язку з чим, суд вважає, що вказані обставини в їх сукупності є підставою для відмови в задоволенні первісного позову [PERSON] , оскільки право постійного користування землею у [PERSON] відсутнє. При цьому, вказане речове право належить СФГ «Деметра», що підтверджено письмовими матеріалами справи, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved