Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

До суду із позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про вселення в будинок [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи судом повідомлялася належним чином, про причини неявки в судові засідання суд не повідомляла. У зв'язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, яки був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 115, виданий Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.3). Будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.1998року. [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 575235. Згідно копії паспорту [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 15 вересня 2009 року Суворовським районним судом м. Одеси, було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON], у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод та виселення, зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: Суворовський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про визнання майна спільною власністю подружжя, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування жилим приміщенням. Згідно з його змістом в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] користуватися житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS]. 19 січня 2011 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового приміщення та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення, в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового приміщення та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення відмовлено. Згідно постанови Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, 21.05.2013 року було відкрито виконавче провадження ВП №37523850 про зобов'язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] користуватися житловим приміщенням (а.с.4). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16.01.2014року за розглядом цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втративши право користування житловим приміщенням було зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в користуванні житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В задоволенні зустрічного позову було відмовлено. Відповідно до вимог ч.1 та 4 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 9 ЖК України - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв'язку з тим, що позивач не втратив права користування жилим приміщенням, то за таких обставин вимоги позивача про вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved