Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі - продажу земельної ділянки, відновлення становища, що існувало до порушення, посилаючись на те, що згідно з рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1108/3177 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0, 10 га, яка розташована у [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На виконання вказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON]. На думку позивача, зазначене рішення Київської міської ради, прийнято з порушенням вимог закону, виданий державний акт на право власності на земельну ділянку та укладений 23.05.2012 року договір купівлі-продажу земельної ділянки не відповідають вимогам чинного законодавства тому, що спірна земельна ділянка відносилась до земель рекреаційного призначення, входить до складу земель, наданих Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 14.03.91 № 72-р. Крім того, земельну ділянку передано без зміни цільового призначення та виключення з переліку земель рекреаційного призначення, проект землеустрою не погоджено з природоохоронним органом, обов'язкова державна експертиза проекту відведення земельної ділянки не проводилась. Посилаючись на положення ст.ст. 14, 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 51, 52, 118, 152 Земельного Кодексу України, заступник прокурора Оболонського району м. Києва просив суд визнати незаконним і скасувати рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1108/3177 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 039484, зареєстрований 06.05.2010 року, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 04-7-02509., визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 903, та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради земельної ділянки площею 0, 10 га у [ADDRESS], кадастровий номер 8 000 000 000: 85: 977: 0021. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник співвідповідача - Київської міської ради у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Київської міської ради. У задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. Представник співвідповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечивши проти позову надав суду письмові заперечення. Вважає позов безпідставним, та таким, що не грунтується на вимогах Закону, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1108/3177 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0, 10 га, що розташована по [ADDRESS] [PERSON], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 9-10). На підставі зазначеного рішення 06 травня 2010 року [PERSON] було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована на адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0, 10 га, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 77). В обґрунтування своїх позовних вимог, заступник прокурора Оболонському району м. Києва послався на порушення [PERSON] процедури погодження проекту відведення земельної ділянки, що надана йому в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, проект землевідведення не був погоджений із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, а саме Міністерством охорони навколишнього природного середовища України. Наявність у проекті відведення висновку про його погодження з управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради є, на думку суду, недостатнім, тому що це управління не наділене відповідними повноваженнями. Крім того, на думку позивача, оскільки рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки є незаконним, а державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та договір купівлі-продажу - недійсними, то на підставі статей 215, 216 ЦК України підлягає відновленню становище, яке існувало до порушення, тобто повернення земельної ділянки у власність територіальної громади в особі Київської міської ради. Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно із частиною першою пункту 12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України. Так, частиною першою статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно з вимогами частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України). Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій», яка була чинною на час виникнення правовідносин, у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до статті 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду). Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України). Судом під час розгляду справи встановлено, що проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS], погоджено з Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 22-23), Київською міською санепідемстанцією (а.с. 25-26),Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 27-29), Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 30), Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 31-32). Згідно висновку Комунальної організації «Центр містобудування та архітектури» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про погодження проекту відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, указавши, що у відповідності до Генерального плану розвитку міста Києва та його приміської зони до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року № 370/1804 зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території рекреаційної забудови. У пояснювальній записці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] зазначено, що запроектована до відведення земельна ділянка площею 0,10 га входить до складу земель, наданих Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 14.03.91 № 72-р. Оскільки державний акт, який посвідчує право користування земельною ділянкою у відповідності з положенням законодавства, не було видано і право користування землею за законом не виникло, земельну ділянку передбачається передати за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування. (а.с. 15). Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по вул. Вишгородській в Оболонському районі м. Києва, розроблене ТОВ «Вінницький проектний інститут» у відповідності до завдання замовника - групи інвесторів, до якого окрім інших входив [PERSON] містить висновки про можливість освоєння земельної ділянки за умови у встановленому порядку прийняття Рішенням Київради внесення змін до Генерального плану міста в частині переведення ділянки з рекреаційної зони до території житлової садибної забудови. Згідно листа комунальної організації «Центр містобудування та архітектури» від 31.08.2009 року, комунальною організацією розглянуто представлене на погодження «Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по вул. Вишгородській в Оболонському районі м. Києва», розроблене ТОВ «Вінницький проектний інститут» відповідає нормативним вимогам по розробці і обґрунтовано вносить пропозиції щодо зміни функціонального призначення території. Беручи до уваги погодження містобудівного обґрунтування на засіданні секції містобудування та архітектури архітектурно-містобудівної ради при головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища № 067-і-09 від 27.08.2009р., КО «Центр містобудування та архітектури» вважає за можливе погодити «Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по вул. Вишгородській в Оболонському районі м. Києва» для подальшого розгляду та затвердження у встановленому порядку. Відповідно до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року були затверджені містобудівні обґрунтування згідно з додатком, крім того вказаним рішенням були внесені зміни до Генерального платну міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, та «Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року», затвердженої рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/338, відповідно до пункту 1 цього рішення. Пункт 16 додатку до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року містить дані про затвердження містобудівного обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на вул. Вишгородській в Оболонському районі. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність порушення Київською міською радою норм статей 118, 123 ЗК України при вирішенні питання про надання [PERSON] у власність земельної ділянки, а отже приймає рішення про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Оболонського району м. Києва в частині визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року №1108/3177 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], та визнання недійсним виданий [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 039484, зареєстрований 06.05.2010 року, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 04-7-02509. Також у своїй позовній заяві позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 903. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Проте заявляючи позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з підстав, передбачених ст.ст. 215, 216 ЦК України, позивачем не враховано, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Таким чином, належним способом захисту порушеного права власності в цій ситуації є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову. Ідентичних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14, та у постанові від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову позивача у частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 903. Також суд, не знаходить підстав для задоволення позову в частині відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради земельної ділянки площею 0, 10 га у [ADDRESS], кадастровий номер 8 000 000 000: 85: 977: 0021, оскільки такі позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2012 року, недійсним. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не знайшли свого доведення, та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed