Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON], який вказав, що 10.03.2011р. він позичив відповідачу гроші в сумі 476 106 грн., що еквівалентно 60 000 дол.США на строк до 10.09.2011р. Оскільки відповідач взятого на себе обов'язку не виконав, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу в розмірі 476 106 грн., інфляційні нарахування у розмірі 80 927 грн., три відсотки річних в сумі 42 849,54 грн., а також понесені судові витрати. Адвокат позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність та про підтримку заявлених позовних вимог. Відповідач до суду не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки не повідомив. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, адвокат позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як убачається з нотаріально посвідченої копії нотаріально посвідченого договору позики від 10.03.2011р. [PERSON] взяв у позивача в борг гроші в сумі 476 106 грн., що еквівалентно 60 000 дол.США на строк до 10.09.2011р. (а.с. 36-37). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідносини, згідно яких одна сторона зобов'язана здійснити на користь іншої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, тощо) або утриматись від певної дії. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (займодавець) передає іншій стороні (заємщику) у власність (у оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути кредитору таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 615 частиною 2 ЦК України, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлене договором або законом (стаття 525 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання - ст. 625 ЦК України. Таким чином суд дійшов до висновку про наявність договірних відносин позики між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником, відповідно до яких відповідач отримала від позивача 476 106 грн., що еквівалентно 60 000 дол.США на строк до 10.09.2011р., проте гроші не повернула. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що у позивача згідно умов укладеного договору позики внаслідок невиконання обов'язку відповідачем повернути позичену грошову суму виникло відповідне право вимоги та позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми боргу в сумі 476 106 грн. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом - ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно розрахунку, наданого позивачем, інфляційні нарахування у становлять 80 927 грн. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми позики та інфляційних втрат. Разом з тим, як вбачається з копії договору позики, його п.1.3 визначає, що договір є безпроцентним, а тому вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних в сумі 42 849,54 грн. задоволенню не підлягають. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору всього в сумі 3 775,80 грн.

Outcome: partial