Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Вінницького національного аграрного університету (далі - ВНАУ) до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані освітні послуги за договором про навчання. Свої вимоги обґрунтовує наступним. Проведеним Вінницькою місцевою прокуратурою Вінницької області вивченням стану додержання вимог чинного законодавства при здійсненні розрахунків за надані освітні послуги у вищих навчальних закладах області державної форми власності встановлено, що наказом ректора ВНАУ від 11.08.2015 року №498д [PERSON] зарахований на навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» на третій курс на денну форму навчання на факультет механізації сільського господарства за спеціальністю «6.100102 процеси, машини та обладнання агропромислового виробництва», на місця, що фінансуються за кошти юридичних і фізичних осіб. 12.08.2015 року між ВНАУ та [PERSON] укладено договір про навчання, згідно умов якого ВНАУ взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання, а відповідач своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, встановлені договором. Наказом ректора ВНАУ від 25.02.2016 року №78д відраховано [PERSON] із числа студентів за невиконання навчального плану. ВНАУ взяті на себе зобовязання виконував у повному обсязі. Відповідач же не виконав свої зобовязання за договором, зокрема не виконав їх і по оплаті освітніх послуг. Так, заборгованість становить 2918,18 грн., з яких: основна сума боргу - 2419,52 грн., 97,02 грн. - сума збитків від інфляції, 401,64 грн. проценти за прострочення виконання зобовязання відповідно до ст.625 ЦК України. За викладених обставин просить стягнути з відповідача на користь ВНАУ виниклу заборгованість в сумі 2918,18 грн., а також 1378,00 грн. по оплаті судового збору на користь Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області. В судовому засіданні прокурор Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області [PERSON] та представник позивача ВНАУ [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. При цьому відмічали, що сума заборгованості визначена з урахуванням положень ст.625 ЦК України. Відповідач у судове засідання вкотре не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо надання послуг та виконання зобовязань. Судом встановлено, що згідно з наказом ректора ВНАУ від 11.08.2015 року №498д [PERSON] зарахований студентом третього курсу денної форми навчання за спеціальністю «6.100102 процеси, машини та обладнання агропромислового виробництва» за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб (а. с. 7-11). 12.08.2015 року між ВНАУ та [PERSON] укладено договір про навчання (денна форма) №080.15д-М, згідно умов якого університет взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання протягом двох років на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», напрям підготовки (спеціальність) - процеси, машини та обладнання АПВ. Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 14000,00 грн., в тому числі 3500,00 грн. за один семестр (п. 4.2 договору). Згідно пунктів 3.1, 3.3 договору замовник зобовязувався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором; виконувати графік навчального процесу, вимоги навчальних планів та правил внутрішнього розпорядку університету, а таж виконувати положення, накази, розпорядження, що видаються по університету. Згідно п. 4.3 договору замовник вносить плату за навчання на поточний рахунок університету посеместрово (1-й платіж - до 01 вересня; 2-й платіж - до 01 березня) поточного навчального року. Пунктом 5.2 договору визначено, що за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник - юридична особа сплачує виконавцю неустойку (пеню) у розмірі 0,1 % від суми несплачених коштів за кожний день прострочення. Відповідач освітні послуги отримав у повному обсязі, що підтверджується також довідкою №79 від 05.08.2016 року, виданою ВНАУ. Однак [PERSON] свої зобовязання не виконав. Наказом ректора ВНАУ від 25.02.2016 року №78д його відраховано з університету за невиконання навчального плану. Заборгованість [PERSON] по оплаті за надання освітніх послуг становить 2419, 52 грн., що підтверджується довідкою від 22.08.2016 року №10/18. Відповідно до ст.ст.901,\~903 ЦК України, за договором про надання послуг, у тому числі освітніх, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовником) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до\~ст.610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до\~ст.611 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого\~індексу інфляції за весь час прострочення,\~а також три проценти річних\~від\~простроченої\~суми,\~якщо\~інший\~розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи, що відповідач не виконав свої зобовязання щодо оплати свого навчання відповідно до умов договору, суд приходить до висновку, що встановлена сума заборгованості (2419,52 грн.) підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення вказаної суми заборгованості з урахуванням положення ст.625 ЦК України, тобто з урахуванням індексу інфляції та % річних, то суд відмічає, що за змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідні Правові позиції висловив Верховний Суд України в постановах від 6\~червня\~2012\~року у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~року у справі №\~6-38цс11. Отже, проценти, передбачені ст.\~625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17\~жовтня\~2011\~року в справі 6-42цс11). Слід також враховувати, що, попри подібність правової природи ч.\~3 ст.\~549 ЦК (щодо сплати пені) та ст.\~625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Позивач, звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої вимоги положеннями ст.625 ЦК України, на вказане не звернув увагу та при визначенні розміру заборгованості розмір процентів визначив з урахуванням положень п.5.2. договору, враховуючи, що ст.625 ЦК України передбачає застосування відсотків в розмірі 3% в разі, якщо інше не передбачено договором. Однак, розрахунок заборгованості проведений таким чином є не вірним, оскільки п.5.2 договору визначає відповідальність замовника - юридичної особи, а не фізичної особи, що є наявним в даному випадку, та визначає відповідальність у вигляді пені, а не процентів, що не є тотожним, а тому при визначенні розміру процентів слід застосовувати положення ст.625 ЦК України та визначати проценти в розмірі 3%. Враховуючи викладене 3% річних становитимуть 33,01 грн. (2419,52 грн. х 3% : 365 х 166 днів, де 166 днів - період з 26.02.2016 року по 09.08.2016 року (період визначений позивачем)). Суд звертає увагу, що відповідальність передбачена ст.625 ЦК України наступає у разі прострочення виконання зобовязань. Як слідує з умов договору ( п.4.3) замовник вносить плату за навчання посеместрово (1-й платіж - до 01 вересня), тобто вже 1 вересня наступила прострочка виконання зобовязання щодо спати платежу, однак позивач просить стягнути % річних лише за період з 26.02.2016 року по 09.08.2016 року. Суд вказує, що відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів стороні та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладено, враховуючи період прострочки визначений позивачем, стягненню підлягає встановлена сума заборгованості за освітні послуги в розмірі 2419,52 грн. з урахуванням 3% річних (за період з 26.02.2016 року по 09.08.2016 року), що становить 33,01 грн. Щодо визначення суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції, то розмір заборгованості визначений позивачем з урахуванням індексу інфляції лише за період з 26.02.2016 року по 30.06.2016 року і становить 97,02 грн. Суд відмічає, що розрахунок за вказаний період проведений позивачем вірно, а тому вказана сума підлягає до стягнення. Разом з тим, суд ще раз відмічає, як вказувалося вище, прострочка наступила вже з 1 вересня, однак з урахування ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що права позивача є порушені, а тому підлягають відновленню, а позов частковому задоволенню в сумі заборгованості встановленій судом. Згідно положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову з відповідача слід стягнути 1203,93 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial