Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON]\~ до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в якій просила визнати недійсним договір № 999-00086979/1 про надання кредиту від 13.12.2013р. В прохальній частині позову позивачка просила розгляд справи провести без участі позивача та її представника. Від представника відповідача надійшли заперечення в яких зазначено, що в позові потрібно відмовити у зв'язку з тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Також надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.12.2013 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №999-00086979/1 про надання кредиту, згідно з яким банк зобовязується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку №999-00086979 коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобовязується своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом, комісію, передбачену Договором та виконувати інші зобовязання згідно договору. Отримання кредиту окремими частинами або в повній сумі проводиться позичальником самостійно за допомогою платіжної картки, максимальна сума заборгованості становить 30000 грн., дата остаточного повернення овердрафту - до 12.12. 2015 року (включно). Також 13.12.2013 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] був укладений договір №999-00086979 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA. Волевиявлення позивача при укладенні кредитного договору було вільним, відповідало його внутрішній волі, адже Банк жодним чином не змушував позивача укладати цей кредитний договір, а навпаки сам позивач проявив ініціативу та звернувся в одне з відділень Банку для отримання грошових коштів на умовах кредиту. Тобто позичальник, на момент укладення кредитного договору, був вільним у виборі Банку з яким він мав намів вступити у правові відносини. Банк в свою чергу не навязував своїх умов позичальнику. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору. Згідно ст. 1049 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Позичальником зобовязання виконувались не належним чином, у звязку з чим утворилась заборгованість. Крім того, відповідно до підпункту п. 7.10 договору про надання кредиту підписанням договору позичальник підтверджує: - свою здатність виконувати умови даного Договору; - що повністю розуміє всі умови цього Договору, свої права та обовязки за цим Договором і погоджується з ними; - що перед підписанням цього Договору він в письмовій формі був ознайомлений з кредитними умовами та іншою інформацією про умови кредитування. Надана інформація Позичальнику є повною, необхідною, доступною, зрозумілою, достовірною та своєчасною. Постановою Правління Національного банку України від 21.05.2015 року №330 прийняте рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 року №105 з 27.05.2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» № 189 від 19.10.2015 року, уповноваженою особою Банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 638 від 28.04.2016 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» на два роки по 26.05.2018 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 №1697 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК», з 05.09.2016 р. призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ІМЕКСБАНК» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. У відповідності до п.п.2.1, 3.1, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як визначає ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-1746цс16, згідно якого положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). На підставі вищевикладеного, суд відмовляє [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Імексбанк» про визнання недійсним договору №999-00086979/1 про надання кредиту від 13.12.2013р., укладеного між нею та ПАТ «Імексбанк», як укладеного внаслідок обману, за недоведеністю. Позивачем не доведено факт укладення даного кредитного договору під впливом обману, наявність умислу на це в діях відповідача, адже правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на його вчинення. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Outcome: dismissed