Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що її мати [PERSON], яка померла [INFO] року, була власницею ? частини будинковолодіння [ADDRESS]. 10 липня 2015 року Збаразькою державною нотаріальною конторою о 9 годин 40 хвилин було зареєстровано заповіт [PERSON], згідно якого вона заповіла своє майно відповідачу [PERSON]. В позивачки виникли сумніви щодо достовірності вказаного заповіту, оскільки її відносини з матір'ю були нормальними, мати ніколи їй не говорила про намір розпорядитись своєю власністю. Весною 2015 року в зв'язку з погіршенням стану здоров'я матері (поява неадекватних дій у поведінці) позивачка найняла їй доглядальницю, а в січні 2016 року сама приїхала із заробітків з-за кордону та протягом трьох тижнів займалась лікуванням матері, поведінка якої вже була неадекватною. Позивачка вважає, що за таких обставин на момент вчинення заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому просить визнати її заповіт недійсним. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав наведених в ньому. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд в його задоволенні відмовити, оскільки [PERSON] на час складання заповіту була в нормальному стані, розуміла значення своїх дії. Прояви неадекватності в її поведінці почали проявлятись в кінці 2016 року, тобто після посвідчення заповіту. Позивачка найняла матері доглядальницю в лютому 2016 року. Державний нотаріус Громик І.Б. в судовому засіданні показала, що при посвідченні заповіту [PERSON] вона перевірила її дієздатність, дійсні наміри скласти заповіт саме такого змісту і на таке майно. [PERSON] в момент посвідчення заповіту усвідомлювала свої дії та могла керувати ними. Сама прийшла в держнотконтору. Заповіт було посвідчено без жодного фізичного чи психічного насильства. ЇЇ волевиявлення було вільним і повністю відповідало її волі, а тому підстав для визнання заповіту недійсним немає і в задоволенні позову слід відмовити. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що вона була сусідкою померлої [PERSON]. З літа 2015 року померла «блудила», щось постійно шукала. Вона їй порадила, щоб хтось зводив її у лікарню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її тіткою. В січні 2016 року [PERSON] її вже не впізнавала. З літа 2015 року вона почала замічати в її поведінці моментами неадекватні дії, [PERSON] забувалась. Осінню її стан здоров'я значно погіршився. Свідок також показала, що померла ходила в центр міста щось собі купувати, поверталась додому, ніколи не губилась. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що була доглядальницею [PERSON] з лютого 2016 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що стан здоров'я [PERSON] погіршився в кінці 2015 року, а до цього часу вона була дієздатною та повністю усвідомлювала свої дії. Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши наявні докази в межах позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. При цьому суд виходив з наступного. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с.20). Згідно заповіту від 10 липня 2015 року складеного о 09 годині 25 хвилин [PERSON] заповіла належну їй ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] [PERSON]. Заповіт підписаний [PERSON] і нею зазначено «мною прочитано, про що власноручно підписуюсь» (а.с.66). У висновку судово-психіатричної експертизи № 168 від 11 квітня 2017 року зазначено, що можна припустити, що на момент посвідчення заповіту о 9 годині 40 хвилин 10 липня 2015 року у [PERSON] могли бути ознаки порушення функції інтелектуально-мнестичної сфери, але про ступінь вираженості цих порушень беззаперечно зробити висновок є неможливим в зв'язку з відсутністю будь-яких об'єктивних даних, які б могли дати оцінку психічного стану підекспертної (а.с.98-99). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1233 ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як зазначено в ст. 1234 ЦПК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ст. 225 ЦПК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Покази свідків по даній справі не мають жодного доказового значення для її вирішення, оскільки жоден з них не показав, що [PERSON] в день складання заповіту не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 10 липня 2014 року в момент складення нею заповіту у державного нотаріуса Громик І.Б. була дієздатною, усвідомлювала свої дії та могла керувати ними, заповіт посвідчено нотаріусом відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для визнання заповіту недійсним немає і в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю, оскільки позивачем не представлено жодних належних доказів, які б свідчили про недійсність заповіту. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed