Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до Шуро-Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина за законом до складу якої входить право на земельну частку (пай), яка складається з ріллі площею 1,2 га в умовних кадастрових гектарах та садів площею 0,85 га, в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлій у зв'язку з перебуванням останньої у трудових відносинах з СВАТ «Дружба» та наявністю розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації «Про розробку технічної документації та складання проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право власності на землю на території Шуро-Копіївської сільської ради СВАТ «Дружба» за [NUMBER] від 22.06.2007. Однак, за життя [PERSON] сертифікати на земельні частки (паї) не отримала, не зважаючи на те, що її внесли до списку осіб, яким належить таке право. Позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], прийняла спадщину, однак не може реалізувати свої спадкові права у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Вказані обставини змусили [PERSON] звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах площею 1,2 га, та сади площею 0,85 га, розташовані на території Шуро-Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала, що позов підтримує і просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте на адресу суду надійшов лист Шуро-Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, у якому вказано, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть за № 00016837784 від 06.07.2016 (а.с. 6). У відповідності до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області у справі № 683/1908/16-ц від 22.11.2016, [PERSON], померла [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки Шуро-Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за № 89 від 14.02.2014, [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до іншої довідки № 602 від 10.09.2015, виданої Шуро-Копіївською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, до складу спадкового майна [PERSON] входить земельна частка (пай) площею 2,13 га у господарстві ПАТ «Дружба-ВМ», спадкоємицею якої є [PERSON] (а.с. 12). У відповідності до інформації відділу Держгеокадастру у Тульчинського районі Вінницької області за № 22-28-99.2-377/2-17 від 14.03.2017, державний акт про право приватної власності на землю, сертифікат на земельну частку (пай) щодо земельних ділянок у Шуро-Копіївській сільської ради Тульчинського району Вінницької області, на ім'я [PERSON] не видавалися (а.с. 14). Розпорядженням Тульчинської районної державної адміністрації за [NUMBER] від 22.06.2007, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земель СВАТ «Дружба», а також затверджено списки членів та пенсіонерів СВАТ «Дружба», які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 17). Крім того, згідно додатку до вказаного розпорядження [PERSON] належить право на земель частку (пай) у СВАТ «Дружба» (а.с. 18). Зазначені обставини також підтверджуються проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Шуро-Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Також, згідно інформації відділу Держгеокадастру у Тульчинського районі Вінницької області за № 0-2-0.37-327/118-17 від 15.11.2017, середній розмір земельних часток (паїв), що виділялися на території Шуро-Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, складався з ріллі площею 1,21 га в умовних кадастрових гектарах та садів площею 0,85 га в умовних кадастрових гектарах (а.с. 5). Позивач звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори, щоб оформити право на спадщину, однак постановою нотаріуса № 107/02-31 від 14.03.2017, їй відмовлено у видачі свідоцтва про праву на спадщину через те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну часку (пай) (а.с. 7). Відповідно до копії спадкової справи позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], що підтверджується її заявою № 1274 від 06.12.2005 (а.с. 43). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вона не взмозі реалізувати, у зв'язку з чим дане право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачем заявою до нотаріальної контори. Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved