Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

до суду надійшла позовна заява [PERSON], згідно якої він просить встановити, що [PERSON], [INFO], яка померла в серпні 2013 року була його матір`ю, а [PERSON], яка померла [INFO] - його бабусею та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що він є сином [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.1974р., виданим Часовоярським виконкомом, яке складено російською мовою (за чинним на той час законодавством Союзу РСР), «[PERSON] и [PERSON] заключили брак 21.09.1974 г.; после заключения брака мужу и жене присвоена фамилия [PERSON]». В серпні 2013 року його мати померла, про що складено відповідний актовий запис та було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.08.2013 року. В даному свідоцтві її прізвище українською мовою записано як «[PERSON]». Зазначене свідоцтво про смерть було видано Часовоярською міською радою, тобто на одне й те ж прізвище органом, який здійснював державну реєстрацію народження позивача та смерті його матері, а також державну реєстрацію шлюбу батьків здійснено різний переклад з російської мови. [INFO] померла [PERSON], яка згідно зі свідоцтвом про народження від 13.01.1959 року була матір'ю [PERSON] і, відповідно, бабусею позивача, та після якої відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.09.1994 року. Оскільки мати позивача ([PERSON]) померла раніше своєї матері та бабусі позивача ([PERSON]), то позивач має право на спадкування за правом представлення після своєї бабусі, інших спадкоємців у померлої [PERSON], які прийняли спадщину, немає. Разом з тим у встановлений шестимісячний строк звернутись у встановленому законом порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не зміг, оскільки, на момент смерті бабусі він фактично проживав в Автономній Республіці Крим. Його приїзд з тимчасово окупованої території на територію України для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини був політично небезпечним, що зумовлено зовнішніми відносинами України та Російської Федерації. У зв'язку з наведеними вище обставинами вважає, що строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважної причини, яка викликана об'єктивними обставинами, що не залежали від волі позивача, а саме: неможливість безпосереднього прибуття до нотаріальної контори для прийняття спадщини. В той же час позивач зі спадкодавцем на час відкриття спадщини проживали окремо, у зв'язку з чим для прийняття спадщини подання відповідної заяви нотаріусу є обов'язковим. Просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Разом з тим, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду (а.с.21). Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, що він є братом позивача. Просив задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Часовоярським виконкомом Артемівської міської ради Донецької області, актовий запис № 44, [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.1974р., виданим Часовоярським виконкомом, яке складено російською мовою (за чинним на той час законодавством Союзу РСР), «[PERSON] и [PERSON] заключили брак 21.09.1974г., после заключения брака мужу и жене присвоена фамилия [PERSON]» (а.с.7, 8, 26). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 13.01.1959 р., яке складено російською мовою (за чинним на той час законодавством Союзу РСР), «[PERSON]» народилась [INFO], її батьками є «[PERSON] и [PERSON]» (а.с.12, 27). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Часовоярською міською радою м. Артемівська Донецької області від 27.08.2013 року, актовий запис № 174, [PERSON] померла в серпні 2013 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 20.01.2016 року, актовий запис № 124, [PERSON] померла [INFO] ( а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.09.1994 року, виданого госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при виконкомі Артемівської міської ради народних депутатів, власником квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] є [PERSON] а.с.13). Згідно свідоцтва про смерть, виданого Часовоярською міською радою Донецької області від 24.11.1983 року, актовий запис № 267, [PERSON] помер [INFO] (а.с.28). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 192, [PERSON] помер [INFO] (а.с.31). Згідно листа завідувача Першої Бахмутської державної нотаріальної контори від 2.12.2016 року № 2097/01/16 спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO] не відкривалась, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.29-30). Судом встановлено, що батьками позивача, вказаними у його свідоцтві про народження є ті ж самі особи, які зазначені у свідоцтві про одруження від 21.09.1974 року, що складене на російській мові, як подружжя «[PERSON] та [PERSON]», а різниця у написанні прізвищ позивача та його матері викликана неправильністю перекладу на українську мову при видачі свідоцтва про народження позивача. Відповідно до ст. 52 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинний на час народження позивача, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Згідно з п.1 ч.1 та ч.4 ст.253 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду. З урахуванням того, що встановлення факту родинних відносин позивача та [PERSON] і [PERSON] є необхідним для вирішення питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, даний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Згідно матеріалів справи зазначені обставини ніким не оспорені. Цього факту не спростовано і представником відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом достовірно встановлено, що позивач не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини оскільки, на момент смерті бабусі він фактично проживав в Автономній Республіці Крим, яка є тимчасово окупованою територією, за таких обставин приїзд позивача з тимчасово окупованої території на територію України для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини він вважав небезпечним. Вказані причини суд визнає непереборними та такими, що істотно утруднювали позивачеві можливість подання заяви про прийняття спадщини в строк, визначений законом. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Відтак, суд задовольняє вимоги позивача та вважає доведеним факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як матір'ю та сином. Крім того, суд вважає доведеним факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як онуком та бабусею. З огляду на вищевикладене, оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а тому суд визначає позивачу - спадкоємцю за законом додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: partial