Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

До суду звернулась позивачка з зазначеним позовом згідно якого, після неодноразових уточнень позовних вимог (а.с. 4, 141, 158), просила суд: - безстроковий трудовий договір, укладений 28.05.2012 року між ТОВ «Спар-Центр» та позивачкою розірвати, - зобов'язати відповідача внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, а саме розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи працівника з 10.06.2013 року; - визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення позивачки за п.4 ст. 40 КЗпП України; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] працювала з 28.05.2012 року в мережі продуктових супермаркетів ТОВ «Спар-Центр» на посадах керуючого магазинами. Знаходячись на лікуванні в неврологічному відділенні № 1 Київської міської клінічної лікарні їй стало відомо про закриття очолюваного нею торговельного закладу по вул.Здолбунівській, 4 в м.Києві. 24.04.2013 року позивачка відправила відповідачу заяву про звільнення у зв'язку з закриттям магазину «Спар-9» після отримання лікарняного листка та просила переслати їй трудову книжку поштою. Листом № 174 від 23.05.2013 року відповідач повідомив позивачку про переміщення її без її згоди в іншій структурний підрозділ у тій самій місцевості, тієї ж спеціальності, кваліфікації чи посади. Копії належним чином підписаного наказу до листа не долучив, з наказом не ознайомив. Відповідач, протягом двох тижнів не виконав своїх зобов'язань по остаточному розрахунку при звільненні та врученні трудової книжки. Позивачка вважає, що відповідач грубо порушує її законне право на працю, яку вона вільно обирає, права на оплату працю та на забезпечення фізичного виживання її та її сім'ї, порушуючи таким чином право позивачки на життя. Внаслідок незаконних дій відповідача у позивачки погіршилось самопочуття, в неї пригнічений стан, вона відчуває безвихідь, знаходиться у депресії, погіршився нічний сон та вона страждає від безсоння. 23.01.2014 року представник позивачки отримав у відділі кадрів відповідача трудову книжку позивачки, де останній запис свідчить про незаконне звільнення позивачки з посади за прогули без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. З наказом про звільнення її ознайомлено не було. Вважає, що достатньо підстав для зміні незаконного формулювання причин звільнення позивачки з посади та зобов'язання відповідача внести запис про звільнення [PERSON] за ст. 38 КЗпП України з 10.06.2013 року. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, при цьому позивачка пояснила, що вона не хотіла працювати в новому магазині, тому направила до відповідача заяву про звільнення за згодою сторін, оскільки вважала, що це справедливо та надає право на вихідну допомогу при звільненні. Повідомлення від 04.09.2013 року про звільнення та наказ про звільнення нею були отриманні поштою. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, направив до суду письмові заперечення, у зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявних у справі доказах. Заслухавши пояснення позивачки її представника, дослідивши письмові докази по справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно наказу № 861-к від 28.05.2012 року ТОВ «Спар-Центр» [PERSON] була прийнята на роботу на посаду керуючого магазином «Спар-26». Наказом № 1852-к від 03.09.2012 року позивачку переведено з посади керуючого магазином «Спар-26» на посаду керуючого магазином «Спар-9» з 03.09.202 року з окладом згідно штатного розкладу. ( а.с.16). Згідно наказу № 46 від 02.04.2013 року у зв'язку з господарською необхідністю структурний підрозділ супермаркет «Спар-9» закрито з 19.04.2013 року. (а.с. 11) Розпорядженням ТОВ «Спар-Центр» № 33 від 02.04.2013 року утворено робочу групу по закриттю зазначеного структурного підрозділу у склад якої включено і позивачку. ( а.с. 17). Як вбачається з виписки № 9281 із медичної карти та листка непрацездатності серії АВО № 942679 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 8 у період з 15.04.2013 по 07.05.2013 року. ( а.с.12, 13) 24.04.2013 року позивачка звернулась до відповідача з письмовою заявою про звільнення її з посади за згодою сторін після закриття лікарняного листка. ( а.с.5). 30.04.2013 року відповідачем [PERSON] направлено листа з роз'ясненням норм діючого законодавства, щодо підстав розірвання трудового договору за згодою сторін та повідомлено, що у товариства не має наміру розривати трудовий договір на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України. ( а.с. 6). Позивачка в своїй заяві до відповідача від 07.05.2013року знову зазначила про намір звільнитись з роботи за згодою сторін. ( а.с. 7) На яку отримала письмову відповідь відповідача від 17.05.2013 року в якій позивачці повідомляється про відсутність підстави для розірвання трудового договору за згодою сторін та необхідність приступити до роботи після закінчення лікарняного, необхідності з'явитись особисто для вирішення питання звільнення. ( а.с.8) Наказом № 752/1-к від 08.05.2013 року [PERSON] керуючого супермаркетом, перемістили з 08.05.2013 року із структурного підрозділу «Спар-9» по вул.Здолбунівській, 26 в м.Києві у структурний підрозділ «Спар-26» по вул.Кутузова, 9 в м.Києві в межах спеціальності та кваліфікації, обумовлених трудовим договором. З попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці. (а.с. 47) У зв'язку з неявкою позивачки на роботу її повідомлено про наявність даного наказу листом від 29.05.2013 року. (а.с.38) 21.05.2013 року позивачка направила до відповідача вимогу в якій зазначила, що вимагає звільнення її з роботи на підставі заяви від 24.04.2013 року.( а.с.9). Представник позивачки в суді наполягав, що дану вимогу слід розцінювати як заяву про звільнення за власним бажанням. Разом з тим, суд розцінює даний лист як вимогу про розірванням трудового договору за угодою сторін, оскільки в вимозі позивачка посилається на свою заяву від 24.04.2013 року в якій вона наполягає на розірванні трудового договору саме з вказаних підстави. Як вбачається з актів про порушення трудової дисципліни складених за період з 08.05.2013 року по 12.08.2013 року позивачка не з'являється на роботу в магазин «Спар-26» у вказаний період, чим порушила трудову дисципліну. (а.с. 50-121). Зазначені акти направлені позивачці для ознайомлення супровідним листом від 13.08.2013 року, в якому від [PERSON] керівництвом відповідача вимагається надати письмові пояснення з приводу причин відсутності на роботі. ( а.с.40) Наказом № 1255-к від.04.09.2013 року [PERSON] було звільнено з посади керуючого магазином «СПАР-26» за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогули без поважної причини 72-х робочих днів в період з 08.05.2013 року по 12.08.2013 року. (а.с.49). Зазначений наказ разом з повідомленням про звільнення, проведення розрахунку та необхідність одержання трудової книжки направлені позивачці цінним листом 04.09.2013 року. (а.с.43-45). Як зазначила позивачка вказаний лист та копію наказу вона отримала. Згідно ч.1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, допускається тільки за згодою працівника. Згідно ч.2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації, посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоровя. Згідно ч.4 ст. 32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст. 36 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що позивачку при ліквідації магазину «Спар-9» було переміщено, а не переведено з посади керуючого магазином «Спар-9» на посаду керуючого магазином «Спар-26», оскільки обидва магазини це структурні підрозділі ТОВ «Спар-Центр», які знаходяться в м.Києві. Як вбачається з наказу № 752/1-к від 08.05.2013 року позивачку переміщено в межах спеціальності та кваліфікації, обумовлених трудовим договором, з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці. Судом не встановлено зміни істотних умов праці при переміщенні позивачки. Крім того, позивачкою не було надано відповідачу та при розгляді справи суду, будь-яких документів які б свідчили про неможливість її переміщення за станом здоров'я, що передбачено ч.2 ст. 32 КЗпП України. Згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Як вбачається з листів позивачки адресованих відповідачу вона наполягала на розірванні трудового договору за вказаною підставою. На що відповідач не погоджувався, що свідчить про неможливість розірвання трудового договору з даної підстави, оскільки угода можлива при волевиявлені обох сторін. Суд, приходить до висновку, що відмова відповідача розірвати трудовий договір за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ніяким чином будь яких трудових прав позивачки не порушує, оскільки позивачка відповідно до положень ст. 38 КЗпП України мала право звернутись до ТОВ «Спар-Центр» з заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням. Як встановлено під час розгляду справи, із заявою про розірвання трудового договору за ст. 38 КЗпП України позивачка до відповідача не зверталась, отже у відповідача не було підстав для звільнення [PERSON] з займаної посади за власним бажанням. Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивачки про зобов'язання відповідача внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, а саме розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з ініціативи працівника з 10.06.2013 року. Згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або повноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Під час розгляду справи встановлено, що оскільки після лікарняного 08.05.2013 року позивачка до роботи не приступила, відповідач неодноразово звертався до позивачки з приводу необхідності надати пояснення про поважність причин відсутності на роботі листами від 18.04.2013 року, 30.04.2013 року, від 17.05.2013 року, від 24.05.2013 року, від 13.08.2013 року (а.с.6, 8, 10, 32, 40), направляв акти про порушення трудової дисципліни. Суд, не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивачки про визнання незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення позивачки за п.4 ст. 40 КЗпП України, оскільки судом не встановлено поважності причин невиходу позивачки на роботу після закінчення лікарняного. Також судом не встановлено порушень трудового законодавства при застосуванні даного виду дисциплінарного стягнення. Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки судом не встановлено порушення ТОВ «Спар-Центр» законних прав [PERSON] які б були в причинно - наслідковому зв'язку з моральними стражданнями позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed