Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на її утримання. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. З листопада 2011 року з Відповідачем проживають окремо. Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею. Оскільки Відповідач ухиляється від утримання дитини, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. За виконавчим листом № 2-5342 від 15.03.2012, виданого Подільським районним судом міста Києва стягнуто з Відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі ? з усіх видів доходу. Виконавчий лист звернуто до виконання в примусовому порядку. Посилаючись на ті обставини, що відповідач за всі роки, починаючи з 2011 року жодного разу нічого не придбав своїй дитині, не ніс витрати по її забезпеченню як фізичному так і інтелектуальному, а на позивача лягли всі матеріальні витрати по утриманню доньки, позивач просить стягнути з відповідача на її корить половину вартості витрат, які були понесені нею на утримання доньки, а саме 6274.05 грн. та встановити щомісячну виплату у твердій грошовій сумі не менше 1500 грн. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов з викладених в ньому підставах. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову, з підстав письмових заперечень. Заслухавши пояснення позивача представників відповідача, дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24.02.2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO] в розмірі ? з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного вік щомісячно, починаючи з 29.11.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Як пояснили сторони в судовому засіданні відповідач сплачує аліменти, стягнуті з нього за рішенням суду. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як пояснили представники відповідача в 2014 році Відповідачем було сплачено на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 11 749,80 грн. (одинадцять тисяч сімсот сорок девять грн.80 коп.) В 2015 році Відповідачем сплачено аліментів в розмірі 15 703,20 грн. В 2016 році Відповідачем сплачено аліментів в розмірі 17 650,91 грн. За період січень-березень 2017 року Відповідачем було сплачено 5 022,20 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими до суду квитанціями. Таким чином, якщо порівняти розмір сплачених Відповідачем аліментів на доньку за період з 01.09.2014 року по лютий 2017р. в сумі 50 126,11 грн. та витрати позивача на утримання доньки в розмірі 12 548,10 грн., то вбачається, що відповідач за цей період сплатив аліментів на значно більшу суму ніж витратила сама позивачка на утримання доньки. При цьому додатковими витратами позивач зазначає витрати на навчання, придбання речей, відвідування гуртків. Частиною 1 статті 185 Сімейного кодексу України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз зазначеної норми Сімейного кодексу України в сукупності з іншими нормами зазначеного законодавчого акту, зокрема, ст. 199 СК, надає підстави для висновку про те, що витрати на навчання дитини, придбання речей, відвідування гуртків не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки зазначена норма СК визначає додаткові витрати як витрати, зокрема, на розвиток здібностей дитини. Витрати на навчання дитини в начальному закладі та витрати на придбання речей, відвідування гуртків не є витратами на розвиток її здібностей та повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог. Не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позивача про стягнення ? частини витрат понесених позивачкою на оплату ДДЗ №446 за період з 01.09.2014 року по лютий 2017р. в розмірі 6 274,05 грн. безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. До того, позивачка просить суд стягнути з Відповідача « щомісячну виплату у твердій грошовій сумі не менше 1500 грн.» Однак, позивачка всупереч вимогам ст. 185 СК України не надала жодного доказу про те, шо існують особливі обставини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно- курортне лікування тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (витяг з постанови Верховного Суду України від 24.02.2016р. ). У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені жодними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно відхилити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed