Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

До суду позивач звернувся до відповідача із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб розірвано. Відповідно рішення Харцизького міського суду від 19.02.2010 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на її утримання у зв'язку з доглядом за дитиною в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 08.02.2010 року і до досягнення дитиною 3-х років. Але відповідач від сплати аліментів на її утримання ухилявся. На даний час виконавче провадження по виконанню рішення суду про стягнення аліментів на її утримання закінчено у зв'язку з закінченням строку платежів, оскільки [INFO] дитині виповнилося 3 роки. Згідно довідки ВДВС м. Харцизька заборгованість по сплаті аліментів за період з 08.02.2010 року по [INFO] становить 132854,27 грн. Вважає, що у зв'язку зі злісним ухиленням відповідача від сплати аліментів на її утримання вона має право на стягнення з нього пені відповідно до вимог ст. 196 СК України. Розмір пені розрахований за період прострочки з 01 березня 2010 року по 19 січня 2014 року включно, тобто за 1421 день, та становить 1230682,00 грн. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 19 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів на утримання дружини - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) у зв'язку з несплатою аліментів на утримання дружини в сумі 133 000 грн. та вирішено питання про судові витрати. З вказаним рішенням суду не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у грудні 2012 року позивачка вже подавала аналогічний позов до нього про стягнення заборгованості по аліментам, приводом якого було рішення Харцизького міського суду від 19 лютого 2010 року про сплату аліментів на утримання позивача у розмірі ? частини від усіх видів заробітку. 01 березня 2013 року відповідно до рішення Харцизького міського суду позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі. Але рішенням апеляційного суду Донецької області це рішення суду першої інстанції скасовано і у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено. Також зазначає, що позивач приховала від суду, що є ще дві довідки виконавчої служби, де зазначено різні розміри аліментів. Звертаючись до суду у 2010 році, позивач розуміла, що відповідач має непостійний нерегулярний дохід, і це призвело до того, що державний виконавець, який повинен виконувати рішення і щомісячно обчислювати суму аліментів не може цього зробити у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували заробіток відповідача. У такому разі відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів не може бути покладена на відповідача. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Позивач з доводами апеляційної скарги не погодилася, просила її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 18.04.2008р., за рішенням Харцизького міського суду від 01.08.2011р. шлюб розірвано (а.с. 108). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який після припинення сторонами подружніх відносин проживає разом з позивачем (а.с. 9). Рішенням Харцизького міського суду від 19.02.2010р., яке набрало законної сили 02.03.2010р., відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 08.02.2010р. і до досягнення дитиною 3х років, тобто до [INFO], чи до зміни матеріального становища сторін (а.с. 109). Виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача знаходився на примусовому виконанні у відділі ДВС м. Харцизька. Виконавче провадження було відкрито 04.03.2010р., 22.03.2012р. закінчено у зв'язку з закінченням строку для даного виду стягнення (а.с. 112. 113). Також судом встановлено, що відповідач з 08.02.2010р. по [INFO], тобто до досягнення дитиною 3 років, аліменти на утримання дружини не сплачував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. На момент закінчення виконавчого провадження заборгованість не погашена. Згідно довідки від 18.08.2012р., яка була надана позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом, заборгованість по аліментам на утримання дружини за період з 08.02.2010р. по 12.01.2012р. складає 132854,27 грн. (а.с. 7). Рішенням Харцизького міського суду від 01.03.2013р. з [PERSON] на користь [PERSON] була стягнута сума заборгованості по аліментам на утримання дружини в сумі 132854,27 грн. (а.с. 22-26). Рішенням апеляційного суду Донецької області від 09.04.2013р. рішення Харцизького міського суду від 01.03.2013р. скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.04.2013р. (а.с. 27-28). З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 11.03.2008р., вид діяльності - торгівельна, є платником єдиного податку другої групи, ставка податку - 20%. З копій звітів суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку вбачається, що обсяг виручки (доходу) відповідача за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. становив 29802,00 грн., з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. - 490011,12 грн. (а.с. 59-91). Відповідач з 16.09.2011р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від цього шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 106, 107). Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з [PERSON] 133000,00 грн. неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшло підтвердження факт наявності заборгованості по сплаті відповідачем аліментів на користь позивача, яка створилася з вини відповідача. Тому вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 133000,00 грн., враховуючи матеріальне та сімейне становище боржника. З такими висновками судів погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував, що розмір заборгованості за аліментами, що утворилась за відповідачем [PERSON], визначений самим позивачем. але в іншій довідці ВДВС зазначений інший розмір заборгованості. На думку колегії суддів, ця обставина заслуговує на увагу, оскільки надана довідка видана з урахуванням квитанцій про сплату аліментів в період виникнення заборгованості. Щодо позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання позивача [PERSON], судова колегія апеляційного суду вважає за потрібне наголосити, що зазначені штрафні санкції нормами Сімейного кодексу взагалі не передбачені, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але вказана стаття міститься у Главі 15 СК України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», а відтак регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів саме на утримання дитини. Тобто, вказана правова норма не може слугувати підставою для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини та не регулює спірні правовідносини сторін у даній справі, а тому суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності правових підстав для задоволення позову. За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України зазначене є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed