Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Затолокіна Катерина Ярославівна, [PERSON] в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0171 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 15.10.2015 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною Катериною Ярославівною, реєстровий №880. Свої вимоги обґрунтував тим, що 28.07.2012 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. 28.07.2012р. та зареєстровано у реєстрі за №936. Відповідно до п. 1 Договору позики від 28.07.2012р., Позикодавець передав строком до 28.01.2013 р. у власність Позичальника грошову суму у розмірі 196947,52 грн., що в еквіваленті складає 24 640 доларів США по курсу НБУ станом на 28.07.2012р. без нарахування відсотків, який зобов'язується повернути всю вищевказану боргову суму до 28.01.2013. 19.02.2015р. між [PERSON] та [PERSON] було досягнути згоди щодо здійснення уступки права вимоги за вищезазначеним договором позики та укладено договір переуступки права вимоги. [PERSON] не повернула грошові кошти у повному розмірі згідно до умов договору позики від 28.07.2012р. 31.08.2015р. ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі №523/13740/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.08.2015р. по справі ( №523/13740/15-ц) накладено арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON], а саме на 1/2 частини житлового будинку, з надвірними спорудами, загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30.8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка, площею 0,0171 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]: нежитлове приміщення, загальною площею 39,4 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS] 25.09.2015р. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси (суддя Шепітко І.Г.) скасовано заходи забезпечення позову, а саме: - скасовано заходи забезпечення позову в частині арешту 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,0171 га, за адресою: [ADDRESS], земельної ділянки [NUMBER], кадастровий № [NUMBER]; - знято арешт з 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,0171 га, за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] що належить на праві власності [PERSON] - вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, запису про арешт №11144450 (об'єкт обтяження: [ADDRESS]) та №11069407 (об'єкт обтяження: [ADDRESS]). 15.10.2015 р. між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0171 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] посвідчений 15.10.2015р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною Катериною Ярославівною за реєстровим №880 (а.с.). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016 р. скасовано ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 25.09.2015р. 29.06.2016р. до ДП «Центр обслуговування громадян» подано заяву про проведення державної реєстрації обтяження - арешт нерухомого майна на земельну ділянку [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 30.06.2016р. Державним реєстратором прав на нерухоме майно ДП «Центр обслуговування громадян» Шушулковим М.Д. прийнято рішення №30241566 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі того, що документи для проведення державної реєстрації прав та заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації прав власності на таке майно за новим правонабувачем. Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Надав до суду письмовий відзив, в якому позовні вимоги [PERSON] вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.102-104, 106-108). Обґрунтовує тим, що на момент вчинення вищезазначених правочинів по відчуженню будинку та земельної ділянки жодних обтяжень по вказаному житловому будинку та земельній ділянці не існувало, як і не було інших обмежень щодо укладення зазначених договорів. Крім того, приватним нотаріусом Одеського міського округу Затолокіною К.Я. було вчинено перевірку обєктів, що відчужувались відповідно до приписів Закону України «Про нотаріат» та відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За наявності обмежень (обтяжень) нотаріус відповідно до п. 1 глави 13 Порядку відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. На день укладення договорів купівлі-продажі житлового будинку та земельної ділянки 15.10.2015р. відомості про арешт чи іншу заборону відчуження були відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі також були відсутні, про що в договорі купівлі продажу під пунктом 1.8. міститься відповідний запис. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, про що в матеріалах справи містяться поштові повідомлення. Третя особа у судове засідання не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність (а.с.45); Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, суд вважає, що позов не обґрунтований, не доказаний, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, пре те, що 28.07.2012 р. між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. 28.07.2012р. та зареєстровано у реєстрі за №936. Відповідно до п. 1 Договору позики від 28.07.2012р., Позикодавець передав строком до 28.01.2013 р. у власність Позичальника грошову суму у розмірі 196947,52 грн., що в еквіваленті складає 24 640 доларів США по курсу НБУ станом на 28.07.2012р. без нарахування відсотків, який зобов'язується повернути всю вищевказану боргову суму до 28.01.2013. 19.02.2015р. між [PERSON] та [PERSON] було досягнути згоди щодо здійснення уступки права вимоги за вищезазначеним договором позики та укладено договір переуступки права вимоги. [PERSON] не повернула грошові кошти у повному розмірі згідно до умов договору позики від 28.07.2012р. 31.08.2015р. ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі №523/13740/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.08.2015р. по справі ( №523/13740/15-ц) накладено арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON], а саме на 1/2 частини житлового будинку, з надвірними спорудами, загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30.8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка, площею 0,0171 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]: нежитлове приміщення, загальною площею 39,4 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS] 25.09.2015р. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси (суддя Шепітко І.Г.) скасовано заходи забезпечення позову, а саме: - скасовано заходи забезпечення позову в частині арешту 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,0171 га, за адресою: [ADDRESS], земельної ділянки [NUMBER], кадастровий № [NUMBER]; - знято арешт з 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,0171 га, за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] що належить на праві власності [PERSON] - вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, запису про арешт №11144450 (об'єкт обтяження: [ADDRESS]) та №11069407 (об'єкт обтяження: [ADDRESS]). 15.10.2015р. між відповідачкою [PERSON] (Покупець) та відповідачкою [PERSON] (Продавець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0171 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] який посвідчений 15.10.2015р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною Катериною Ярославівною за реєстровим №880. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.03.2016 р. ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2015р. було скасовано та передано на новий розгляд (а.с.13-14). 29.06.2016р. до ДП «Центр обслуговування громадян» подано заяву про проведення державної реєстрації обтяження - арешт нерухомого майна на земельну ділянку [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 30.06.2016р. Державним реєстратором прав на нерухоме майно ДП «Центр обслуговування громадян» Шушулковим М.Д. прийнято рішення №30241566 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі того, що документи для проведення державної реєстрації прав та заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації прав власності на таке майно за новим правонабувачем (а.с.16). В період розгляду справи, судом постановлено Ухвалу суду від 30.01.2019р. та витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Затолокіної Катерини Ярославівни, належним чином завірену копію нотаріальної справи, щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0171 га, кадастровий № [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.10.2015 року за реєстровим №880. 04.03.2019р. на виконання ухвали суду від 30.01.2019р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною К.Я. надано витребувані документи. З наданих документів вбачається, про те, що земельна ділянка, площею 0,0171 га, кадастровий № [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належала [PERSON], згідно свідоцтва про право власності № 23675746 від 01.07.2014р., про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень № 23675815 від 01.07.2014р., а також містяться письмові відомості з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку. Також, із вищевказаної нотаріальної справи вбачається про те, що приватним нотаріусом Одеського міського округу Затолокіною К.Я. було вчинено перевірку обєктів, що відчужувались відповідно до приписів Закону України «Про нотаріат» та відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі - Порядок). Так, відповідно до п. 1.11 глави 2 Порядку, що діяв на момент вчинення договору купівлі-продажу земельної ділянки, у разі посвідчення правочину, спрямованого на відчуження земельної ділянки, нотаріус перевіряє відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) такої земельної ділянки. Підготовка до посвідчення правочину про відчуження та заставу майна вчинюється нотаріусами відповідно до п. 2.1. Порядку. А саме при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За наявності обмежень (обтяжень) нотаріус відповідно до п. 1 глави 13 Порядку відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. На день укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15.10.2015 р. відомості, про арешт чи іншу заборону відчуження, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі були відсутні, про що в договорі купівлі продажу під пунктом 1.8. міститься відповідний запис та містяться витяги з Державних реєстрів. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Нормами ч.1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 3 ст. 640 Цивільного кодексу України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 3 ст. 334 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст.203Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз'яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18січня 2017року у справі № 6-648цс16, що є обовязковим для врахування судом на підставі частини четвертоїстатті 263 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України). Так, відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, встановлення законодавцем презумпції правомірності правочину має визначальний принцип приватного права «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а також такі засади цивільного права, як свобода договору. Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, про те, що позивач [PERSON] не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Затолокіна Катерина Ярославівна, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним - задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed