Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

До суду надійшла зазначена заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про стягнення судових витрат по справі, в якій заявник просить: стягнути на користь позивача, понесені нею витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір, так як в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року питання щодо вказаних витрат - вирішено не було, а тому заявник звернувся до суду із зданою заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. Представник позивача та позивач не з`явились, звернулись до суду із заявою про слухання справи у їх відсутність. В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення заяви на тій підставі, що на підтвердження вказаних витрат позивачем не надано відповідно платіжного документу, який би підтверджував понесення витрат на правову допомогу. Так як неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, суд продовжив судове засідання у відсутність сторін. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо - судом не вирішено питання про судові витрати. Вислухавши думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення даної заяви та ухвалення додаткового рішення, за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 24 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 20.02.2019 року позивач просив: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 задоволено позовні вимоги в повному обсязі та позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як вбачається з рішення суду, судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат, сплачених позивачем за подачу даної позовної зави, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача та вирішити зазначене питання в додатковому рішенні. Відповідно до квитанції № 1613 від 23.03.2017 року, яка міститься в матеріалах даної справи, позивач сплатив судовий збір за подання даного позову у розмірі 1280 грн., який було зараховано на відповідний рахунок суду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 КУпАП у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи - покладаються на відповідача. При цьому, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ст. 142 ч. 1 ЦПК України). Так, враховуючи те, що в даному випадку було задоволено позов в повному обсязі, проте позивачем було подано відповідну заяву від 20.02.2019 року, в якій було зменшено розмір позовних вимог та заявлено лише одну вимогу немайнового характеру, за яку передбачено сплата судового збору у сумі 640,00 грн., а також з урахуванням того, що позивачем не було подано відповідну заяву про повернення їй 50 відсотків судового збору, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, у встановленому законом порядку, як це визначено положеннями ЦПК України, суд приходить до висновку, що у відповідності до норм статті 141 ЦПК України, в даному випадку, необхідно стягнути зі сторони відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 640,00 грн. А тому, оскільки в резолютивній частині рішення не зазначено про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 640,00 грн., є необхідність в ухваленні додаткового рішення в цій частині. Водночас, відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 та ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Так, в матеріалах справи, міститься заява позивачки від 20.05.2019 року, до якої вона додає акт-рахунок приймання-передачі послуг від 17.05.2019 року, де зазначено, найменування та погодинна вартість послуг правничої допомоги, наданих позивачці адвокатом у даній справі, зокрема: представництво інтересів позивачки в судовому засіданні по даній справі 14.05.2019 року (2/3 год.) складає 866,67 грн., підготовка відповіді на відзив відповідача (1 год.) - 1300 грн., представництво інтересів позивачки в судовому засіданні 20.05.2019 року (0,5 год.) - 650,00 грн. Тобто всього, адвокатом надано послуги на суму 2816,67 грн. При цьому, як вбачається з даного акту, погодинна вартість вищевказаних послуг складає 1300 грн., за кожну. Кім того, як зазначено у п. 4.1 договору №324/17 від 22.03.2017 року про надання правової допомоги, укладеного між позивачкою [PERSON] та адвокатом Валько І.В., вартість послуг (гонорар) та порядок їх оплати, визначені у додатку до договору, який є конфіденційним. Так, в даному випадку даний додаток суду надано не було. Водночас, акт від 17.05.2019 року складений сторонами договору містить п.3 в якому зазначено, що кошти мають бути сплачені на рахунок Виконавця. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, суду не надано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем було дійсно понесені вказані витирати, зокрема відсутні оформлені у встановленому законом порядку документи (платіжне доручення) про оплату адвокату гонорару та інших зазначених у розрахунку послуг, що не надає суду можливості встановити, у відповідності до вимог чинного ЦПК України стороною було здійснено зазначені нею витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню після вирішення справи по суті. Таким чином, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав, за наявності яких суд може ухвалити додаткове рішення в цій частині, суд вважає за необхідне відмовити представнику відповідача в ухваленні додаткового рішення у даній справі в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial