Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків. Позов мотивовано наступним. Позивачі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області 7 жовтня 1978 року за актовим записом №51. Від шлюбу народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Позивачі проживають в будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] 1957 року народження, а позивачка [PERSON] 1959 року народження, вони є пенсіонерами за віком і на час звернення до суду з позовом отримували пенсію у розмірі 1 769 та 1 497 гривень відповідно. З огляду на положення закону вони є непрацездатними особами. Позивачі ніколи не ухилялись від утримання свого сина, відповідача у справі, [PERSON] , а тому вони мають право на утримання від сина. Донька позивачів, [PERSON] постійно навідується до батьків та допомагає їм матеріально, а відповідач [PERSON] більше десяти років не навідувався до батьків і не допомагає їм матеріально. [PERSON] перенесла серйозну травму - перелом променевої кістки в типовому місці, страдає на посттравматичний тромбофлебіт, хворіє на гіпертонічну хворобу 2-го ступеню, післяопераційна грижа, кіста, хронічний панкреатит та знаходиться на диспансерному обліку у ендокринолога, вимагає постійного догляду та лікування, що підтверджується витягом з амбулаторної карти, тому доходів, які вона отримує разом з чоловіком недостатньо для постійного лікування та забезпечення себе самим необхідним для життя. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 18.07.2019, складеного депутатом Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є пенсіонерами і отримують дохід у сумі 3 500 гривень на двох. [PERSON] хворіє і потребує постійного лікування. При цьому їх донька, [PERSON] , регулярно допомагає батькам, а їх син, [PERSON] самоусунувся від допомоги батькам і більше 10 років не провідує батьків і не допомагає їм. [PERSON] та [PERSON] потребують матеріальної допомоги, оскільки їхніх доходів недостатньої для нормальних умов існування та своєчасного лікування. Відповідач має реальну можливість утримувати своїх батьків, оскільки працює та має стабільний дохід, однак самоусунувся від своїх обов`язків піклуватись про своїх непрацездатних батьків, за останні 10 років він жодного разу не навідувався до батьків не допоміг їм, не підтримує їх. Донька, [PERSON] має двох малолітніх дітей, постійно навідується до батьків, допомагає їм по господарству та матеріально, купуючи продукти харчування, лікарські препарати для лікування матері. З посиланням на положення статей 202, 205 СК України та приймаючи до уваги непрацездатність позивачів, як батьків відповідача, їхнє матеріальне становище, хворобу матері, потребу у матеріальній допомозі, той факт, що їх донька допомагає батькам матеріально постійно їх провідує, надає допомогу у догляді за хворою матір`ю та її лікуванні, позивачі просили суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі по 1/6 частини заробітку [PERSON] щомісячно на кожного з позивачів, а також понесені позивачем [PERSON] судові витрати на правничу допомогу (а.с. 7-8). У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вимоги позивачів є безпідставними, оскільки ними, на думку [PERSON] , не доведено необхідності матеріальної допомоги з його боку. Додатково вказав на наявність земельних паїв у позивачів та отриманні від їх обробітку доходу. Крім того, на думку відповідача, при вирішенні спору необхідно врахувати отримання позивачами субсидії на сплату комунальних послуг, опалення тощо, а також ведення ними підсобного домашнього господарства. З огляду на викладене, в задоволенні позову просив відмовити (а.с. 47-48). Представником позивачів надано відповідь на відзив, зміст та мотиви якого є схожими з підставами, викладеними в позовній заяві (а.с.69-70). В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. В судове засідання третя особа не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Рух справи та прийняті процесуальні рішення. 10 серпня 2019 року позов надійшов до суду (а.с. 1-3). 13 серпня 2019 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с. 4). 19 серпня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява (а.с. 6-8). 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 31). 08 листопада 2019 року отримано відзив на позовну заяву та винесено ухвалу про витребування доказів (а.с. 47-48, 64). 29 листопада 2019 року отримано відповідь на відзив (а.с. 69-70). Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивачі у справі, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області 7 жовтня 1978 року за актовим записом №51 (а.с. 16). Від шлюбу народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 17) та донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Позивачі проживають в будинку [ADDRESS] (а.с. 19). Позивач [PERSON] [INFO] , а позивачка [PERSON] [INFO] , вони є пенсіонерами за віком і на час звернення до суду з позовом отримували пенсію у розмірі 1 769 грн. 29 коп. та 1 497 гривень відповідно (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 18.07.2019, складеного депутатом Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є пенсіонерами і отримують дохід у сумі 3 500 гривень на двох. [PERSON] хворіє і потребує постійного лікування. При цьому їх донька, [PERSON] , регулярно допомагає батькам, а їх син, [PERSON] самоусунувся від допомоги батькам і більше 10 років не провідує батьків і не допомагає їм. [PERSON] та [PERSON] потребують матеріальної допомоги, оскільки їхніх доходів недостатньої для нормальних умов існування та своєчасного лікування (а.с. 20). Згідно витягу з амбулаторної картки, [PERSON] перенесла травму - перелом променевої кістки в типовому місці, страдає на посттравматичний тромбофлебіт, хворіє на гіпертонічну хворобу 2-го ступеню, післяопераційна грижа, кіста, хронічний панкреатит та знаходиться на диспансерному обліку у ендокринолога, вимагає постійного догляду та лікування (а.с. 15). Згідно довідки Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 2459 від 15 жовтня 2019 року, [PERSON] користується житловою субсидією з 01 серпня по теперішній час (а.с. 56). Згідно довідки Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 2458 від 15 жовтня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] мають земельні ділянки (пай) в розмірі 3,74 га. кожний та земельну ділянку розміром 0,40 га. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 57). Згідно державних актів на право власності на земельні ділянки за позивачами підтверджено право на земельні ділянки (пай) в розмірі 3,74 га. за кожним на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області (а.с. 103,104). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 706768, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) загальною площею 7, 1340 га. на території Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області (а.с. 94, 95). Відповідач [PERSON] працює на ПАТ «Запоріжсталь» та отримує стабільний та регулярний дохід (а.с. 55), має кредитні зобов`язання з договором від 14 вересня 2018 року, укладеного між ним та ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (а.с. 51,52). Вказані обставини підтвердженні дослідженими судом письмовими доказами та визнані сторонами у справі. Відповідно ст.51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році, зокрема, осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1 497 гривень, з 1 липня - 1 564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19). Згідно до вимог статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Позивачі [PERSON] та [PERSON] досягли пенсійного віку, є пенсіонерами, тому за законом являються непрацездатними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачем не оспорювався факт належного виконання позивачами своїх батьківських обов`язків щодо утримання відповідача [PERSON] . За частиною першою статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (частина ). Як зазначено у ч. 2 ст. 205 СК України, при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачами у справі доведено належними та допустимими доказами необхідність утримання їх з боку відповідача через власну непрацездатність та потребу в матеріальній допомозі. При цьому, суд враховує, що позивачі є особами пенсійного віку, непрацездатними, мають у власності земельні ділянки (паї), отримують субсидію, допомогу з боку дочки [PERSON] , в зв`язку з чим вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини всього його заробітку (доходу), щомісячно та, враховуючи стан здоров`я позивача [PERSON] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/7 частини всього його заробітку (доходу), щомісячно. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Відповідно до ст.. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2) ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3); розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4) ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5); обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6). Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави витрати на оплату судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, при зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачено 5 000 грн. адвокату Коваленку В.В. за надання професійної правничої допомоги, що підтверджено ордером адвоката Коваленка В.В. на надання правової допомоги від 26 червня 2019 року, угодою № 1041 від 26 червня 2019 року та додатковою угодою від 26 червня 2019 року про надання правничої допомоги між адвокатом Коваленком В.В. та позивачами, актом виконаних робіт від 09 серпня 2019 року, згідно якого адвокатом Коваленко В.В. надано правничу допомогу позивачам на суму 5 186 грн. 70 коп. та отримано від позивача [PERSON] 5 000 грн. за виконану роботу (а.с. 21,24,24, зв.,25). Враховуючи, що позов задоволено частково, суд з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, співмірності та розумності, вважає обґрунтованим розмір витрат, понесених позивачем на надання професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 3 750 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] .

Outcome: partial