Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2016 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Не погодившись із рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» принесло апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з таких підстав: - в порушення вимог частини 2 статті 133 ЦПК України судом першої інстанції не були витребувані додаткові докази, - поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що розрахунок заборгованості та довідка про грошові надходження по кредитному договору були подані в оригіналі. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені на їх адресу телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду. Відповідно до статті 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Враховуючи, що про причини неявки в судове засідання сторони суд не повідомили, апеляційний суд відповідно до статті 305 ЦПК України розглядає справу у їх відсутність. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга товариства підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається. 1 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №06016950402, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 82 928 гривень із сплатою 10.99% річних від непогашеної суми кредиту строком до 9 жовтня 2013 року. 18 травня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю (договір відступлення) відповідно до якого до позивача переходять усі права Банку за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до договору відступлення. Через невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань по договору, станом на 9 листопада 2015 року, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 129 999 гривень 84 копійки, із яких: заборгованість по тілу кредиту складає 81 884 гривні 84 копійки, по відсоткам - 37 601 гривня 82 копійки та комісії у розмірі 10 513 гривень 13 копійок. 23 жовтня 2015 року відповідачу була направлена Вимога про досудове врегулювання спору, в якому позивач попередив відповідача про те, що згідно із договором від 18 травня 2012 року було відступлено з ТОВ «Просто Фінанс» до ТОВ «Кредитні ініціативі» право вимоги за кредитним договором (а.с. 32). Відправлення Вимоги про досудове врегулювання спору підтверджується поштовою квитанцією (а.с. 33). У червні 2012 року через пошту товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивачем був наданий розрахунок заборгованості. Згідно із графіком платежів (додаток № 1 до кредитного договору) вбачається, що відповідач повинен був сплачувати кредит по 2 009 гривень 96 копійок щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2008 року по жовтень 2013 року (а.с. 8). За довідкою позивача по кредитному договору було сплачено лише 3 255 гривень, які були внесені 12 жовтня 2008 року (а.с. 31). Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних доказів та матеріалів (а.с. 37, 49). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що долучені до позовної заяви (направленої поштою) копії документів не завірені належним чином. Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд першої інстанції відкладав розгляд справи для можливості надати позивачем додаткові докази по справі. Аналогічним чином поводив себе представник позивача і у суді апеляційної інстанції, звертаючись до апеляційного суду з проханням відкласти розгляд справи задля надання додаткових доказів, однак докази по справі були надані лише після неодноразових відкладень розгляду справи з цих причин і попередження позивача про розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи. Із наданого до апеляційного суду розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що перший і останній платіж був зроблений відповідачем у жовтні 2008 року у розмірі 3 253 гривні 88 копійки. Відповідач у суді першої інстанції не просив застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Із доданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 9 листопада 2015 року складає 129 999 гривень 84 копійки, із яких: заборгованість по тілу кредиту складає 81 884 гривні 84 копійки, по відсоткам - 37 601 гривня 82 копійки та комісії у розмірі 10 513 гривень 13 копійок. Перший і останній платіж були зроблені відповідачем у жовтні 2008 року у розмірі 3 253 гривні 88 копійки. Апеляційний суд погоджується із розрахунком позивача щодо стягнення заборгованості, оскільки вказаний розрахунок узгоджується із іншими документами, наданими позивачем під час розгляду справи в апеляційній інстанції (а.с. 129-170). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка станом на 9 листопада 2015 року складає 129 999 гривень 84 копійки, із яких: заборгованість по тілу кредиту складає 81 884 гривні 84 копійки, по відсоткам - 37 601 гривня 82 копійки та комісії у розмірі 10 513 гривень 13 копійок (а.с. 129-170). Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 1 950 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial