Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 04 червня 2008 року задоволено позов комунального комерційного підприємства «Донецькміськтепломережа» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Стягнуто з [PERSON] і [PERSON] на користь комунального комерційного підприємства «Донецькміськтепломережа» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 2 733 грн. 41 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. В травні 2013 року відповідачка [PERSON] подала до суду першої інстанції заяву про скасування заочного рішення в задоволенні якої ухвалою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 10 червня 2013 року відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 липня 2013 року ухвалене судом першої інстанції заочне рішення в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору змінено та стягнуто з [PERSON] і [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі по 25 грн. 50 коп. з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 липня 2013 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Оскаржуючи заочне рішення суду першої інстанції, відповідачка [PERSON] в своїй апеляційній скарзі посилалася на те, що вона не повідомлялася судом першої інстанції належним чином про час і місце розгляду справи, суд безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки вона не має заборгованості за надані послуги з теплопостачання та суд в своєму рішенні не зазначив в якій частині воно стосується кожного з відповідачів. Тому просила рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], яка просила апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника комунального комерційного підприємства «Донецькміськтепломережа» Чаус О.О., яка просила залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати та позовні вимоги задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості підлягає стягненню в повному обсязі солідарно з відповідачів оскільки останні користуються комунальними послугами з теплопостачання які надаються позивачем і не оплачують їх Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна. Статті 64, 162 ЖК України покладають на власника житлового приміщення та членів його родини, що проживають разом з ним, обов'язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, до яких, відповідно до ст. 67 ЖК України, належить і теплова енергія. Як вбачається із тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції (а.с. 125), позивач звертаючись до суду просив стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання станом на 01 лютого 2008 року в сумі 2 733 грн. 47 коп. та судові витрати в сумі 30 грн. Оскільки цивільну справу було утилізовано через закінчення строку її зберігання в архіві суду першої інстанції (а.с. 4), апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. 303 ЦПК України зобов'язав сторони надати докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Так, позивачем в обґрунтування своїх вимог був наданий розрахунок заборгованості з якого вбачається, що заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з теплопостачання за період з серпня 2005 року по 31 січня 2007 року становить 2 733 грн. 47 коп. (а.с. 108). З наданих відповідачкою копій квитанцій про оплату послуг з теплопостачання (а.с 70-92) вбачається, що при розрахунку заборгованості позивачем не була врахована оплата відповідачкою послуг за листопад-грудень 2007 року в сумі 137 грн. 83 коп. та за січень 2008 року в сумі 94 грн. 35 коп. Отже заборгованість за надані позивачем послуги складає 2 501 грн. 29 коп. (2 733 грн. 47 коп. - 137 грн. 83 коп. - 94 грн. 35 коп.) яка і підлягає стягненню. З свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 99) вбачається, що квартира [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON] і [PERSON] та їх сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток, а тому заборгованість необхідно стягнути солідарно з відповідачів у справі. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 2 501 грн. 29 коп. в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Строк позовної давності застосуванню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України його перебіг переривався відповідачкою, яка в липні 2006 року оплатила за попередні роки заборгованість в сумі 1 282 грн. 39 коп. Також є безпідставними доводи апелянта щодо завищення позивачем розміру заборгованості, оскільки її розрахунок проведено виходячи із опалюваної площі квартири у 65 м2 та з врахуванням тарифів, що діяли у відповідний проміжок часу. Оскільки апеляційний суд ухвалює нове рішення, згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, необхідно змінити розподіл судових витрат.

Outcome: partial