Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області із вищевказаною заявою звернулась заявник [PERSON] в якій вказала, що вона [INFO] в м.Луганськ Луганської області, народила дитину чоловічої статі - [PERSON], не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини [PERSON]. Однак при зверненні до Троїцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, для проведення державної реєстрації народження дитини, заявнику було відмовлено у зв'язку з тим, що пред'явлений ним документ не є визначеним центральним органом виконавчої влади документом, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я та не відповідає формі яка визначена наказом Міністерства охорони здоров'я України. Документи оформлені органами, установами, організаціями, які розташовані на території, непідконтрольній українській владі, ставлять під сумнів легітимність оформлення свідоцтва про народження. У зв'язку з цим заявник просить суд встановити, що вона [PERSON], [INFO] в м.Луганськ Луганської області, народила дитину чоловічої статі - [PERSON], не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини [PERSON]. Заявник у судове засідання не з'явилась, в заяві просила справу розглянути без її участі. Троїцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області свого представника не направив, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії медичного свідоцтва про народження [NUMBER] від 10 липня 2015 року, [PERSON] [INFO] народила у м.Луганськ Луганської області, дитину - чоловічої статі (а.с.2). Крім того, на підтвердження факту народження дитини, заявником надано копію обмінної карти на ім'я [PERSON] (а.с.3), фотокартки (а.с.11-13). Згідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.10 відповідно до п.4 ст.273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Тобто, факт народження може бути встановлений у порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я , який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. При оцінці наданого заявником документу - копії медичного свідоцтва про народження [NUMBER] від [INFO], як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав наданий медичний документ у вигляді копії медичного свідоцтва про народження [NUMBER] від 10 липня 2015 року, суд приймає до уваги в сукупності з іншими доказами на підтвердження факту народження [PERSON] [INFO] у м.Луганськ Луганської області, дитини - хлопчика. Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також те, що встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт народження дитини. Отже, суд приходить до висновку щодо можливості встановлення факту народження у [PERSON], дитини чоловічої статі в певному місці в певний час і вважає, що перешкод для запису органом ДРАЦС матір'ю дитини [PERSON], при розгляді справи не встановлено, а тому, в цій частині заявлені вимоги заявника підлягають задоволенню. Разом з тим, питання щодо походження дитини від батьків, та надання дитині прізвища, ім'я та по батькові при розгляді справ даної категорії до компетенції суду не входить, а є компетенцією органів реєстрації актів цивільного стану при виконанні судового рішення. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заява [PERSON] в порядку окремого провадження про встановлення факту народження особи в певний час підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі ст.15.16 ЦК України,

Outcome: partial