Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення. . В обґрунтування позову зазначено, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною вище адресою зареєстровано її місце проживання. За усною у домовленістю у квартирі проживає її син [PERSON] та без її згоди, проживає [PERSON] . У квартирі наявні її особисті речі та предмети побуту, натомість з березня 2020 року позбавлена можливості, володіти нерухомістю. Позивач просить суд задовольнити позов та висилити відповідачів із квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] просить позов задовольнити у повному обсязі. . Відповідач [PERSON] пояснив, що з дозволу матері проживає у спірному помешканні. Має у приватній власності житло. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. Зазначає, що у спірному житлі не мешкає, її місце проживання зареєстровано у [ADDRESS] , вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . У квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Зареєстроване місце проживання [PERSON] [ADDRESS] . Судом отримана інформація щодо належності [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] Допитані у судовому засіданні свідки свідчили суду: -свідок [PERSON] , пояснила, що мешкає у будинку [ADDRESS] у квартирі на п`ятому поверсі. Стверджувала суду, що останні 4 роки у квартирі [INFO] мешкають син [PERSON] - [PERSON] разом із співмешканкою [PERSON] . -свідок [PERSON] пояснила, що останні 11 років працює консьєржем у будинку [ADDRESS] . Режим праці з 8 годинку ранку до 18 години ввечері. Підтвердила суду факт проживання у квартирі [ADDRESS] мешкають [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] відмовилася отримувати судову кореспонденцію, зазначивши, що вона у квартирі 57 не мешкає. -свідок [PERSON] показав, що останні 3 місяці мешкає за іншою адресою До цього, 10 років мешкав у квартирі [ADDRESS] . Стверджує, шо у квартирі [ADDRESS] останній час мешкають відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] . Став свідком, як у травні 2020 року син [PERSON] [PERSON] не пустив її до помешкання з застосуванням сили з приводу чого стався між ним конфлікт. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому, згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що у відповідачів відсутні правові підстави для проживання у спірному помешканні. При цьому, суд враховує, що відповідачі, продовжуючи бути зареєстрованими та мати у власності власне житло для спільного проживання, фактично чинять перешкоди власнику цього приміщення у володінні майном. За таких обставин, враховуючи, що права власника порушені, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд\~\~приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом виселення відповідачів. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦП України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840, 80 грн. з кожного, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Outcome: approved