Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, про розірвання договору та відшкодування збитків. В обгрунтування позову зазначала, що між [PERSON] (замовник) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено Договір «Індивідуальний номер замовлення» № СК-1727 від 25 липня 2019 року, предметом якого є організація робіт по виробленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а саме вхідних дверей. Відповідно до домовленостей [PERSON] (виконавець) брав на себе обов`язки щодо проведення замірів, виготовлення проектно-кошторисної документації, виготовлення дверей (виробів), монтаж дверей, демонтаж старих дверей. Загальна вартість Виробів відповідно до п. 2.1. договору складає 14760 грн. На виконання п. 2.2. договору в той же день позивач сплатила задаток в розмірі 4400 грн, що підтверджується товарним чеком від 25.07.2019 р. Через місяць виконавець зателефонував та прохав сплатити доплату ще 8000 грн, тобто внесення завдатку не менше ніж 80% від вартості виробів, що підтверджується товарним чеком від 25.08.2019 р. Пунктом 3.2 договору встановлені строки виконання робіт. Так відповідач зобов`язався доставити вироби протягом 35 робочих днів. Однак виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором «Індивідуальний номер замовлення» № СК-1727 від 25 липня 2019 року. В період з вересня по листопад 2019 року вона неодноразово зверталася до офісу виконавця по [ADDRESS], який в свою чергу причинами невиконання договору посилався на відсутність працівників, виконання робіт в іншій місцевості, хворобу найманих працівників. Визначаючи порушення строків виконання договору відповідно до п.3.2 договору, виконавець зобов`язувався сплатити компенсацію відповідно до п. 4.4. договору. 16.10.2019 року мною складено та надіслано на адресу відповідача лист- претензію з рекомендованим повідомленням про вручення з вимогою про розірвання договору та повернення грошових коштів, проте лист повернувся 16.11.2019 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання. За вказаними обставинами поизвач неодноразово зверталася до правоохоронних органів, зокрема до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій обл., однак будь-які заходи реагування не вживалися та у відповіді послалися на наявність цивільно-правових відносин. Надалі позивач звернулась за захистом своїх порушених прав до Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій 'області, та. отримала листа від 04.02.2020 року, в якому повідомили, що при-виїзді на місце проведення перевірки було встановлено, що фізична особа - підприємець свою діяльність за адресою зазначену в договорі не здійснює. Роз`яснено право звернення до суду за захистом порушених прав. Позивач просить розірвати договір «індивідуальний номер замовлення № СК-1727» укладений 25 липня 2019 року, між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем, [PERSON] .Стягнути з Фізичної особи-підприємця, [PERSON] , на користь [PERSON] , суму завдатку в розмірі 12400 грн., та додаткову суму завдатку в розмірі 12400 грн. Стягнути з Фізичної особи - підприємця, [PERSON] , на користь [PERSON] , моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання викликався рекомендованим листом, на адресу вказану в позові, але він повернутий не врученим, за закінченням терміну зберігання. Також відповідач сповіщався через оголошення. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, у зв`язку з наступним. Встановлено, що 25.07.2019 року між [PERSON] (замовник) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено Договір «Індивідуальний номер замовлення» № СК-1727 від 25 липня 2019 року, предметом якого є організація робіт по виробленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а саме вхідних дверей. Відповідно до домовленостей [PERSON] (виконавець) брав на себе обов`язки щодо проведення замірів, виготовлення проектно-кошторисної документації, виготовлення дверей (виробів), монтаж дверей, демонтаж старих дверей. Загальна вартість Виробів відповідно до п. 2.1. договору складає 14760 грн. На виконання п. 2.2. договору в той же день [PERSON] сплатила задаток в розмірі 4400 грн, що підтверджується товарним чеком від 25.07.2019 р. Через місяць сплачено ще 8000 грн, тобто внесення завдатку не менше ніж 80% від вартості виробів, що підтверджується товарним чеком від 25.08.2019 р. Пунктом 3.2 договору встановлені строки виконання робіт. Так відповідач зобов`язався доставити вироби протягом 35 робочих днів. Виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором «Індивідуальний номер замовлення» № СК-1727 від 25 липня 2019 року. Згідно позову, в період з вересня по листопад 2019 року позивач неодноразово зверталася до офісу виконавця по [ADDRESS], який в свою чергу причинами невиконання договору посилався на відсутність працівників, виконання робіт в іншій місцевості, хворобу найманих працівників. Визначаючи порушення строків виконання договору відповідно до п.3.2 договору, виконавець зобов`язувався сплатити компенсацію відповідно до п. 4.4. договору. Проаналізувавши вказані обставини, враховуючи те, що жодних дій, направлених на виконання вказаного договору, виконавець не вчиняв, 16.10.2019 року [PERSON] складено та надіслано на адресу відповідача лист- претензію з рекомендованим повідомленням про вручення з вимогою про розірвання договору (№ СК-1727 від 25 липня 2019 року) та повернення грошових коштів, проте лист повернувся 16.11.2019 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання. За вказаними обставинами [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів, зокрема до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій обл., однак будь-які заходи реагування не вживалися та у відповіді від 28.10.2919 №9701/46/02/02-2019 послались на наявність цивільно-правових відносин. Надалі [PERSON] звернулась за захистом своїх порушених прав до Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій 'області та отримала листа від 04.02.2020 року, в якому її повідомили, що при виїзді на місце проведення перевірки було встановлено, що фізична особа - підприємець свою діяльність за адресою зазначену в договорі не здійснює. Роз`яснено право звернення до суду за захистом порушених прав. Оскільки позивач є фізичною особою, то спірні відносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 10 вищезазначеного Закону, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до положень ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 1 ч.1 ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1, 2ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки Договір №СК-1727 від 25 липня 2019 року укладений між фізичною особою та фізичною особою підприємцем, враховуючи, що його результат у вигляді організації роботи з виконання та передачі у власність ПВХ конструкцій не призначений для використання переданого майна у підприємницьких цілях та отримання прибутку, договір направлений на задоволення побутових та інших особистих потреб як замовника, відповідач жодного разу не надав доказів поважності причин невиконання та прострочення виконання договору. Аналізуючи наведене суд дійшов висновку, що відповідно до чинного законодавства наявність невиконаних робіт за договором та неповернутої суми за договором, яка відповідачем утримується безпідставно, і тих обставин, що на теперішній час відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, чим істотно порушив договір, що є передбаченою законом підставою для захисту прав позивача у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України та ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом задоволення позову про стягнення грошової суми та розірвання договору. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно умов договору позивач сплатила на користь відповідача суму завдатку у розмірі 4400 грн., що підтверджується п. 2.2. договору та товарним чеком від 25.07.2019 року, та доплату у розмірі 8000 грн., відповідно до умов договору чітко передбачено сплату Замовником саме завдатку, а не авансу, тому відповідач повинен сплатити на користь позивача суму завдатку у розмірі 12400 грн. та додаткову суму завдатку у розмірі суму 12400 грн. При укладенні договору сторонами погоджені усі істотні умови договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, строк виконання, тощо. Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав у визначений за погодженням сторін строк, чим порушив умови укладеного договору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не з`явився, доказів на спростування заявлених обставин та вимог суду не надав і не спростував. Таким чином, позов обґрунтований та підтверджений належними доказами, тому підлягає задоволенню в цій частині. Розглядаючи вимогу щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Оскільки позивачем не надано належних доказів, що йому заподіяно шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), підстав для відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Вказані докази до суду позивач не надав. Крім того, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 5 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України з врахуванням задоволених вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь держави у розмірі 840,80 грн. з вимог майнового характеру .

Outcome: partial