Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що останній взяв у нього в борг 15 000,00 доларів США (п'ятнадцять тисяч доларів США), які зобовязався повернути до 01 вересня 2018 року про що написав розписку. Оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання з повернення суми боргу, позивач просила суд стягнути з нього борг у сумі 405 039,00 грн. з розрахунку 27,0026 грн. за 1 долар США. В судове засідання позивачка не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 01.09.2017 року отримав від [PERSON] позику в сумі 15 000,00 доларів США (п'ятнадцять тисяч доларів США), які зобовязався повернути до 01.09.2018 року, що підтверджується оригіналом розписки. В обумовлений договором строк [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повернув, однак свій обовязок з повернення коштів визнає. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний висновок підтриманий ВСУ і у постанові від 13.12.2017р. (справа №309/3458/14-ц). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка [PERSON] на підтвердження заявлених вимог надала суду оригінал розписки від 01.09.2017 року, написаної відповідачем [PERSON] власноруч, чим довела факт виникнення між сторонами договірних зобовязань позики, за якими, у [PERSON] виник обовязок повернути їй 15 000,00 доларів США в строк до 01.09.2018 року, чого останнім зроблено не було, тому вказані грошові кошти необхідно стягнути з відповідача. При цьому, суд враховує, що стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом (ВСУ у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р.). Станом на 25.04.2019 року НБУ встановлено курс 1 (одного) долара США у розмірі 26,59 грн.. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 398 850,00 грн., що еквівалентно 15 000,00 доларам США. Оскільки позивачка просила суд стягнути з відповідача 405 039,00 грн., то позов підлягає задоволенню частково, враховуючи різницю курсу валют на дату ухвалення рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 4 050,39 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial