Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Заступник військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] у період з 03.08.2007 року по 25.06.2010 року навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». При переведенні [PERSON] до Інституту із Спецфакультету CБУ НТУУ «КПІ» (на даний час ліквідовано) Держспецзв'язку в особі директора Інституту з [PERSON] було укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 03.08.2007 року на навчання у вищому навчальному закладі Держспецзв'язку (Інституті). Після закінчення Інституту [PERSON] у період з 26.06.2010 року по 13.03.2013 року проходив службу в Держспецзв'язку на посадах осіб начальницького складу. Наказом Голови Держспецзв'язку № 91-ос від 11.03.2013 року «Про особовий склад», [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом 6 пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1828 від 27 грудня 2006 року, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту. Остаточний грошовий розрахунок після закінчення Інституту з [PERSON] проведено по 25.06.2010 року включно. Згідно з Довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утримання курсанта [PERSON] в Інституті № 25/19-37 від 12.03.2014 року фактичні витрати, пов'язані з утриманням [PERSON] в Інституті, за період з 03.08.2007 року по 25.06.2010 року становлять 37601 гривня 85 копійок. В зв'язку із зазначеним позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з [PERSON] на користь Адміністрації Держспецзв'язку витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми грошових коштів, на загальну суму 49944 гривні 05 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав з підстав зазначених у позові та просив суд про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника який в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на наступне. Представник відповідача вважає, що у позивача ще не виникло право на звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачем не було надано до суду доказів щодо письмової відмови відповідача добровільного відшкодування витрат. Також представник відповідача в запереченнях посилався на те, що надана позивачем Довідка-розрахунок витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в Інституті не є належним доказом витрат на утримання відповідача у період навчання, оскільки у вказаній довідці відсутнє детальне розшифрування з посиланням на нормативні підстави для нарахування кожної суми. Також представник відповідача вказував на те, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на Постанову КМУ №1258 від 25. 11. 2009 року, якою затверджено порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат у вищих навчальних закладах. При цьому, п. 1 вказаного Порядку визначає механізм відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі вищих військових навчальних закладах чи військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів: конкурсантів, які звільняються із служби з підстав визначених пунктами 6, 8 і 9 частини 2 ст. 12 ЗУ «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України»; осіб начальницького складу, які звільняються із служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення навчальних закладів, в яких вони навчались за державним замовленням і після закінчення яких були прийняті на службу осіб начальницького складу Держспецзв'язку. Представник відповідача зазначав, що вказаний Порядок передбачає лише дві категорії осіб, які мають відшкодовувати витрати, пов'язані з утриманням у вищих навчальних закладах, а саме курсанти та начальницький склад, а тому на його думку вказаний Порядок не розповсюджується на осіб рядового складу, яким є [PERSON] В зв'язку із зазначеним представник відповідача вважаючи що заявлена позивачем сума для відшкодування не підлягає стягненню з відповідача, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 03.08.2007 року по 25.06.2010 року навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». При переведенні [PERSON] до Інституту із Спецфакультету CБУ НТУУ «КПІ» (на даний час ліквідовано) Держспецзв'язку в особі директора Інституту з [PERSON] було укладено Контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 03.08.2007 року (Контракт) на навчання у вищому навчальному закладі Держспецзв'язку (Інституті) (том 1 а.с. 5-6). Після закінчення Інституту [PERSON] у період з 26.06.2010 року по 13.03.2013 року проходив службу в Держспецзв'язку на посадах осіб начальницького складу. Наказом Голови Держспецзв'язку № 91-ос від 1 1.03.2013 року «Про особовий склад», [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом 6 пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1828 від 27 грудня 2006 року, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту (том 1 а.с. 7-8). Вбачається, що остаточний грошовий розрахунок після закінчення Інституту з [PERSON] проведено по 25.06.2010 року включно. Згідно з Довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утримання курсанта [PERSON] в Інституті № 25/19-37 від 12.03.2014 року фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача в Інституті, за період з 03.08.2007 року по 25.06.2010 року становлять 37601 гривня 85 копійок (том 1 а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», Державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України є системою державних органів і організацій та мас загальну структуру яку складають центральний орган виконавчої влади, регіональні органи та територіальні підрозділи, Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку, навчальні, охорони здоров'я, санаторно-курортні та інші заклади, науково-дослідні, науково-виробничі та інші установи й організації. Пунктом 1 «Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №411 від 3 вересня 2014 року (далі - Положення), Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України є центральним органом виконавчої влади у складі Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - Держспецзв'язку). Відповідно до абз. 3,4 п. 1 зазначеного Положення, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України є центральним органом виконавчої влади в галузі зв'язку, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв'язку та захисту інформації. Отже, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах в контексті даного позову, є Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України. Встановлено, що [PERSON] дійсно в період з 03.08.2007 року по 25.06.2010 року навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (Інститут). Згідно з Довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утримання курсанта [PERSON] в Інституті № 25/19-37 від 12.03.2014 року фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача в Інституті, за період з 03.08.2007 року по 25.06.2010 року становлять 37601 гривня 85 копійок. Представник відповідача заперечуючи проти вимог позивача посилався на те, що у позивача на момент звернення до суду з даним позовом не виникло право на звернення до відповідача із заявленими вимогами, оскільки позивачем не було надано до суду доказів щодо письмової відмови відповідача добровільного відшкодування витрат. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в цій частині, оскільки його твердження не відповідають дійсності, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03.10.2013 року позивачем був направлений відповідачу лист № 25/17-3079 з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення з повідомленням про необхідність відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням у ВНЗ (лист - вимога), однак лист - вимога повернулись до відправника із відміткою про закінчення терміну зберігання. Вказаний конверт з листом-вимогою був наданий в процесі розгляду справи представником позивача та долучений до матеріалів справи (том 2 а.с. 177). Також вбачається, що позивачем було направлено відповідачу лист про зміну реквізитів про сплату витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Вказаний конверт із листом також долучені до матеріалів справи (том 2 а.с. 178). Таким чином встановлено, що відповідачу було запропоновано добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ВНЗ, а тому заперечення представника відповідача не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в зв'язку з чим суд не приймає їх до уваги. Також, в своїх запереченнях проти позовних вимог, представник відповідача посилався на те, що надана позивачем Довідка-розрахунок витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в Інституті не є належним доказом витрат на утримання відповідача у період навчання, оскільки у вказаній довідці відсутнє детальне розшифрування з посиланням на нормативні підстави для нарахування кожної суми. Слід зазначити, що вище вказані заперечення представника відповідача не відповідають дійсності, оскільки в процесі розгляду справи представником позивача було надано до суду детальний розрахунок витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] у вищому навчальному закладі Держспецзв'язку - Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», а саме: Довідку про витрати на медичне забезпечення з додатками; копію Довідки-розрахунку №1 фактичних витрат речового майна; копію довідки-розрахунку лазне-пральних послуг №2; копію документів про витрати на речове забезпечення; пояснення про витрати на грошове забезпечення з додатками (том. 1 а.с. 37-245). Також, представник відповідача заперечуючи проти вимог позивача посилався на те, що Постановою КМУ №1258 від 25. 11. 2009 року, затверджено Порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат у вищих навчальних закладах, вказаний Порядок передбачає лише дві категорії осіб, які мають відшкодовувати витрати, пов'язані з утриманням у вищих навчальних закладах, а саме курсанти та начальницький склад. Представник відповідача вважає, що вказаний Порядок не розповсюджується на осіб рядового складу, яким є відповідач, в зв'язку з чим вважає заявлені вимоги до відповідача без підставними. Суд не погоджується із зазначеними запереченнями представника відповідача з огляду на наступне. Відповідно до частини 9 статті 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Крім того, відповідно до пункту 3 Контракту відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання. Постановою Кабінету Міністрів України № 1258 від 25.11.2009 року затверджено порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - Порядок). Згідно пункту 2 Порядку витрати відшкодовуються Адміністрації Держспецзв'язку, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади. Інститут підпорядкований Адміністрації Держспецзв'язку. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Пунктом 4 Порядку визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Відповідно до пункту 7 Порядку у разі відмови курсанта або особи начальницького складу Держспецзв'язку добровільно відшкодувати витрати таке стягнення здійснюється у судовому порядку. З огляду на викладене вище, зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] в добровільному порядку не були відшкодовані витрати на його утримання в Інституті, враховуючи те що розмір фактичних витрат пов'язаних з утриманням відповідача в Інституті, за період з 03. 08. 2007 року по 25. 06. 2010 року підтверджений позивачем належними та допустимими доказами, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язаних з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «КПІ» у розмирі 37601 гривня 85 копійок, обґрунтованою та доведеною, в зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання та трьох відсотків річних від простроченої суми, слід зазначити наступне. Згідно із вимогами частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник і зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (частина 2 статті 509 ЦКУ ). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проходив службу в Держспецзв'язку та не виконав взяте на себе, відповідно до умов Контракту на навчання, зобов'язання щодо проходження служби в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення ВНЗ. Відшкодування витрат, понесених Держспецзв'язку під час навчання [PERSON] у ВНЗ, передбачене нормою закону прямої дії, викладеною у частині дев'ятій статті 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» (далі - Закон), яка визначає, що курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення ВНЗ, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують Держспецзв'язку, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. Частиною дев'ятою статті 11 Закону також визначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Зазначена норма повністю повторює аналогічну норму викладену у частині третій статті 12 Закону у редакції, що діяла на час звільнення відповідача зі служби в Держспецзв'язку з дискредитуючих підстав. Вимоги позивача, пов'язані з виконанням зобов'язань договору (Контракту на навчання), правову природу якого чітко визначено на законодавчому рівні ЦК України, а саме: відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору (статті 526 ЦК України). Зобов'язання щодо відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у ВНЗ, виникло у відповідача з наступного дня після настання події, а саме звільнення його зі служби в Держспецзв'язку у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту, а саме: 13.03.2013 року. Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із вимогами статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і при простроченні виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку наданого представником позивача, сума індексу інфляції за період прострочення виконання зобов'язання з квітня 2015 року по травень 2016 року становить 11146,15 грн., 3% річних за час прострочення сплати боргу за період з 22. 04. 2015 року по 12. 05. 2016 року становить 1196,05 грн. (том 2 а.с. 186). Суд, перевіривши розрахунок представника позивача, вважає його вірним, а відтак оскільки вимоги позивача ґрунтуються на нормах Закону, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму індексу інфляції в розмірі 11146,15 грн. та 3% річних за час прострочення сплати боргу в сумі 1196,05 грн. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 499 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved