Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить визнати в порядку спадкування за нею як за спадкоємцем за заповітом право приватної власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4311га та площею 1,6904га, що знаходиться на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району, які належали на підставі Державного акта серії ЯГ № 401329, виданого 18.04.2007 року, та Державного акта серії ЯГ № 401328, виданого 18.04.2007 року [PERSON], який помер 30 червня 2014 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що після смерті свого родича [PERSON] відкрилась спадщина. Спадщину вона прийняла відповідно до ст. 1269 ЦК України шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Спадкоємець, з яким вона постійно проживала в смт. Віньківці без реєстрації, не залишив їй правовстановлюючий документ на земельні ділянки. Цей документ втрачено, тому нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за відсутністю правовстановлюючих документів на землю. До спадкового майна належить земельна ділянка розміром 1,4311 га № 387 за Державним актом серії ЯГ № 401329 від 18.04.2007 року, яка розташована на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області ,та земельна ділянка розміром 1,6904 га № 255 за Державним актом серії ЯГ № 401328 від 18.04.2007 року, яка розташована на території Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області. Вказані землі призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивачка надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, справу слухати без її участі. Відповідачем було надіслано заяву, в якій він просить розглянути справу без представника Віньковецької селищної ради, позовні вимоги визнає. Справа розглянута у відповідності до п. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер 30 червня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-БВ №234483, видане відділом РАЦС Віньковецького районного управління юстиції у Хмельницької області 02 липня 2014 року, актовий запис №60). Він був власником земельних ділянок площею 1,4311 га, та площею 1,6904 га, що знаходяться на території Віньковецької селищної ради. Ділянки належали йому на підставі Державного акта серії ЯГ № 401329, виданого 18.04.2007 року, та Державного акта серії ЯГ № 401328, виданого 18.04.2007 року. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю. [PERSON] як особа, яка проживала зі спадкодавцем і вчасно вступила у спадщину, набула право на його спадкове майно відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, але одержати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця. Нотаріус правомірно відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спірні земельні ділянки за відсутності правовстановлюючих документів на імя спадкодавця та наявності інформації про нескасовані Державні акти на померлого. Зазначені вище Державні акти підлягають скасуванню у звязку з появою нового власника земельних ділянок спадкоємця [PERSON] Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З аналізу наведених правових норм Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ № 401329, виданий 18.04.2007 року, та Державний акт серії ЯГ № 401328, виданий 18.04.2007 року Віньковецькою районною державною адміністрацією на імя [PERSON] слід визнати недійсними у звязку з фактичним набуттям прав на земельну ділянку позивачкою - спадкоємцем майна за заповітом. За нею слід визнати право на спірні земельні ділянки на підставі ч.1 ст. 1223 ЦК України як за особою, зазначеною у заповіті.

Outcome: approved