Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та непрацездатної дружини, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27.03.2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сім'я розпалася у листопаді 2016 року, дитина проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні. Відповідач перестав давати кошти на утримання дитини та на утримання позивача, хоча має можливість матеріально забезпечувати позивача та дитину. Просить розірвати шлюб, стягнути з [PERSON] на утримання сина [PERSON]. аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі ? частини до досягнення дитиною трирічного віку, стягнути з позивача понесені судові витрати. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд на підставі ст.ст. 10,11,60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2015 року, шлюб зареєстровано у відділі РАЦС по м. Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а. с. 6-7). Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сім'ї є недоцільним, сімейні відносини припинені. Спору про поділ сумісного майна та місце проживання неповнолітньої дитини немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вжиті заходи щодо примирення не дали позитивного результату, вживати додаткових заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ст. 70 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-Х1У (із змінами та доповненнями) максимальний загальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 70 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 188 СК України за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно свідоцтва про народження дитини позивачки, її батьком є відповідач [PERSON] (а.с. 7), який в порушення ст. 180 СК України не виконує свої обов'язки по утриманню дитини до повноліття. Оскільки [PERSON] ухиляється від цього зобов'язання, кошти на утримання дитини повинні були стягнуті в судовому порядку в розмірі 1/4 частини до повноліття дочки. При цьому суд враховує сімейний стан, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів (працездатний, інших утриманців не має), матері дитини (не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує допомогу по утриманню дитини до досягнення нею трирічного віку). Згідно свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком дитини позивачки ( а. с. 7), який також в порушення ст.ст. 75,84 СК України не виконує свої обов'язки по утриманню дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки [PERSON] ухиляється від цього зобов'язання, кошти на утримання позивачки повинні були стягнуті в судовому порядку в розмірі 1/4 частини до досягнення сином трирічного віку. При цьому суд враховує сімейний стан, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів (працездатний, інших утриманців не має), матері дитини (не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує допомогу по утриманню дитини до досягнення нею трирічного віку). Відповідно до пункту 47 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (з відповідними доповненнями): «право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені». Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 року встановлений на рівні 1600 грн., 40% дорівнює 640 грн. за годину роботи. Адвокат Винник З.Г. надавала правову допомогу згідно наданого розрахунку протягом 40 хвилин, що дорівнює 426,40 грн., фактично позивачем сплачено захиснику 400 грн., саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved