Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Білоцерківської міської лікарні №2 із цивільним позовом до [PERSON], третя особа: Фінансове управління Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2016 року кримінальне провадження №12016110030004008 від 07.08.2016 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у зв'язку з примиренням винного з потерпілим. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON], 06.08.2016 року, близько 21 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «RENAUL KANGOO», д.н. [NUMBER], рухаючись бульваром Олександрійським у м. Білій Церкві, Київської області, у напрямку до центру міста, перетинаючи визначений дорожніми знаками 5.31.1 та 5.35.1 нерегульований пішохідний перехід, що знаходиться навпроти будинку № 108, допустив наїзд на пішохода [PERSON], котра перетинала проїзну частину по вказаному нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху його автомобіля. У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями, потерпіла [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 06.08.2016 року по 16.08.2016 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 17.09.2018 року за №03-05/1582. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 3 909 грн. 70 коп., проведено 10 ліжко-днів. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені Білоцерківською міською лікарнею №2 на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від злочину в розмірі 3 909 грн. 70 коп. та перерахувати їх на відповідний рахунок на користь Білоцерківської міської лікарні №2. Ухвалою суду від 16.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 6 серпня 2016 року, близько 21 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «RENAUL KANGOO», д.н. [NUMBER], рухаючись бульваром Олександрійським у м. Білій Церкві, Київської області, у напрямку до центру міста, перетинаючи визначений дорожніми знаками 5.31.1 та 5.35.1 нерегульований пішохідний перехід, що знаходиться навпроти будинку № 108, упорушення вимог п. 2.3(б) «Правил дорожнього руху України», який вимагає у водія для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 4.16(а), який надає перевагу пішоходу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора; п. 12.2, який визначає, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.3, який зобов?язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об'єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди»; п. 18.1, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та п. 18.4 зазначених Правил, яким визначено, що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості, не застосував своєчасно екстрене гальмування і, продовживши рух, допустив наїзд на пішохода [PERSON], котра перетинала проїзну частину по вказаному нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху його автомобіля. В результаті наїзду пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у виді перелому голівки правої малої гомілковї кістки, підшкірної гематоми лоба, синців на повіках обох очей та саден колінних суглобів, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк - більше ніж три тижні. Сукупність допущених [PERSON] вимог п.п. 2.3(б), 12.2, 12.3, 18.1, 18.2 «Правил дорожнього руху України» знаходяться в прямому причинному зв'язку зі скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2016 року кримінальне провадження №12016110030004008 від 07.08.2016 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у зв'язку з примиренням винного з потерпілим. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпіла [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 06.08.2016 року по 16.08.2016 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 17.09.2018 року за №03-05/1582. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 3 909 грн. 70 коп., проведено 10 ліжко-днів. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв'язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров'я. Білоцерківська міська лікарня № 2 належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Біла Церква. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені Білоцерківською міською лікарнею № 2 на лікування потерпілої підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON], а тому, суд, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved