Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

За позовом сторона позивача просить: 1) розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 16 липня 2015 року Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області, актовий запис № 39; 2) стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог у позові [PERSON] зазначила про те, що 16 липня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу сторони мають дитину дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів. Позивач проживає окремо від відповідача. Останній матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю, строк на примирення просить не надавати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив відомості про те, що позов ним визнається повністю. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково за наступних обставин. У справі зясовано, що позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 16 липня 2015 року. У сторін є дитина, дочка [PERSON], [INFO]. На цей час спільне життя позивача з відповідачем не склалося по суті з причин відсутності спільних інтересів. Сторони проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що спільне життя позивача з відповідачем та збереження шлюбу не можливі, через що позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою. У справі відсутні дані та докази про те, що відповідач не може надавати позивачеві матеріальну допомогу на дочку [PERSON]. Сторонами не надано суду доказів про те, що між ними існує недвозначна домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дочку [PERSON]. Отже, з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання згаданої дитини. Втім, згідно приписів ст. ст. 183 та 184 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд вважає за потрібне позовну вимогу про стягнення аліментів задовольнити частково зі стягненням з відповідача твердої грошової суми у розмірі, що дорівнює сумі прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років станом на момент подання позову (1626 гривень згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік») із подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, виходячи з вимог ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов повністю, суд переконаний у закономірності повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України у справі слід також допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial