Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Заявник 19 квітня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даною заявою (а.с.1-3). В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 25.11.2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської обл. ухвалено рішення по справі № 175/657/16-ц за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, та зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку у спільному спадковому майні, яким частково задоволено вимоги позивача за первісним позовом та повністю - за зустрічним. Вказаним рішенням визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року залишено без змін. [INFO] батько заявника - [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з 1/4 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З метою оформлення належним чином прав на спадкове майно заявник звернулась до нотаріуса та подала заяву про прийняття спадщини. 31 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Іриною Анатоліївною заведено спадкову справу №1/2019 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Заявник зазначає, що 01.02.2019 року їй стало відомо про наявність розбіжностей у даних адреси будинку, право власності у відповідній частині на який визнано за спадкодавцем Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2016 року, між адресою, визначеною у рішенні - Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Горького, вулиця Восточна, 16, та адресою, що наявна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - [ADDRESS] . Про вищезазначене заявнику повідомила нотаріус у своєму листі №30/02-14 від 01.02.2019 року. Заявник вважає, що вказані обставини роблять неможливим оформлення спадкових прав на своє ім`я після смерті [PERSON] без отримання судового рішення про встановлення факту ідентичності адреси « [ADDRESS] , визначеної у наведеному вище рішенні, адресі « [ADDRESS] », що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування своєї заяви, заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення - факт ідей гич мості адрес [ADDRESS] « [ADDRESS] - [ADDRESS] », визначеної у рішенні від 25.11.2016 року Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської обл.. адресі «Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н. с. Горького, вулиця Східна, 16». Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року відмовлено у відкриття провадження за вказаною заявою (а.с.5-6), яку постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року скасовано (а.с.23-24). Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року матеріали заяви залишено без руху із наданням строку для їх усунення протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали (а.с.28). Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.66). Учасники справи про день. час та місце судового розгляду повідомлялись належним відповідно до ст.ст. 128-129 ЦПК України. Заявник в судове засідання не з`явився. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі та участі свого представника. Вимоги заяви підтримує та просить задовольнити (а.с.98,103). Заінтересована особа приватний нотаріус ДМНО Зайченко І.А. в судове засідання не з`явилась. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі відповідно до діючого законодавства (а.с.100,104). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Згідно з ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] (а.с.78). 31 січня 2019 року до приватного нотаріуса ДМНО Зайченко І.А. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.25,26,27). Свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а.с.94,95). Приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А. повідомлено [PERSON] про те, що [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено як [ADDRESS] (а.с.43). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25\~листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року, які у свою чергу залишені без змін постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року (а.с.45-55) визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку А загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., матеріали стін - шлакоблок, а- сіни, а-1 - тамбур, Б-літня кухня, В - погріб, Г вбиральня, №1-3 споруди, к - колодязь, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Виконкомом Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надано довідку про те, що в зв`язку із впорядкуванням вулиць в с. Горького, згідно по господарських книг сільської ради [ADDRESS] (а.с.35). Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що заявник просить встановити факт ідентичності назви вулиці, яка зазначена в рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2016 року, як « [ADDRESS] » та «вулиця [ADDRESS] », а питання щодо розбіжності в написанні назв вулиць в рішенні суду не може бути встановлено в судовому порядку, з огляду на те, що у своїй заяві [PERSON] посилається на те, що вона не має змоги реалізувати своє право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , до складу якої входить 1/4 частина будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , через різні назви вулиць, зазначені в рішенні суду та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, заявником в порушення положень ч.1,7 ст.81 ЦПК України, не було надано суду належних доказів на підтвердження обставин, зазначених у заяві, а саме: доказів неможливості оформлення спадкових прав, зокрема, відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги заяви є необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховуючи положення ч.7\~ст.294 ЦПК України, приходить висновку, що сплачений заявницею судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed