Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулась позивач, яка в обґрунтування вимог зазначила, що [INFO] року помер [PERSON]. За життя [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 10,9988 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Покровської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). Заповітом від 10 травня 2011 року [PERSON] усі свої права та обов'язки, які належали йому на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на час смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідає після своєї смерті [PERSON]. На даний час у неї відсутній оригінал зазначеного вище державного акту на право власності на земельну ділянку. Вказані обставини позбавляють її можливості оформити спадщину нотаріально. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. В судове засідання позивач не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач - Покровська сільська рада Троїцького району Луганської області в судове засідання свого представника не направили суду надали заяву про розгляд справи без участі представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 233 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №1912 від 17.11.2016 року (а.с. 8). Згідно повідомлення Відділу у Троїцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 0228 від 07.02.2018, [PERSON] отримав державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 10,9988 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER]), який зареєстровано 01.02.2003 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 18 на підставі рішення Покровської сільської ради від 24.12.2002 за № 24/36 (а.с. 7). Заповітом від 10 травня 2011 року [PERSON] усі свої права та обов'язки, які належали йому на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на час смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідає після своєї смерті [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії довідки № 439 від 11.04.2017, виданої Покровською сільською радою Троїцького району Луганської області, померлий [PERSON] мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті разом з ним мешкали та були зареєстровані: невістка - [PERSON], онука - [PERSON], правнука - [PERSON], правнука - [PERSON], співмешканець невістки - [PERSON] (а.с. 48). Згідно копії паспорту громадянина України, виданого на ім'я [PERSON], місцем реєстрації останньої є: [ADDRESS], тому позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 4). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) [NUMBER] від 22.03.2018, наданою Троїцькою державною нотаріальною конторою Луганської області, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, була заведена 01.03.2017. Заповіт від 10.05.2011, складений [PERSON] за життя на ім'я позивача є чинним. Заяв про відмову від прийняття спадщини від позивача як спадкоємця за заповітом спадкова права не містить.(а.с. 35, 36,37, 43-46). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом, який є чинним, відмови від прийняття спадщини не вчиняла, а також те, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223, 1225, 1261 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 131 ЗК України,

Outcome: approved