Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 01 грудня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 11, 54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ № 036742, виданим на ім’я останньої 26 вересня 2002 року. 13 червня 2012 року [PERSON] вчинила нотаріально посвідчений заповіт, яким після своєї смерті вищезазначену земельну ділянку заповіла [PERSON] Відповідач по справі, [PERSON], є спадкоємцем майна померлої за законом першої черги. Позивачка вказує, що на думку відповідача він також має право на спадкове майно, не дивлячись на волю померлої, вираженої в заповіті, який до теперішнього часу не змінено та не відмінено. Таким чином, позивачка просить суд визнати за нею право власності на вищезазначене спадкове майно. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав на те, що він є спадкоємцем майна померлої за законом першої черги як син померлої, на даний час він є непрацездатним, так як перебуває на пенсії, а тому, не дивлячись на заповіт, має право на обов’язкову частку у спадщині. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ № 036742 [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 11, 54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ № 036742, виданим на ім’я останньої 26 вересня 2002 року (а.с.8). 13 червня 2012 року [PERSON] вчинила нотаріально посвідчений заповіт, яким після своєї смерті вищезазначену земельну ділянку заповіла [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 374433 [PERSON] померла 01 грудня 2013 року (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії ЯС № 443630 [PERSON] є дочкою [PERSON], прізвище позивачки було змінено у наслідок укладення шлюбу (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії ЯЩ № 565329 [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.18). На даний час [PERSON] є пенсіонером, тобто непрацездатною особою (а.с.19). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов’язкова частка). В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов’язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов’язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом було встановлено, що 01 грудня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді відповідної земельної ділянки. 13 червня 2012 року [PERSON] вчинила нотаріально посвідчений заповіт, яким після своєї смерті вищезазначену земельну ділянку заповіла своїй дочці [PERSON] Відповідач по справі, [PERSON], є сином померлої, на даний час та на момент відкриття спадщини відповідач був непрацездатним. З оглядом на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивачка по справі є спадкоємцем майна померлої своєї матері за заповітом, враховуючи, що померла на підставі наданих доказів є власницею зазначеного спадкового майна, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивачка має право на спадкове майно, за наступної умови. Так, відповідач є сином померлої спадкодавиці, на момент відкриття спадщини і до теперішнього часу відповідач є непрацездатним, а тому останній має право, незалежно від змісту заповіту, на обов’язкову частку у спадщині. Оскільки у разі прийняття спадщини позивачкою та відповідачем за законом їм би належало спадкове майно у рівних долях, по ? частині кожному, то обов’язкова частка у спадщині відповідача повинна становити половину ? частини спадкового майна, тобто ? частину. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, визнавши за позивачкою право власності на ? частини спадкового майна, а за відповідачем, визнати право власності на ? частину спадкового майна відповідно. На підставі ст.ст 328, 1216, 1218,1223, 1241, 1268 ЦК України,

Outcome: partial