Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про визнання права на спадкове майно. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] а саме на: земельну частку (пай) площею 6,15 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» на території Охрамієвицької сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН №067647. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Позивачка належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні вимог позивачки. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в с. М. Данилівка, Дергачівського району, Харківської області. Батьками позивачки є « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.01.1980. 08 жовтня 1988 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] »(свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 08.10.1988 р.). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00023919086 від 12.09.2019 р. дівоче прізвище матері позивачки є [PERSON] . Мати змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » після укладення шлюбу з батьком позивачки. 21 березня 1989 року батьки розлучилися та мати взяла своє дівоче прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 00023917521 від 12.09.2019 р. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, про що Охрамієвицькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області складено відповідний актовий запис за № 34 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Охрамієвицької сільської ради Корюківського району Чернігівської області та була включена в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 067647 на земельну частку розміром 6,15 умовних кадастрових гектари, нормативна грошова оцінка на момент смерті 22 187,00 грн. Саме на дане майно після смерті матері відкрилась спадщина. Мати своїм майном не розпорядилась, заповіт не склала. Відповідно до довідки Виконкому Охрамієвицької сільської ради від 24.02.2020 року № 204 [PERSON] фактично вступила у володіння і управління спадковим майном після смерті громадянки [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до норм ЦК УРСР позивачка фактично прийняла спадщину, бо вступила в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна є лише -- донька покійної - [PERSON] Тому вона виявила бажання отримати правовстановлюючі документи вже на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай), для подальшого розпорядження цим майном, але мені повідомили що наявність свідоцтва про право на спадщину є обов`язковою вимогою для оформлення земельних ділянок. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження дійсності отримання покійною документа на земельну частку (пай) позивачка звернулася з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 454,00 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачкою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved