Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на лікування та поховання спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , в сумі 42869 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за законом звернулися позивач та донька померлого - [PERSON] . Останній нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неподанням правовстановлюючих документів. У зв`язку з цим, [PERSON] звернулася до суду про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.01.2018 року позов [PERSON] задоволено. Визначено, що розмір часток [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] у спільній сумісній власності становить на квартиру [ADDRESS] - по Ѕ частині, на автомобіль «Renault Clio Symbol 1.4», легковий седан-В, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] - по Ѕ частині; на автомобіль ВАЗ-2108, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] - по Ѕ частині. Припинено право спільної сумісної власності на вказане майно. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на наступне майно: ј частину квартири [ADDRESS] , ј частину автомобіля «Renault Clio Symbol 1.4», легковий седан-В, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] ; ј частину автомобіля ВАЗ-2108, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , на ј частину автомобіля ВАЗ-2108, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] ; у визнанні право власності на автомобіль марки Renault Clio Symbol 1,4, легковий седан-В, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , було відмовлено. Померлий [PERSON] перед смертю тяжко хворів, тому у зв`язку з його лікуванням та похованням позивач понесла витрати, які просила відповідно до ст. 1232 ЦК України стягнути з відповідача, яка в добровільному порядку відмовляється їй відшкодувати. 13.01.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження у цивільній справі за позовом в поряду спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не надала. Заслухавши представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.2016 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.14). Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які прийняли спадщину, подавши в установлений строк у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.01.2018 року позов [PERSON] задоволено. Визначено, що розмір часток [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] у спільній сумісній власності становить на квартиру [ADDRESS] - по Ѕ частині, на автомобіль «Renault Clio Symbol 1.4», легковий седан-В, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] - по Ѕ частині; на автомобіль ВАЗ-2108, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] - по Ѕ частині. Припинено право спільної сумісної власності на вказане майно. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на наступне майно: ј частину квартири [ADDRESS] , ј частину автомобіля «Renault Clio Symbol 1.4», легковий седан-В, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] ; ј частину автомобіля ВАЗ-2108, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] (а.с.8-10). Відповідно до постанови Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , на ј частину автомобіля ВАЗ-2108, легковий, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] ; відмовлено у визнанні права власності на автомобіль марки «Renault Clio Symbol 1.4», легковий седан-В, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 11-13). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 року в частині визначення, що розмір частки у спільній власності на картину № [NUMBER] по [ADDRESS] [PERSON] , який помер [INFO] , становить ј частина, а [PERSON] - ѕ частини, припинення права спільної сумісної власності на вказану квартиру, визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/8 частину квартири, а також відмову в задоволенні вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на автомобіль марки «Renault Clio Symbol 1.4», скасувати, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11.01.2018 року в цій частині залишити в силі. Позивач [PERSON] здійснила поховання свого чоловіка [PERSON] та понесла витрати на його поховання, на його лікування, проте відшкодування зазначених витрат від спадкоємця не отримала до цього часу. На лікування чоловіка [PERSON] позивач витратила 37558 грн., що підтверджується наданими квитанціями (а.с.21-36). Витрати позивача на поховання підтверджуються розрахунковими документами, а саме № 10397 на суму 6165,8 грн., № [NUMBER] на суму 1555 грн., № [NUMBER] на суму 1500 грн. (а.с.16-19). Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача витрати на доставку померлого [PERSON] з морга м. Харкова до місця м. Полтави в сумі 2800 грн., оплату особам, які несли гроб - 600 грн., оплата відспівування на цвинтарі батюшкою - 500 грн., поминальний обід на 38 осіб - 4710 грн., цукерки та печиво - 800 грн. Таким чином, витрати на загальну суму 17561 грн. Також позивачем встановлено пам`ятник, згідно квитанції за № 2929 нею сплачено за його установку 75000 грн (а.с. 20). Відповідно до частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Статтею 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші). Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Зі змісту вищенаведеної норми слідує, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями, а тому поминальний обід, виготовлення та встановлення пам`ятника не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 р. у справі № 554/1793/15-ц. Однак, з урахуванням вищевикладеної правової позиції, заявлена сума таких витрат на проведення поминального обіду та встановлення пам`ятнику не підлягає відшкодуванню. Враховуючи те, що спадкоємцями першої черги після [PERSON] є його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] , які прийняли спадщину, тому враховуючи, що розміри часток спадкоємців у спадщині після померлого [PERSON] є рівними, то суд вважає, що відшкодування понесених позивачем витрат на лікування та поховання [PERSON] має бути пропорційно частці у спадщині. Водночас, суд відхиляє позовні вимоги в частині стягнення витрат, які не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме в частині позовних вимог про стягнення витрат на доставку померлого [PERSON] з морга м. Харкова до місця м. Полтави у сумі 2800 грн., оплату особам, які несли гроб - 600 грн., відспівування на цвинтарі батюшкою - 500 грн., витрати на цукерки та печиво - 800 грн. З наданих письмових доказів убачається, що витрати на поховання, передбачені ст. 1232 ЦК України, становлять 9220,8 (а.с. 16-18). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 4610,4 грн., що становить Ѕ частину витрат на поховання. Зокрема, відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Згідно наданих письмових доказів на лікування позивачем витрачено 37558 грн., що підтверджується чеками на придбання ліків та лікування (а.с.21-36). Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме про відшкодування Ѕ частини витрат позивача на лікування та поховання спадкодавця - 18779 грн. та 4610,4 грн. відповідно, всього 23 389,4 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позовних вимог - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимогою. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено судом, 05.09.2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Оніпко Т.Є., яка діє на підставі свідоцтва № 005 про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.07.1993 року, укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до розрахункової квитанції №55/7 від 03.12.2019 року витрати на правову допомогу в зв`язку з розглядом справи складають 8 000 гривень (а.с. 58). Крім того, суду надано розрахунок за надану позивачу професійну правову допомогу та акт виконаних робіт. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 4364,8 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 420 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial