Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Казанківської районної державної адміністрація Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав. Мотивуючи свої вимоги позивач вказала, що відповідач, [PERSON] , являється її рідним батьком, який протягом тривалого часу не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про неї, матеріальної допомоги не надає. 06.08.2020 року Казанківською районною державною адміністрацією надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що відповідач участі у її вихованні не приймає, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим вона просить винести рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неї та стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на її користь. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила справу слухати без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просив справу слухати без його участі. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу у відсутність представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частини 1, 4 статті 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно копії свідоцтва про народження, яка міститься в матеріалах справи, [INFO] в с. Белівка, Казанківського району, Миколаївської області народилася [PERSON] , про що виконкомом Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, Україна зроблено відповідний запис № 05. Батьками останньої записані [PERSON] та [PERSON] . (а.с.14) Відповідно до довідки наданої Казанківським професійним аграрним ліцеєм № 207 від 25.06.2020 року, [PERSON] , навчається на ІІ курсі, денної форми навчання по професії «Кухар, кондитер», строк навчання з 01 вересня 2018 року по 28.02.2022 рік. Знаходиться на неповному державному забезпеченні.(а.с.18) Згідно психолого - педагогічної характеристики наданої Казанківським професійним аграрним ліцеєм, [PERSON] , [INFO] , комунікабельна, чуйна, творча учениця, володіє середнім інтелектуальним рівнем, ввічлива, з почуттям гумору, проживає окремо від батька, який не приймає участі в житті та навчанні дитини.(а.с.19) Відповідно до довідки наданої Казанківським професійним аграрним ліцеєм, [PERSON] за період навчання з 01.01.2020 року по 30.06.2020 рік отримала стипендію в розмірі 3 144 грн. 33 коп.(а.с.10) Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, [PERSON] за період з 1 кварталу 2020 року отримала дохід з Казанківського професійного аграрного ліцею - 1 564 грн. 08 коп. (а.с.11) Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування соціального страхування, відомості щодо [PERSON] відсутні.(а.с.12) В матеріалах справи наявні копія паспорта громадянина України та картка фізичної особи - платника податків [PERSON] , [INFO] . (а.с.13) Згідно довідки наданої КНП Казанківської районної ради «Казанківський центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] , [INFO] , не перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря.(а.с.17) Згідно висновку органу опіки та піклування Казанківської райдержадміністрації №01-18/18/376 від 06.08.2020 року орган опіки та піклування вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] .(а.с. 16) Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про доньку та займатись її вихованням. Відповідач зі свого боку не надав заперечень проти цього, навпаки позов визнав повністю. Такі дії відповідача свідчать про свідоме та винне нехтування своїми батьківськими обов`язками. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини. Крім того, заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Відповідно до ч. 2 статті 179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 3 статті 32 ЦК України неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що із позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину мають право звернутися лише батьки (усиновлювачі) дитини, піклувальники або інші законні представники. Згідно наказу № 35 від 18 листопада 2020 року дитину залишину без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , [INFO] до моменту прийняття рішення про встановлення піклування. (а.с.73) З матеріалів справи вбачається, що на момент подання позовної заяви, рішення про встановлення піклування стосовного [PERSON] не приймалося, та підтвердження про прийняття такого рішення а матеріалах справи відсутнє. На підставі вищевикладеного суд приходиться до висновку, що в цій частині позову слід відмовити, у зв`язку з передчасним його поданням.

Outcome: partial