Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

До суду надійшла позовна заява. Справа розглядалася неодноразово. Під час нового розгляду справи, змінено склад учасників судового розгляду та змінено предмет позову. Справа розглядається відповідно до позовної заяви в останній редакції (т. 2 а.с.86). Позивач в позовній заяві, відповідно до усних уточнень, просить суд: 1) скасувати державний акт на земельну ділянку по [ADDRESS] серія [NUMBER] від 02.10.2000 року виданий на ім'я [PERSON]; 2) скасувати державний акт на земельну ділянку по [ADDRESS] серія [NUMBER] виданого 22.09.2010 року на ім'я [PERSON]; 3) визнати недійсним договір дарування земельної ділянки [NUMBER] від 04.02.2009 року, укладеного між позивачем та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Кодаківської сільської ради від 27.04.2000 року № 21 [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,543 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, на підставі рішення ради [PERSON] був 02.10.2000 року виданий державний акт на право власності на цю земельну ділянку. 04.02.2009 року [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] та житловий будинок 1954 року побудови, який знаходиться на ній. При реєстрації права власності на земельну ділянку з'ясувалось, що це право зареєструвати неможна, оскільки державний акт сусіди містить вказівку на такі межі сусідської земельної ділянки, що, по-перше, не відповідає фактичному використанню земельної ділянки, по-друге, план зовнішніх меж проходить під її будинковолодінням, а інша частина будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці, яка належить [PERSON], тобто частина її будинку, сарай, криниця, огорожа та ворота опинилися на території [PERSON] Отже при розробці технічної документації на земельну ділянку були допущені помилки. Тому позивач просила позов задовольнити. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON], Кодаківська сільська рада Васильківскього району Київської області повідомлені належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися про причини неявки суд не повідомили. До суду надійшла заява [PERSON], в якій остання позов визнала просила розглядати справу за її відсутності. Треті особи надіслали до суду листи про слухання справи у відсутності їх представників. Суд, дослідивши письмові матеріали, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Справа розглядалася неодноразово, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18.07.2012 року скасовано всі попередні судові рішення та зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що правовстановлюючим документом на земельну ділянку є не державний акт, а договір дарування земельної ділянки, і таку вимогу розглянуто не було. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що як вбачається із державного акту на право власності, виданого 02.10.2000 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,543 га, з яких: 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, 0,293 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на [ADDRESS] Згідно договору дарування земельної ділянки від 04.02.2009 року, посвідчений державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Смоліною І.В. реєстр [NUMBER], [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,543 га, що розташована на [ADDRESS], землю передано для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,293 га, право власності на будинковолодіння зареєстроване за [PERSON], що підтверджується витягом із реєстрації права власності на нерухоме майно. 21.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки від 21.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Москалюком В.М., реєстр. номер [NUMBER]. Згідно вказаного договору дарування земельної ділянки [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,604 га що знаходиться у віданні Кодаківської сільської ради Васильківського району, Київської області для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 22.09.2010 року, свідчить про те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS], кадастровий № [NUMBER]. Державний акт видано на підставі договору дарування земельної ділянки від 21.09.2006 року № [NUMBER]. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 27.06.2014 року №3120/14-41 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,543 га, що розташована в [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] не відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою. Частина об'єктів нерухомого майна: сарай «Г», сарай «Ж», криниця «К», погреб «Д», а також частина житлового будинку (1954р) «Б» становить 0,0021 га (21 кв.м.), які на даний час знаходяться у приватній власності [PERSON], розташовані за межами земельної ділянки, яка згідно договору дарування належить [PERSON] та знаходяться в межах земельної ділянки, яка згідно державного акту на право приватної власності належить [PERSON] По фактичному користуванні земельної ділянки [PERSON] об'єкти нерухомого майна знаходяться в межах цієї земельної ділянки. Між площею та межами фактичного користування земельними ділянками, що розташовані по [ADDRESS] та по [ADDRESS] існують певні відхилення між площею та межами, які зазначені в правовстановлюючих документах виданих на ім'я [PERSON] та [PERSON] Існує накладання площею 0,0392 га, земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності [PERSON] на земельну ділянку, якою фактично користується [PERSON] Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2, п. в ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною; Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Нормами ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається з договору дарування земельної ділянки та технічного паспорту на будинок, [PERSON] подаровано [PERSON] земельну ділянку, на якій розміщено житловий будинок 1954 року побудови, який знаходиться за адресою [ADDRESS] Отже, наслідками спірного договору дарування земельної ділянки мало бути перехід прав власності на будинок та прав на земельну ділянку на якій розміщено вказаний будинок. Натомість, земельна ділянка не охоплює собою подарований житловий будинок, що має наслідком розміщення будинку, належного позивачу, частково на земельній ділянці [PERSON], а частково на земельній ділянці [PERSON] Позивач [PERSON] стала власником земельної ділянки після укладення договору дарування земельної ділянки, і дізналася про порушення свого права звернулася до суду в межах встановленого законом строку позовної давності. Враховуючи викладене, та те, що [PERSON] визнала позов повністю, то вимоги позивача до [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Щодо вимог до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку по [ADDRESS] серія [NUMBER] виданого 22.09.2010 року на ім'я [PERSON], то суд виходить з того, що правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку [PERSON] є не державний акт, а договір дарування земельної ділянки від 21.09.2006 року, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] Оскільки позивачем не заявлялося вимог про визнання недійним договору дарування земельної ділянки від 21.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], то і відсутні підстави для скасування державного акту на земельну ділянку по [ADDRESS] серія [NUMBER], виданого 22.09.2010 року на ім'я [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 21.09.2006 року № [NUMBER]. Виходячи з викладеного, позовні вимоги до [PERSON] є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються відповівдно до задовлений позовних вимог на [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: partial