Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Заступник прокурора Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство „[PERSON] лісове господарство до [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON], Реєстраційної В судове засідання сторони не з 'явилися, до суду представники позивачів та відповідача [PERSON] РДА надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] та 3-тя особа по про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином судовими повідомленнями, причину неявки суду не повідомили. Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю за таких підстав. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набвається на підствах , що не заборонені законом, зокрема правочинів. Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено, що розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації від 21.11.2012 № 660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу рекреаційного призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району для передачі її у власність для індивідуального дачного будівництва. На виконання вказаного розпорядження державним реєстратором реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції внесено відомості, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим № 6321655800:01:005:0110, а саме: в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено записи про право власності від 02.08.2013 № 4705688 за [PERSON] та від 03.10.2014 року № 16240917 за [PERSON]. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цих кодексом або за результатамиаукціону. Відповідно до ст.373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Також було встановлено, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення ДП „[PERSON] лісове господарство. Згідно ст. 55 ч 1 Земельного Кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Відповідно до вимог ст. 210 ЗК України, угоди, укладені з порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Статтею 215 ЦК України передбачено, що недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину. Статтею 203 ч. 1 Цивільного Кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного Кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 21 Земельного Кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: - визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам ; - визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; - відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; - притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Відповідно до ст. 378 Цивільного Кодексу України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство „[PERSON] лісове господарство.

Outcome: approved