Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки до відповідача ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Промінь», згідно якого просить розірвати договір оренди земельної ділянки, від 10 листопада 2006 року № 033, зареєстрованого у книзі державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському райвідділі Дніпропетровської обласної Регіональної філії Центру державного земельного кадастру від 08.09.2008 року за № 040811901268 та зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку кадастровим номером -1221085500:01:066:0609 В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником земельної ділянки (паю) площею 4.43 га., кадастровий номер 1221085500:01:066:0609, розташованої на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року та Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до договору оренди землі від 10 листопада 2006 року № 033. зареєстрованим Верхньодніпровським районним відділом земельного кадастру 08.09.2008 року № 040811901268, земельна ділянка була передана нею відповідачу. Відповідач грубо порушує п.8 та 10. укладеного договору, користуючись її земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату згідно умов договору. В листопаді цього року припинив дію договір оренди земельної ділянки № 033 від 10.11.2006 року, що був укладений між нею та ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Промінь» на 10 років та зареєстрований у книзі записів договорів оренди землі у Верхньодніпровському райвідділі Дніпропетровської обласної регіональної філії Центру державного земельного кадастру, запис від 08.09.2008 року за № 040811901268. Продовжувати орендні відносини з даним сільськогосподарським підприємством вона не мала наміру, оскільки орендну плату відповідно до умов договору їй не сплачували, але керівництво відповідача не погоджувалось вирішити питання про повернення земельної ділянки в добровільному порядку, погрожуючи, що відберуть у неї землю. Також на її вимогу не надали другий примірник Додаткової угоди до договору № 033 від 10.11.2006, виданої 29.08.2016 року, яку ніби-то вона уклала з відповідачем. Проте дану додаткову угоду вона не укладала і про факт її існування їй стало відомо лише після отримання відомостей із Державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відповідачем було порушено вимоги п. 7 договору оренди земельної ділянки, згідно якого про продовження відносин з оренди землі він повинен був повідомити її за 30 днів до закінчення терміну дії договору в письмовій формі. Але будь-яких листів-повідомлень вона не отримувала. Порушення відповідачем умов договору негативно впливає на її матеріальний стан та порушує її права та охоронювані законом інтереси, що й стало підставою звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому пояснив, що позивач неправильно трактує строк припинення чинності договору оренди, який визначається у 10 років з моменту його державної реєстрації, таким чином договір оренди припиняє свою чинність лише в 2019 році. Крім того позивач видала довіреність на ім'я громадянина [PERSON], який в 2011 році отримав орендну плату за даним договором за 10 років в сумі 15000 грн. Тому відповідач належним чином виконує умови договору та діє у відповідності з чинним законодавством. Так як законом передбачено можливість виконання зобов'язання на перед. Крім того, позивач пропустила строк позовної давності, вказуючи, що орендна плата не стягується з 2006 року, але гр. [PERSON], отримав орендну плату та сплатив всі необхідні податки. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступними підставами. За вимогами ст.11 ЦПК України- суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Ст.13 Закону України «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є власником земельної ділянки площею 4.43 га., кадастровий номер 1221085500:01:066:0609, розташованої на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року, згідно якого за позивачкою визнано право власності на зазначену земельну ділянку (пай) в зв'язку з втратою нею Державного акту про право власності на землю та на підставі Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 10.11.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на умовах своєчасного внесення орендної плати, з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та з урахуванням коефіцієнта індексації, строком на 10 років, який зареєстрований книзі записів договорів оренди землі у Верхньодніпровському райвідділі Дніпропетровської обласної регіональної філії Центру державного земельного кадастру, запис від 08.09.2008 року за № 040811901268 Відповідно до п. 10 укладеного між сторонами договору, орендна плата сплачується орендарем у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, складаючи 540 грн., за календарний рік або у вигляді сільськогосподарської продукції. Відповідно до п. 12 розділу 4 укладеного між сторонами договору орендна плата вноситься у такий термін один раз на рік після збору урожаю до першого грудня поточного року. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до наданої представником відповідача копії відомості про видачу орендної плати встановлено, що орендна плата за договором, укладеним між сторонами, виплачувалась представнику позивача [PERSON], 21.01.2011 року, за період з 2006 року по 2016 рік в сумі 15000 грн., що підтверджується підписом гр.. кутузова Д.А,. про її отримання. Відповідно до наданої суду копії довіреності, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, від 12.01.2011 року, встановлено, що [PERSON], уповноважила [PERSON], управляти належною їй земельною ділянкою площею 4.430 га., що розташована на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в тому числі і отримувати орендну плату. Відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконувати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язань чи звичаїв ділового обороту. Таким чином відповідач сплативши орендну плату представникові позивача наперед діяв у відповідності із чинним законодавством, яким допускається виконання обов'язку достроково. А укладеним між сторонами договором ніяких заборон з цього приводу не передбачено. Крім того, починаючи з 2006 року по 2016 рік позивач претензій з приводу невиплати їй орендної плати ні до відповідача, ні до свого представника не пред'являла, а також не ставить і вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі перед судуом, з чого суд робить висновок про те, що її влаштовувала дана ситуація. Також виходячи з того, що позивач уповноважила відповідача бути своїм представником з приводу управління земельною ділянкою в тому числі і отримувати орендну плату, у випадку, якщо представник не передавав їй кошти, отримані як орендну плату, позивач повинна була пред'явити вимоги саме до нього. Так як відповідач надав докази того, що орендна плата ним сплачувалась належному отримувачу, представнику позивачки. Питання щодо сплати орендної плати у належному розмірі судом не досліджуються та не вирішуються, так як відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки з приводу невиплати їй орендної плати за період з 2006 по2016 роки, а не з приводу виплати орендної плати в неналежному розмірі. Таким чином з наданих представником відповідача доказів вбачається, що протягом дії укладеного між сторонами договору обов'язки відповідача щодо сплати орендної плати, виконувались відповідно до умов укладеного договору. Орендну плату отримувала уповноважена на її отримання особа. Посилання представника позивача на те, що на даний час дана довіреність скасована, не впливає на виконання відповідачем своїх обов'язків за договором оренди земельної ділянки, так як згідно оглянутої в судовому засіданні заяви позивача [PERSON], про відкликання довіреності, виданої [PERSON], вбачається, що така заява подана позивачем до нотаріальної контори лише 06.10.2016 року. Тобто вже після отримання орендної плати представником за вказаний позивачем період в 2011 році, а саме в час, коли довіреність на представництво інтересів позивача [PERSON], була чинною. Таким чином, відповідач проводив виплату орендної плати уповноваженій позивачем на це особі. І в свою чергу уповноважена особа отримувала орендну плату в межах своїх повноважень. Посилання представника позивача на те, що [PERSON], є одним із засновників ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Промінь», не визначає, що дана особа не може бути представником позивача, так як таких обмежень законодавством не передбачено. Також суду недоведено, що представник вчинив правочин від імені особи, яку він представляє в своїх інтересах або інтересах іншої особи, представником якої він є одночасно. Виходячи з вищевикладеного за підставами систематичної несплати орендної плати договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та в відповідачем розірваний бути не може. Також позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки та повернути їй земельну ділянку, виходячи з того, що відповідач продовжив строк укладеного договору на новий термін, шляхом складання додаткової угоди, яку вона не підписувала, не попередивши її про це у 30 денний термін до закінчення чинності договору. Проте за даними підставами договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами також не може бути розірваний виходячи з наступного. Відповідно до п. 38 укладеного між сторонами договору, встановлено, що договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. На договорі вказано дата його складання 10.11.2006 року. Державна реєстрація договору проведена 08.09.2008 року. Згідно п. 7 укладеного договору оренди земельної ділянки, договір укладений строком на десять років. Таким чином договір набрав чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 08.09.2008 року, відповідно він є чинним до 08.09.2018 року. З чого випливає, що строк попередження позивачки про продовження строку договору оренди земельної ділянки ще не настав. Відповідно і підстави для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки за цією обставиною відсутні. З наданої суду Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається щодо до договору № 033 від 08.09.2008 року укладалась додаткова угода 29.08.2016 року. Позивач посилається на те, що вона дану угоду не підписувала, Проте на час укладання даної додаткової угоди ще діяла довіреність видана позивачкою на ім'я [PERSON] Але враховуючи той факт, що позивач не ставить перед судом вимоги визнати недійсною додаткову угоду з приводу того, що вона її не підписувала, тому даний факт в суді не досліджується та рішення з його приводу не приймається у відповідності із ст. 11 ЦПК України. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення. суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн.. 20 коп., відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають та покладаються на позивача. Крім того судом встановлено, що позивач заявляючи дві позовні вимоги сплатила судовий збір лише за однією вимогою, тому суд вважає, що з позивачки на користь держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 640 грн. Посилання представника відповідача, що вартість земельної ділянки на даний час збільшилась ніякими доказами не підтверджена. А твердження, що за іншою аналогічно справою встановлено, що вартість земельної ділянки, яка обробляється відповідачем, складає 113737.15 грн., не може бути застосована до даної справи, так як доказів того, що вартість даних земельних ділянок є одноковою суду не надано.

Outcome: approved