Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Львова звернулась із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Відділ «Служби у справах дітей» Шевченківського району управління «Служби у справах дітей ДП гуманітарної політики Львівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини закордон без згоди батька. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: З 10 вересня 2005 р. по 15 серпня 2011 р. позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] . 15 серпня 2011 року шлюб між ними розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова. З моменту розлучення і по сьогоднішій день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини. Відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає разом з позивачем, яка самостійно несе усі витрати по утриманню сина, належним чином піклується про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням приймати участь в утриманні їх спільного сина, однак її звернення залишилось без задоволення. B травні 2019 року на адресу позивача надійшло запрошення для неї та її сина [PERSON] до Республіки Італія від бабусі [PERSON] яка являється мамою позивача та бабцею її сина, є громадянкою України але з 1997 року і по сьогоднішній день проживає в м. Неаполь Італійської Республіки. Позивач разом з сином [PERSON] має намір влітку 2019 року, відвідати своїх рідних в Італії та відпочити. На думку позивача така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку її дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надасть її мама, вона матиме можливість оздоровити сина в морському кліматі. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини, однак він відмовляв, мотивуючи тим, що він рекомендує дитині відвідувати родичів коли він підросте. Тому вона змушена звернутись до суду та просить надати дозвіл на виїзд дитини закордон без згоди батька. Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений судом термін до суду не подано. Заяви (клопотання) учасників справи: представник позивача - адвокат Сигінь Ю.М. - 03.07.2019 року подав заяву в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду, просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.57); представник третьої особи - Відділ «Служби у справах дітей» Шевченківського району управління «Служби у справах дітей ДП гуманітарної політики Львівської міської ради Брикса Р.З. - 03.07.2019 року, подав заяву про розгляд справи у його відсутності (59-60). Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі на 02.07.2019 року (а.с.42-43); Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02.07.2019 року справу призначено до судового розгляду по суті на 05.07.2019 року (а.с.51-53); В судове засідання 05.07.2019 року: позивач - [PERSON] не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 55). Причини неявки не відомі. Заяв та клопотань не надходило; представник позивача [PERSON] - адвокат Сигінь Ю.М. - в судове засідання не з?явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про повідомлення осіб про дату, час та місце судового засідання (а.с.54). Подав заяву в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду, просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.57); відповідач - [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 47); крім того виклик відповідача - [PERSON] здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади Україна (а.с.57). Причини неявки не відомі. Заяв та клопотань не надходило. представник третьої особи - Відділ «Служби у справах дітей» Шевченківського району управління «Служби у справах дітей ДП гуманітарної політики Львівської міської ради Брикса Р.З., не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 56), про що свідчить відмітка про отримання судової повістки (а.с.56). Подав заяву про розгляд справи у його відсутності (59-60). Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: [PERSON] та [PERSON] є батьками - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень 29 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 4860 (а.с.32). В травні місяці 2019 року, позивач [PERSON] отримала запрошення у гості тана відпочинок від [PERSON] для неї та її сина [PERSON] до Республіки Італія м. Неаполь (а.с. 6-30) [PERSON] є матір?ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим Львівським міським бюро ЗАГС, про що в книзі записів актів громадянського стану 02 лютого 1967 року зроблено відповідний актовий запис № 665 (а.с.34). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, вивчив доводи представника позивача, дослідивши додані до позовної заяви докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що позивач, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити соціально - культурний розвиток та належний відпочинок для дитини, а також забезпечити зустріч дитини з рідною бабцею. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оцінюючи зібрані по справі, докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дитини та враховуючи, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за межі України, а також беручи до уваги той факт, що обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування не має, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням строку його початку й закінчення. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до абз.4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», та положень ст.. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності, враховуючи вимоги позивача, які направлені на досягнення та реалізацію інтересів дитини, - оцінив доведені докази що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 26 грудня 2009 року №14 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, такі доводи в частині доведеності позовних вимог є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved