Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати п. 1.6 рішення сесії Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року за № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення», визнати недійсним договір про визнання особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 03.10.2016, укладений між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та СПД-ФО [PERSON] (на час укладення договору), зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] площею 24 кв.м. вартістю 52726,32 грн., привівши її у стан, не гірший ніж було отримано за договором, стягнути з відповідачів в користь прокуратури Львівської області 5600 гривень судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що п.1.6 рішення сесії Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року за № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту СПД- ФО [PERSON] на встановлення малої архітектурної форми по [ADDRESS] для встановлення та обслуговування об'єкту торгівельного призначення строком на 5 років. П. 2.2. даного рішення передбачено зобов'язання суб'єкта підприємницької діяльності на укладення договору особистого строкового сервітуту з управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради. На підставі вищевказаного рішення між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради в особі міського голови та СПД- ФО [PERSON] 03.10.2016 року укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 24 кв м. в [ADDRESS] терміном дії 5 років з моменту підписання. П.1.1 Договору передбачено, що предметом такого є особистий строковий сервітут, встановлений виключно СПД- ФО [PERSON] на територію (об'єкт благоустрою) в [ADDRESS], на якій буде розміщено тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності площею 24,0 кв м., а об'єктом особистого строкового сервітуту є територія (об'єкт благоустрою), розташування та межі якої зазначено в схемі розміщення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Однак, укладений договір особистого строкового сервітуту суперечить вимогам земельного, природоохоронного законодавства та підлягає визнанню недійсним, а рішення ради скасуванню з наступних підстав. 09.11.2012 року сесією Дрогобицької міської ради прийнято рішення № 769 «Про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м.Дрогобича». Відповідно до генерального плану міста Дрогобича, територія, яка відведена під розміщення тимчасових споруд згідно умовних позначень, належить до території лісів та лісопарків та згідно експлікації відноситься до міських та районних парків, скверів, зон відпочинку. Згідно плану зонування території міста Дрогобича, затвердженого рішенням сесії Дрогобицької міської ради №964 від 20.02.2013, вище згадана територія відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони - зона озеленених територій загального користування. Згідно відповіді відділу Держгеокадастру у м.Дрогобичі Львівської області № 10/1322/0.0-295/2-17 від 01.02.2017р. землі парку по [ADDRESS] згідно до Державної статистичної звітності форми 6-зем належить до категорії земель рекреаційного призначення (шифр рядка 86). Інформація про власників чи землекористувачів земель парку по [ADDRESS] у відділі відсутня, протягом 2014-2016 років технічна документація щодо земельних ділянок відділом Держгеокадастру не погоджувалася. Згідно відповіді відділу Держгеокадастру у м.Дрогобичі Львівської області № 10/1322/0.0-653/2-17 від 20.03.2017р. нормативно грошова оцінка наданої земельної ділянки становить 52726,32 грн. Прийняте рішення сесії Дрогобицької міської ради № 1728 від 23.09.2015 та укладений між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та СПД-ФО [PERSON] договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 03.10.2016р. унеможливлює таке використання. Згідно листа Дрогобицької міської ради №3-32/1303 від 17.02.2017 року вбачається, що рішенням сесії №215 від 31.03.2013 року «Про визнання виконавчого комітету Дрогобицької міської ради органом приватизації та орендодавцем комунального майна територіальної громади м.Дрогобича» повноваження виконавчому комітету на укладення договорів земельних сервітутів не надавались. Однак, в даному випадку договір земельного сервітуту укладено саме виконавчим комітетом ради, а не Дрогобицькою міською радою. При винесені рішення сесії рішення сесії Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 року за № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» та укладення договору особистого строкового сервітуту було порушено ряд законодавчих актів. Зокрема, даним рішенням сесії семи суб'єктам підприємницької діяльності надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту та в подальшому укладеного договори особистого строкового сервітуту на територію в [ADDRESS] без виготовлення проекту землеустрою та зазначення конкретного місця розташування земельних ділянок. Згідно п. 1.2 договору розташування та межі території зазначається в схемі розміщення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди, яка є додатком до договору. Дана схема розміщення ТС для здійснення підприємницької діяльності, затверджена начальником відділу містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради, засвідчує фактичне передання земельної ділянки площею 24 кв. м. саме СПД-ФО [PERSON] за договором для розміщення тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (ст.100 Земельного кодексу України). Однак, укладений 03.10.2016р. між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та СПД-ФО [PERSON] договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності не зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що підтверджується листом Дрогобицької міської ради № 3-32/905 від 06.02.2017р. Крім цього, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON], на даний час, не є суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки вказану діяльність 03.01.2017 р. припинено за власним рішенням- номер запису 24140060002010820, вид діяльності-роздрібна торгівля одягом. Таким чином, укладання вищезгаданого договору особистого строкового сервітуту в парковій зоні призвело до порушення низки норм земельного законодавства України, використання землі не за їх функціональним, цільовим призначенням, порушення прав територіальної громади м.Дрогобича, повернення спірної земельної ділянки у державну власність, безумовно становить суспільний інтерес. Ухвалою від 18.05.2017 відкрито провадження у справі. Поряд з тим, разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення доказів, яка була задоволена частково ухвалою від 18.05.2017. Крім цього, [PERSON] подала заяву про залишення позову без розгляду з підстав подачі позову позивачем, який не уповноважений на таке. В задоволенні такої заяви судом було відмовлено ухвалою від 24.05.2018. Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник Дрогобицької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив, щодо задоволення позову, оскільки оскаржуваним рішенням Дрогобицької міської ради дійсно порушено порядок передачі земельної ділянки для встановлення малої архітектурної форми. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися в черговий раз, хоч належним чином були повідомлені про день та час слухання справи. Представник [PERSON] - [PERSON] подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак таке подано після закінчення розгляду справи по суті та оголошення вступної та резолютивної частини рішення. З Довіреності, яка наявна в матеріалах справи вбачається, що відповідач [PERSON] уповноважив двох представників щодо ведення справи, а саме: [PERSON] та [PERSON]. Із аналізу дій відповідача [PERSON] та його представників можна зробити висновок про ненадання пріоритету участі в даній цивільній справі. Таке безвідповідальне ставлення сторони відповідача до виконання своїх зобов'язань, які покладені на них чинним процесуальним законодавством України, може бути наслідком безпідставного затягування розгляду справи судом, вищевказане свідчить про перешкоджання з боку відповідача вчиненню правосуддя. Оскільки згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин, відтак суд визнав неявку представників відповідача неповажною та вирішив провести судове засідання на підставі доказів, поданих до матеріалів позовної заяви. Згідно зі статтями 4, 5, 12 ЦПК України, кожна особа має право у визначеному порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які суд захищає у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Згідно ст.16 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Згідно з ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, лише якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин прокурором обґрунтовується. Отже, звертаючись до суду із заявою про захист державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави у суді і є самостійним учасником процесу. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення ради у даних земельних правовідносинах. Таким чином, у даних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, а рішення відповідача порушує норми діючого земельного законодавства. У зв'язку з тим, що відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури правомірно звернувся з даним позовом в суд. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON], на даний час, не є суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки вказану діяльність 03.01.2017 припинено за власним рішенням - номер запису 24140060002010820, вид діяльності - роздрібна торгівля одягом (а/с 48- 50). Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що 23 вересня 2015 року 65 сесією шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення № 1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення». Даним Рішення, зокрема, у пункті 1.6. надано [PERSON], що прож. на [ADDRESS] на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв.м. на встановлення малої архітектурної форми на [ADDRESS] для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років (а/с 13-14). Пунктом 2.2. Рішення №1728 від 23.09.2015 р. передбачено суб'єктам підприємницької діяльності зазначені в п. 1.2. укласти договори особистого строкового сервітуту з управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради (Р. Росоха)) на територію (об'єкти благоустрою) в м. Дрогобич, визначені для розміщення тимчасових споруд. (а.с.14) 03 жовтня 2016 року між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №3 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Згідно з пунктами 1.1. та 1.2. предметом цього Договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» ([PERSON]) на територію (об'єкт благоустрою) в [ADDRESS], на якій буде розміщено тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності площею 24,0 кв.м., об'єктом особистого строкового сервітуту за цим Договором є територія (об'єкт благоустрою) в [ADDRESS] загальною площею 24,0 кв.м., розташування та межі якої зазначено в схемі розміщення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для розміщення підприємницької діяльності (а/с 15-17). 09 листопада 2012 року 25 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято Рішенням №769 «Про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м. Дрогобича». Відповідно до Генерального плану міста Дрогобича, територія, яка відведена під розміщення тимчасових споруд згідно умовних позначень, належить до території лісів та лісопарків та згідно експлікації відноситься до міських та районних парків, скверів, зон відпочинку (а/с 22). 20 лютого 2013 року сесією шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення №964 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території м.Дрогобича (зонінг)». Згідно з планом зонування території міста Дрогобич, вищезгадана територія належить до ландшафтно-рекреаційної зони - зона озеленених територій загального користування (а/с 23). 30 січня 2017 року Дрогобицька місцева прокуратура звернулась з запитом до Відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі Львівської області з вимогою надати наступну інформацію: до якої категорії земель належать землі парку і хто є власником чи землекористувачем [ADDRESS] (а/с 40). 01 лютого 2017 року у відповідь на запит прокурора Відділ Держгеокадастру у м. Дрогобичі надав лист, яким повідомив, що землі парку по [ADDRESS] відповідно до Державної статистичної звітності форми 6-зем належать до категорії земель рекреаційного призначення шифр рядка 86. Інформація щодо власників чи землекористувачів земель парку по [ADDRESS] у відділі відсутня, відповідно відділом не погоджувалась протягом 2014 - 2016 р.р. технічна документація, щодо земельних ділянок по вказаній адресі (а/с 41). 06 лютого 2017 року Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради у відповідь на запит позивача №04/13-2555 від 06.12.2016 р. повідомив, що договори на встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності не були зареєстровані відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, повідомляється, що територія, яка відведена під будівництво тимчасових споруд належить до території лісів та лісопарків та згідно експлікації відноситься до міських та районних парків, скверів, зон відпочинку. А згідно з планом зонування території міста Дрогобича вищевказана територія відноситься до ландшафтно-рекреаційної зони - зона озеленених територій загального користування ( а/с 27 ). 17 лютого 2017 року Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради у відповідь на лист позивача від 13.02.2017 р. №04/13-263 вказує, що рішенням сесії №215 від 31.03.2016 р. «Про визнання виконавчого комітету Дрогобицької міської ради органом приватизації та орендодавцем комунального майна територіальної громади м.Дрогобича» не передбачено повноважень щодо укладення договорів земельного сервітуту у м.Дрогобичі ( а/с 30). 22 березня 2017 року позивач отримав відповідь на запит від 21.03.2017 р., зокрема, в якій Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради вказує, що акти прийому-передачі земельних ділянок по [ADDRESS], згідно з договорами земельних сервітутів відсутні. Крім того, надано Акт обстеження земельної ділянки від 21.03.2017 р., яким встановлено, що робочою комісією здійснено виїзд на [ADDRESS] та проведено обстеження використання вищезазначених земельних ділянок згідно з умовами укладених договорів. Встановлено, що на земельних ділянках ведуться земельні роботи по влаштуванню залізобетонного монолітного фундаменту глибиною приблизно 1 м. та шириною 1,2 м. по периметру сімох земельних ділянок виділених відповідно до рішення №1728 від 23.09.2015 р. Таким чином, будівельні роботи на вищевказаній земельній ділянці проводяться без погодження з контролюючими органами та Дрогобицькою міською радою та з порушенням умов п.п. 4.4.5 договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. Статтею 60 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що особливій охороні підлягають природні території та об'єкти, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ. Природні території та об'єкти, що підлягають особливій охороні, утворюють єдину територіальну систему і включають території та об'єкти природно-заповідного фонду, курортні та лікувально-оздоровчі, рекреаційні, водозахисні, полезахисні та інші типи територій та об'єктів, що визначаються законодавством України. Згідно з статтею 63 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» рекреаційними зонами є ділянки суші і водного простору, призначені для організованого масового відпочинку населення і туризму. На території рекреаційних зон забороняються: а) господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням; б) зміни природного ландшафту та проведення інших дій, що суперечать використанню цих зон за прямим призначенням. Режим використання цих територій визначається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, місцевими радами відповідно до законодавства України. Главою 9 Земельного кодексу України встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Частиною третьою та четвертою статті 52 Земельного кодексу України встановлено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 24 кв.м., яка передана Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Фізичній особі-підприємцю [PERSON] за Договором №3 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, належать до категорії земель рекреаційного призначення. Згідно з пунктом першим частини першою статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування. Статтею 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством. Згідно з частиною першою статті 20 вищевказаного закону встановлено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Елементами (частинами) об'єктів благоустрою є: малі архітектурні форми (п. 9 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Крім того, частиною 2 вищезазначеної статті закріплено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Так, 23.09.2015 року 65 сесією шостого скликання Дрогобицької міської ради прийнято рішення №1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення». Даним Рішенням, зокрема, у пункті 1.6. надано дозвіл [PERSON]. на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв.м. на встановлення малої архітектурної форми на вул..В.Великого в м.Дрогобичі для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років. Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) згідно з ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм). Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. Згідно з ч. першою ст. 20 вказаного вище закону землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); тощо. Так, судом встановлено. що приймаючи оскаржене рішення, Дрогобицькою міською радою не було дотримано ряд вимог передбачених законом, зокрема тих, які стосуються складення проекту землеустрою [PERSON] у передбаченому законом порядку. На підтвердження чого, у матеріалах справи наявний лист Відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі, яким повідомив, що землі парку по [ADDRESS] відповідно до Державної статистичної звітності форми 6-зем належать до категорії земель рекреаційного призначення шифр рядка 86. Інформація щодо власників чи землекористувачів земель парку по [ADDRESS] у відділі відсутня, відповідно відділом не погоджувалась протягом 2014 - 2016 р.р. технічна документація, щодо земельних ділянок по вказаній адресі. Крім того, частиною другою статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Рішенням Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 р. №1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» надано дозвіл [PERSON] на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв м на встановлення малої архітектурної форми на [ADDRESS] для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років. Проте, як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті оскарженого рішення Дрогобицькою міською радою, не було дотримано наведених вище вимог земельного та природоохоронного законодавства, зокрема, Дрогобицькою міською радою неправомірно надано дозвіл ФОП [PERSON] на укладення договору особистого строкового сервітуту, та передано в користування частину земельної ділянки площею 24 кв м, адже така не є ні власником жодного об'єкту нерухомості, ні землекористувачем суміжної земельної ділянки, для обслуговування яких їй потрібен сервітут. Як вбачається з матеріалів справи, фактично СПД ФОП [PERSON] передано в оренду частину земельної ділянки без дотримання порядку такої передачі, без визначення меж земельної ділянки, внаслідок чого було вирито котлован та зруйновано родючий шар ґрунту на площі, що значно перевищує надану відповідачу по договору особистого строкового сервітуту, і, згідно поданих документів, заходить на територію парку. Так, статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з статтю 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації. Досліджені судом матеріали справи, свідчать про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення №1728 від 23.09.2015 р. Дрогобицькою міською радою не було дотримано вимог чинного законодавства, що встановлено вище. Крім того, прийняте рішення, спрямоване на порушення державних інтересів, що заборонено законом. Тому, розглянувши вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування п. 1.6. рішення сесії Дрогобицької міської ради №1728 від 23.09.2015 р.«Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення», суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору, суд виходить з наступного. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. 23.09.2015 року Дрогобицькою міською радою прийнято рішення №1728 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення» надано дозвіл [PERSON] на укладення договору особистого строкового сервітуту на територію площею 24 кв.м. на встановлення малої архітектурної форми на [ADDRESS] для встановлення та обслуговування об'єктів торгівельного призначення, строком на 5 (п'ять) років. Пунктом 2.2. вказаного Рішення передбачено суб'єктам підприємницької діяльності зазначеним в п. 1.2. укласти договори особистого строкового сервітуту з управлінням комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради (Р. Росоха) на територію (об'єкти благоустрою) в м. Дрогобич, визначені для розміщення тимчасових споруд. 03.10.2016 р. укладено оспорюваний Договір між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ФОП [PERSON] №3 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 03.10.2016 р. Судом встановлено, що Виконавчий комітет на момент укладення спірного Договору не був наділений повноваженнями на укладення такого договору, що підтверджується листом самого відповідача від 17.02.2017 р. наданого позивачу на вимогу. Крім того, абзацом 2 частини 2 статті 100 Земельного кодексу України закріплено, що земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Пунктом 2 частиною першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут). Згідно з ч.1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 203 цього Кодексу Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, абзацом третім пункту 8 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено зокрема, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відтак, судом встановлено та зазначене підтверджується матеріалами справи, що Договір між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] №3 від 03.10.2016 р. про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності підлягав державній реєстрації, однак такої реєстрації проведено не було, тому позовні вимоги позивача про визнання недійсним зазначеного договору є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення, адже такий договір вважається таким, що не укладений (не вчинений). Щодо позовних вимог про зобов'язання Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу [PERSON] звільнити земельну ділянку привівши її у стан, не гірше ніж було її отримано за договором, суд зазначає таке. 21 березня 2017 року робочою комісією Дрогобицької міської ради здійснено виїзд на [ADDRESS] та проведено обстеження використання вищезазначених земельних ділянок згідно з умовами укладених договорів. Такою комісією, встановлено, що на земельних ділянка ведуться земельні роботи по влаштуванню залізобетонного монолітного фундаменту глибиною приблизно 1 м. та шириною 1,2 м. по периметру сімох земельних ділянок виділених відповідно до рішення №1728 від 23.09.2015 р. Таким чином, будівельні роботи на вищевказаній земельній ділянці проводяться без погодження з контролюючими органами та Дрогобицькою міською радою та з порушенням умов п.п. 4.4.5 договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. Також, зазначені факти проведення будівельних робіт підтверджуються долученими до матеріалів справи фотокопіями. Враховуючи наведене, вимоги позивача про зобов'язання відповідача [PERSON]. звільнити земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] площею 24 кв.м. вартістю 52.726,32 грн., привівши її у стан, не гірший ніж було отримано за договором є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки відповідачем [PERSON] не спростовано доводи позовної заяви, яка визнана відповідачами: Дрогобицькою міською радою та Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, крім того, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved