Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути аліменти на утримання позивача [PERSON] у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначає, що з 19 листопада 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини фактично припинені. Позивач з відповідачем проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини та позивача не надає. Тому, позивач вимушена звернутися до суду з позовом. В судове засідання сторони не зявились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В силу ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19 листопада 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №178988 від 19 листопада 2016 року, виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №331758 від 31.01.2017, виданим Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, в якому батьком дитини зазначено відповідача. Позивач [PERSON] разом з донькою [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: 71709, [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 21.01.2019, виданою ОСББ «Молодість 43». Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами\~ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183\~СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п.17\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати наступне: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 25 січня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, суд виходить з такого. Виходячи зі змісту ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Крім того, суд вважає, що в даному випадку теж застосовується положення ст.182 СК України та п.17\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в якому зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати наступне: стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст.191, ч.1 ст.79 СК України аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, суд приходить до переконання про задоволення позову та стягненню з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку.\~ Щодо судового збору суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, при подачі позовної заяви до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору за дві позовні вимоги, що складає 768 гривні 40 копійок.

Outcome: approved