Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про зняття арешту майна. Позов мотивовано тим, що 13.03.2008 між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір у виді відновлюваної кредитної лінії за № 1727, згідно умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 718000 грн. зі сплатою 16 % річних, строком на 51 місяць з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 12.06.2012. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 13.03.2008 сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В., зареєстрований в реєстрі за № 767, за яким в іпотеку передано нежитлову будівлю, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. У зв'язку з неналежним виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в подальшому рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі за № 2-п-8/10 від 23.09.2010, позовні вимоги задоволено на користь ВАТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість у сумі 1008768,10 грн. Також, 08.12.2010, 19.06.2013, 04.03.2016 державними виконавцями в рамках виконання рішення у справі за № 2-п-8/10 від 23.09.2010, накладено арешт на все майно [PERSON] в тому числі і те, яке передано в іпотеку. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/1484/17 від 10.11.2017, задоволено позовні вимоги АТ «Ощадбанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором від 13.03.2008. Позивач вважає, що банк, як іпотекодержатель, має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, що наявність накладених арештів порушують майнові інтереси банку та перешкоджають подальшій реалізації предмета іпотеки, з метою погашення кредитної заборгованості позичальника. Просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надіслав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України. Представник третьої особи Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшов лист згідно якого відділ просить розглядати справу за відсутності її представника, при розгляді справи по суті відділ покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області у судове засідання не з'явився і відомостей про причини неявки суду не повідомив, хоча відділ своєчасно і належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 2-п-8/10 від 23.09.2010, задоволено позовні вимоги ВАТ «Ощадбанк» до [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 13.03.2008 за № 1727 (а.с. 5 - 7). Іншим заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/1484/17 від 10.11.2017, задоволено позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13.03.2008, а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8 - 11). Згідно витягу № 111699569 від 25.01.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, 08.12.2010 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, Тульчинським відділом ДВС Тудьчинського РУЮ, накладено арешт на все майно [PERSON], реєстраційний номер обтяження 11245173; 19.06.2013 постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, накладено арешт майно [PERSON], а також оголошено заборону відчуження вказаного майна, реєстраційний номер обтяження 20659082; 04.03.2016 постановою відділу ДВС Тульчинського РУЮ, накладено арешт майно [PERSON], а також оголошено заборону відчуження вказаного майна, реєстраційний номер обтяження 14112500 (а.с. 15 - 17), вказані обставини також підтверджуються постановами державних виконавців ВП № 23384454 від 08.12.2010, ВП № 37968191 від 15.05.2013, ВП № 50038025 від 04.03.2016, винесених в рамках виконання виконавчого листа № 2-п-8/10 від 23.09.2010, стягувачем у якому є позивач (а.с. 12 - 14). Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Згідно ст. 572 цього Кодексу в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 575 ЦК України, визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Нормами ст. 1 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україн з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014, встановлено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що вищезазначений кредитний договір не розірвано, заборгованість за ним не погашена, обтяження на майно [PERSON] накладені у виконавчому провадженні стягувачем у якому є позивач, вказане виконавче провадження відкрито з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором, який забезпечено спірним майном переданим в іпотеку, за таких обставин суд вважає, що накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки в забезпечення грошових вимог, порушує майнові інтереси позивача, тобто позбавляє його можливості задовольнити свої вимоги за рахунок продажу предмету іпотеки у випадках, передбачених кредитним договором та договором іпотеки, в зв'язку з чим наявні підстави для звільнення вказаного вище майна з-під арешту, а відтак і для задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України». У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору - 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved