Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу, скасувати державну реєстрацію такого об`єкту нерухомості та витребувати з чужого незаконного володіння. В обґрунтування заявленого повідомив суду наступне. Отримавши у власність земельну ділянку, згодом з`ясував, що на неї видано правовстановлюючі документи відповідачу. Такі дії вважає протиправними та вони слугують підставами для задоволення позову. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засіданні і підстав для переходу до іншого виду проваджень сторонами не заявлялось і судом не встановлено. Проаналізував матеріали надані позивачем судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 17 березня 1994 року рішенням № 25 Корчацькою сільською радою Житомирського району Житомирської області позивачу виділено у власність земельну ділянку площею 0,14 га в [ADDRESS] (а.с.5). 7 травня 1994 року розроблено акт розбивки фундаменту на ділянці та розроблено будівельний паспорт. Обидва документи містять відмітку про розташування земельної ділянки в с. Корчак (а.с.7-9). 23 листопада 1994 року позивач отримав акт на земельну ділянку виділену попереднім рішенням в якій міститься запис про її розташування в с. Корчак Житомирського району (а.с.6). 17 жовтня 2016 року Тетерівська сільська рада Житомирського району Житомирської області видала рішення № 548 про передачу [PERSON] у власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,14 га. Відомості щодо реєстрації прав власності на такий об`єкт нерухомості занесено до реєстру 24 листопада 2016 року (а.с.10,15). Позивач є інвалідом 2-ої групи (а.с.11). Відповідач має зареєстроване місце проживання у м. Житомирі (а.с.24). Приймаючи рішення у даній справі суд застосовує наступні положення процесуального законодавства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми процесуального закону, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, позивачем не наведено достатньо доказів, які б стверджували про ідентичність ділянки, яку отримали у власність сторони. Дійсно, позивач у свій час отримав земельну ділянку у тому ж населеному пункті та на тій самій вулиці де пізніше отримала її позивач. Однак, на переконання суду, зазначення ділянка [ADDRESS] та ділянка за адресою [ADDRESS] не свідчать про їх розташування в одному і тому самому місці. Інших доказів, крім зазначених раніше у даному рішенні, суду не подано і твердження позивача, суд вважає, ґрунтуються на припущеннях, що не може бути покладено в основу судового рішення. Позивач не був обмежений у правах щодо надання інших доказів, які б підтверджували обґрунтованість його вимог. Приймаючи рішення у даному обсязі подальший розподіл судових витрат не передбачений положеннями ст. 141 ЦПК України. Крім цього, враховуючи, що позов судом відхиляється, застосовані заходи забезпечення позову підлягають до скасування. Дані правовідносини врегульовані положеннями ч. 9 ст. 158 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed