Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Жмеринська міська рада 26.03.2015 року зхвернулася дох Жмеринського міськрайонного суду із вимогами щодо зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту ділянку площею 0,0256 га, розташовану поблизу будинку [ADDRESS], та повернути її позивачу, посилаючись на обставини встановлення робочою групою в ході візуального огляду огородженої парканом земельної ділянки біля вказаного будинку, що частина її належить відповідачу на підставі державного акту про право власності на землю від 10.02.1999 року, а інша частина відноситься до земель комунальної власності, про що робочою групою було складено акт від 16.05.2014 року. Після направлення позивачем письмової вимоги від 20.05.2014 року [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, яка відноситься до комунальної власності, шляхом паркану відповідно до меж земельної ділянки, визначених державним актом, останній звернувся до позивача із заявою від 01.09.2014 року щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для оформлення договору сервітуту на земельну ділянку біля будинку [ADDRESS] площею 0,0256 га, на яку отримав відповідь від 30.09.2014 року із повторним проханням звільнення самовільно зайнятої ним ділянки вказаної площі. Зауважили, що згідно акту від 16.05.2015 року станом на вказану паркан, яким загороджено спірна земельна ділянка, не демонтовано, самільно зайнята земельна ділянка не звільнена. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з викладених у позовній заяві обгрунтувань. Пояснила, що актом робочої групи від 16.05.2014 року на місці було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки, площа та профіль якої в подальшому визначено по ситуаційному плану та схемах, що додані до позову, які надані земельним відділом виконкому Жмеринської міської ради. В ході судового розгляду представником позивача подано письмову заяву про зміну позовних вимог щодо площі оспорюваної земельної ділянки, надалі визначеної в розмірі 0,0145 га; решту позовних вимог залишено без змін. Зазначила, що зменшений розмір заявленої до звільнення земельної ділянки було визначено на підставі проведеного 30.07.2015 року робочою групою обміру зовнішніх меж огороженої відповідачем земельної ділянки за різницею площі належної йому на підставі державного акту земельної ділянки. Зауважила, що первісно заявлена площа спірної земельної ділянки 0,0256 га позивачем була визначена на підставі наданих [PERSON] документів на встановлення земельного сервітуту. Наявні межові знаки належної відповідачу замельної ділянки фактично були враховані лише при здійсненні обміру 30.07.2015 року, відомостей щодо запрошення відповідача для проведення якого не має. Просила задоволити змінені позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у задоволенні зменшених позовних вимог, вказавши, що жоден з доданих до позову при його подачі актів не містили визначення площі та профіля земельної ділянки, яку вважають самовільно захопленою [PERSON] Заперечив стосовно врахування судом доданого до заяви позивача про зміну позовних вимог акту від 30.07.2015 року, посилаючись на відсутність у ньому зазначення геометричних параметрів, за якими можливе визначення форми та розміру земельної ділянки. Зауважив щодо неповідомлення відповідача стосовно проведення вказаного обміру та невинесення меж земельної ділянки шляхом встановлення межових знаків. Також вказав, що акт обміру зовнішніх меж від 30.07.2015 року представником позивача подано після початку розгляду справи по суті без повідомлення поважних причин несвоєчасного подання даного доказу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON] належно викликався до суду, в судове засідання не з'явився, попередньо подавши письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутність иа вірішення спору на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1,3 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч.1,2 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо воно не проводилося, - о початку розгляду справи по суті; докази, подані з порушенням зазначених вимог, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважної причини. Так, суд не приймає до уваги представлені стороною позивача акти від 16.05.2014 року та від 16.03.2015 року, лист виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 20.05.2014 року (а.с.5,6,8), оскільки вони не містять жодних відомостей щодо площі, форми та достеменного розташування на місцевості певної земельної ділянки, яку слід вважати самостійно зайнятою [PERSON] Не приймаються судом до уваги листи виконкому Жмеринської міської ради від 30.09.2014 року та від 11.2014 року (а.с.10,11) з аналогічних підстав відсутності застережень стосовно форми та достеменного розташування на місцевості певної земельної ділянки, яку слід вважати самостійно зайнятою відповідачем, а також з урахуванням пояснень представника позивача стосовно довільного зазначення у них заявленої в розмірі 0,0256 га площі спірної земельної ділянки виключно на підставі даних щодо звернення [PERSON] для встановлення земельного сервітуту на додаткову земельну ділянку, обставини чого додатково підтверджуються наявним у останньому з цих повідомлень застереження щодо орієнтовного зазначення площі 0,0256 га, що визначається судом як припущення, на якому згідно наведених вимог закону не може грунтуватись доказування. При цьому висунення певних умов виконавчим комітетом міської ради за змістом повідомлення останнього від 30.09.2014 року вочевидь не узгоджується із повноваженнями виконкому щодо підготовки відповідного звернення на розгляд сесії органу місцевого самоврядування за виключними повноваженнями лише останнього щодо прийняття відповідного рішення. Окрім того, в судовому засіданні не підтверджено обставин безпосереднього отримання [PERSON] зазначених письмових повідомлень позивача та не наведено підстав звільнення останнього від доказування даних обставин, щодо яких не здобуто визнання даних обставин. Крім цього, суд не приймає до уваги додатково представлені представником позивача спільно із заявою про уточнення позовних вимог докази, а саме: акт обміру зовнішніх меж земельної ділянки від 30.07.2015 року (а.с.63) та повідомлення від 31.07.2015 року (а.с.64), як такі, що виконані серед іншого працівниками позивача, що не становить ознак безсторонньості даних доказів, а також внаслідок порушення визначеного законом порядку подання стороною позивача цих доказів після попереднього судового засідання у справі та навіть після початку її розгляду по суті із неповідомленням представником позивача ніяких поважних причин їх несвоєчасного подання. Твердження представника позивача стосовно нібито потреби суду у з'ясуванні даних обставин не узгоджуються з фактичними обставинами справи, оскільки в дійсності судом в даному судовому розгляді оголошувалась перерва виключно з метою з'ясування обставин врахування або ні при складанні робочою групою актів від 16.05.2014 року та 16.03.2015 року межових знаків належної відповідачу [PERSON] земельної ділянки, відомостями щодо чого не володів представник позивача, та яким згодом повідомлено про неврахування межових знаків при візуальних оглядах, за результатами яких складено вказані акти. Самі лише твердження представника позивача стосовно обставин, якими обгрунтовуються заявлені позовні вимоги, не становлять їх належного доведення перед судом з урахуванням невизнання цих обставин стороною відповідача та відсутності підстав звільнення позивача від їх доказування. З огляду на викладене суд дійшов висновку про недоведеність позивачем внаслідок непредставлення ним належни та допустими доказів факту самовільного зайняття [PERSON] заявленої земельної ділянки, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed