Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] (далі - «Позивач») з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - «Відповідач»), у якому просить суд стягнути з Відповідача суму банківського вкладу (депозиту) за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного на підставі Заяви на приєднання від 26.01.2019 р. за № 276503082, в сумі 80550,00 гривень, а також судові витрати у сумі 1305,50 гривень, з яких: 805,50 грн. судовий збір; 500,00 грн. вартість оформлення довіреності на представника Позивача у органах нотаріату України. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладений на підставі Заяви на приєднання від 26.01.2019 р. за №276503082, відповідно до якого Позивачу відкритий поточний рахунок № [NUMBER] ; депозитний рахунок № [NUMBER] ), з правом його поповнення та дострокового зняття. Позивач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання та вніс на зазначений у Договорі депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 80550,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку Позивача від 26.01.2019 р. Позивач 14.02.2019 р. виявив відсутність зв`язку на одній із сім карток свого мобільного телефону (а саме, з номером [NUMBER] , який є фінансовим номером Позивача у договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб). Після декількох безуспішних перезавантажень телефону, 15.02.2019 р. Позивач звернувся до сервісного центру Vodafone, де з`ясував, що сім-карта закодована, заблокована і зареєстрована на чуже ім`я. За наданою Позивачу інформацією представниками компанії Vodafone, 14.02.2019 р. здійснений телефонний дзвінок з телефонного номеру Позивача на лінію Відповідача, після чого відбулось місце СМС-листування між номером Позивача (заблокованим на той час для нього) та номером гарячої лінії Відповідача. Невідома особа отримала тимчасовий пароль на номер мобільного телефону Позивача на підставі запиту в Системі «Інтернет-банкінг» на відновлення Пароля 1, після чого санкціоновані операції з нагадування Логіну, зміни Паролю і зняття з депозиту Позивача всієї суми вкладу, що підтверджується банківськими виписками по рахунку Позивача за 14.02.2019 р., які додані до позовної заяви). У зв`язку з відсутністю доступу до свого номеру мобільного телефону 14.02.2019 р., Позивач не отримував смс - повідомлень про зняття коштів з депозитного рахунку у день здійснення оспорюваних транзакцій, тому не звернувся до банку з вимогою заблокування рахунку саме у цей день. Після того, як Позивач дізнався про заволодіння його телефонним номером сторонньою особою, 15.02.2019 р. він звернувся за допомогою телефонного дзвінку на гарячу лінію Відповідача, де дізнався про відсутність грошових коштів на своєму депозитному рахунку. Також 16.02.2019 р. Позивач подав до відділення Відповідача № 24 заяву утримувача карти щодо несанкціонованих транзакцій, а 20.02.2019 р. Позивач на адресу Відповідача надіслав заяву про повернення грошових коштів, у якій Позивач навів хронологія подій у день несанкціонованого списання грошових коштів з банківського рахунку (депозиту) Позивача, з додаванням підтверджуючих документів. Після цього Позивач неодноразово звертався до Відповідача із запитами щодо стану розгляду його заяв, але відповідей по суті не отримував. Також 16.02.2019 р. Позивач подав заяву до Печерського УП ГУ НП у м. Києві на підстав якої відкрите кримінальне провадження № 12019100060000722. Відповідач 25.02.2019 р. здійснив виплату Позивачу процентів за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного на підставі Заяви на приєднання від 26.01.2019 р. за № 276503082, у розмірі 351,82 грн., проте суму банківського вкладу за договором у розмірі 80550,00 гривень Відповідач не повернув Позивачу. Позивач 11.03.2019 р. звернувся до суду із вказаною позовною заявою до Відповідача. Після подачі позовної заяви до суду, у відповіді від 21.05.2019 р. № КНО-33/20585 на звернення Позивача Відповідач відмовив у відшкодуванні Позивачеві коштів за несанкціонованими транзакціями, з підстав порушення Позивачем умов ДКБО щодо передачі третім особам персональних даних, використавши які зловмисники здійснили несанкціоновані платежі. Також Відповідач послався у своїй відповіді, як на підставу відмови у задоволенні вимог Позивача, на пп. 6.6.7. п. 6.6. розділу ІІ ДКБО, відповідно до якого клієнт несе ризик та негативні наслідки втрати, незаконного заволодіння мобільним телефоном (відповідної SIM-карти), номер якого визначений у Заяві на приєднання до Договору або повідомлений в іншому встановленому Договором порядку, а також ризик технічного перехоплення інформації направлений на номер мобільного телефону клієнта. У відзиві на позовну заяву Відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, викладених у відзиві. У судовому засіданні позивач, представник Позивача позов підтримали повністю. Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні вимог Позивача повністю. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 статті 509 ЦК України визначає зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 1058 цього ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Судом достовірно встановлено, що із змісту укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі Заяви на приєднання від 26.01.2019 р. за № 276503082, вбачається, що автоматична пролонгація договору та зміна його умов в односторонньому порядку не передбачена. У Заяві на приєднання встановлено строк розміщення вкладу - 30 календарних днів (по 25.02.2019 р.) з моменту укладання договору, а також передбачена опція дострокового повернення вкладу на вимогу Вкладника (Позивача). З настанням однієї з вищенаведених подій банк (Відповідач) зобов`язаний повернути Вкладнику грошову суму (вклад) та проценти на неї. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 526, 598, 599, 1058, 1060 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою, або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Тобто, належним виконанням зобов`язання по Договору з боку Відповідача має бути повернення Позивачеві коштів у валюті і розмірі, визначених у Договорі, - гривнях України, в сумі 80 550,00 грн. Цього Відповідачем не було зроблено. Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Доводи Відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування Позивачу коштів за оспорюваними транзакціями у зв`язку з тим, що останнім були порушені умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в частині передачі третім особам персональних даних, використавши які зловмисники здійснили несанкціоновані платежі, не приймаються судом з наступних підстав. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 р. №223) банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В обґрунтування позовних вимог Позивач надав докази щодо: 1) блокування невідомою особою SIM-карти позивача з номером [NUMBER] шляхом її заміни 14.02.2019 р., і відновлення доступу позивача до вказаного телефонного номеру лише 16.02.2019 р. (лист ПрАТ «ВФ Україна» від 10.01.2020 р. за вих. № СС 62.10.01); 2) неуспішної ідентифікації особи, яка телефонувала до Центру обслуговування клієнтів 14.02.2019 р. (листи Відповідача від 14.03.2019 р. № К24-07.8/01, від 21.05.2019 р. № КНО-33/20585, від 19.06.2019 р. № КНО-33/20679); 3) зняття 14.02.2019 р. грошових коштів з депозитного рахунку Позивача невідомою особою шляхом переказу на картки Приватбанку, Ощадбанку, ПУМБ, Таскомбанку, а також поповнення мобільного телефону за номером ( [NUMBER] (лист Відповідача від 14.03.2019 р. № К24-07.8/01, копія виписки про рух коштів по депозитному рахунку за 14.02.2019 р.); 4) повідомлення Відповідача про несанкціоноване списання грошових коштів (заява держателя карти до Відповідача від 16.02.2019 р., звернення від 20.02.2019 р. щодо повернення грошових коштів, заява від 04.03.2019 року з додаванням інформації); 5) звернення Позивача до правоохоронних органів по факту несанкціонованого списання грошових коштів з депозитного рахунку Позивача і відкриття кримінального провадження № 12019100060000722. В обґрунтування своїх заперечень Відповідач не надав суду жодних доказів, що Позивач самостійно здійснив оспорювані транзакції, або передавав третім особам свої персональні дані, в результаті якої зловмисниками були здійснені несанкціоновані транзакції, або своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції. Ствердження Відповідача про те, що операції щодо зняття депозитного рахунку Позивача спірної суми супроводжувались правильним заповненням відповідної форми, в якій обов`язково запитується Логін , ІПН Клієнта (реєстраційний номер облікової картки платника податків), номер телефону Клієнта та номер платіжної картки і її CVV код не доводить факту, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З матеріалів справи вбачається, що зняттю грошових коштів з рахунку Позивача передувала неуспішна ідентифікація в системі «Інтернет-банкінг» особи, яка телефонувала з номеру [NUMBER] , на той час недоступного для Позивача (особа, яка телефонувала, невірно повідомила кодове слово), що дає підстави зробити висновок, що Позивачем не розголошувалась третім особам вищенаведена інформація. Посилання Відповідача на умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (зокрема, п. 5.1.2., пп. 6.6.7. п. 6.6. розділу ІІ), як підставу відмови Позивачу у відшкодуванні коштів за оспорюваними транзакціями, не приймаються судом до уваги з огляду на таке. Наведені положення договору встановлюють, що клієнт несе ризики та негативні наслідки щодо втрати, незаконного заволодіння мобільним телефоном (відповідної SIM-карти), але не звільняють Відповідача від зобов`язань, покладених на нього чинним законодавством України за несанкціоноване списання грошових коштів з рахунка клієнта або помилкового чи неналежного переказу грошових коштів. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими відповідно до частини 3 вищевказаного Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань; встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). На думку суду, положення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не мають трактуватися як такі, що дають підстави для односторонньої відмови від виконання зобов`язань Відповідачем з формальних причин, так як це суперечитиме вимогам чинного законодавства України. Відповідно до абз. 13 п. 8 розд. ІІ Постанови/Положення НБУ від 05.11.2014 № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» умови договору не мають містити вимогу про безумовну відповідальність користувача електронного платіжного засобу за неналежний переказ, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати електронного платіжного засобу користувача, розголошення ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію. Таких дій або бездіяльності Позивача Відповідачем доведено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК. Частиною 1 ст. 81 ЦПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК докази не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Зважаючи на те, що Позивачем була обґрунтована неможливість подання до суду разом з поданням позовної заяви письмових доказів, зокрема: копії листа ПрАТ «ВФ Україна» від 10.01.2020 р. за вих. № СС 62.10.01, копій листів Відповідача від 14.03.2019 р. № К24-07.8/01, від 21.05.2019 р. № КНО-33/20585, від 19.06.2019 р. № КНО-33/20679, вищенаведені докази приймаються судом. Приймаючи до уваги, що Позивач надав суду належні і достатні докази в обґрунтування позовних вимог, а Відповідач не навів жодних доказів, що Позивач самостійно здійснив оскаржувані транзакції, або передавав третім особам персональні дані, в результаті чого невідомою особою були здійснені несанкціоновані транзакції, та не були наведені обставини, які доводять, що Позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Позивача. Позиція суду підтверджується практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (зокрема, Ухвала Верховного Суду України від 08 жовтня 2014 року по справі № 6-19716св14, Постанова Верховного Суду України від 13 травня 2015 року по справі N 6-71цс15, Постанова Верховного Суду України від 14 лютого 2018 року по справі № 61-3239св18, Постанова Верховного Суду України від 20 червня 2018 року по справі № 691/699/16-ц) та висновками Верховного Суду України, викладеними у відповідних постановах Суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь [PERSON] судові витрати у сумі 1305,50 гривень, з яких: 805,50 грн. судовий збір; 500,00 грн. вартість оформлення довіреності на представника позивача у органах нотаріату України.

Outcome: approved