Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [PERSON] до 05 серпня 1992 року було збудовано домоволодіння, яке розташоване за адресою в [ADDRESS] . При цьому, до теперішнього часу право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано не було. Позивач вказує, що починаючи з 05 серпня 1992 року і до теперішнього часу вона відкрито безперервно користується та фактично володіє об`єктом нерухомого майна у вигляді вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. На вказане домоволодіння було виготовлено технічний паспорт, проведено відповідні ремонтні роботи. Позивач постійно сплачувала і сплачує комунальні послуги та інші витрати, пов`язані з утриманням нерухомого майна. На даний час у позивача виникла необхідність узаконити своє право на об`єкт нерухомого майна шляхом реєстрації права власності на дане домоволодіння, однак зазначене за вказаних обставин не представляється можливим зробити без захисту свого права у судовому порядку. За таких обставин, позивач просить суд визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно у порядку набувальної давності. Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі на підставі наданих до суду матеріалів. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника за наявними матеріалами. Заперечень проти задоволення позовних вимог на має. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови). Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки ТОВ «Троїцьк техінвентаризація» № 140 від 06 травня 2021 року за адресою в [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається: «А;ґ» - житловий будинок; «Д» - вбиральня; «Г» - сарай; «В» - сарай; «Пг» - погріб; «Б» - літня кухня; 1-4;6;7 огорожа; 5 - колодязь. Будівлі та споруди по даному домоволодінню були збудовані [PERSON] до 05 серпня 1992 року, тому самочинне будівництво та реконструкція відсутні. Однак, до теперішнього часу право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано не було. При цьому, починаючи з 05 серпня 1992 року і до теперішнього часу [PERSON] відкрито безперервно користуєся та фактично володіє об`єктом нерухомого майна у вигляді вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. На вказане домоволодіння було виготовлено технічний паспорт, проведено відповідні ремонтні роботи, що підтверджується відповідними товарними чеками. Позивач сплачує комунальні послуги та інші витрати, пов`язані з утриманням нерухомого майна, що підтверджується наданими до суду банківськими квитанціями. З вищезазначеного вбачається, що позивач добросовісно заволоділа даним майном і понад 28 років продовжує відкрито, безперервно користуватися об`єктом нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та використовувати його за призначенням, у зв`язку з чим, суд вважає, що позивач на законних на те підставах набула право власності на таке домоволодіння за набувальною давністю, на підставі чого позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved