Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, в яких посилається на те, що 28 серпня 1998 року вона одружилася з відповідачем. За час шлюбу ними сумісно було набуте наступне майно у вигляді квартири № 102 у будинку № 7, що розташована на кварталі Якіра, м. Луганськ. На даний час виникла необхідність у розподілі сумісно набутого вищезазначеного майна подружжя за час шлюбу, у звязку з чим, позивачка пропонує вищевказану квартиру, виділити їй та відповідачу, по ? частині кожному. Вважає вищевказаний варіант розподілу сумісно набутого майна за час шлюбу доцільним та справедливим, таким, що відповідає інтересам сторін. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Так, судом було встановлено, що 28 серпня 1998 року вона одружилася з відповідачем. За час шлюбу ними сумісно було набуто квартиру № 102 у будинку № 7, що розташована на кварталі Якіра, м. Луганськ. Позивачка у своїй позовній заяві пропонує вищевказану квартиру виділити їй та відповідачу, по ? частині кожному. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України, ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, закон визначає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розмір їх часток при поділі майна. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У процесі розгляду вказаної справи по суті сторонами не заявлялось клопотання про проведення відповідної товарознавчої експертизи, тому суд виходить з погодженої вартості майна, що підлягає до розподілу. Враховуючи інтереси сторін, суд вважає, що вищезазначене майно має бути розподілено між сторонами саме вказаним вище способом, у звязку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином відповідач підлягає стягненню на користь позивачки понесених останньою судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved