Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розтлумачити заповіт [PERSON] від 28 вересня 2007 року, посвідчений державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-2997, шляхом визначення ідеальних часток у спадковому майні, а саме: вважати волю заповідача такою, що полягала у розпорядженні нею майном житловим будинком з господарськими будівлями №26 по вулиці Некрасова в місті Коростишів наступним чином: 51/100 ідеальних часток домоволодіння з 51/100 ідеальними частинами господарських будівель було заповідане [PERSON], [INFO], а в разі її смерті [PERSON], а іншу частину цього житлового будинку, що складається з 49/100 ідеальних часток домоволодіння з 49/100 ідеальними частинами господарських будівель, було заповідане [PERSON], а в разі його смерті [PERSON]. В обґрунтування позову вказує, що 26 січня 2013 року померла [PERSON], яка доводилася позивачу матірю, а відповідачу дружиною. Після її смерті як спадщина залишилося майно будинок №26 по вулиці Некрасова в місті Коростишів та земельна ділянка під ним площею 0,0733га. Згідно заповіту померлої від 28 вересня 2007 року, остання заповіла своє нерухоме майно наступним чином: ? частину коридору 1-1, ? кухні 1-2, житлову кімнату 1-3, житлову кімнату 1-4, ? частину хліва «Б» та ? частину земельної ділянки заповіла позивачу, а в разі її смерті [PERSON]; іншу частину будинку, що складається з ? частини коридору 1-1, житлових кімнат 1-5, 1-6, 1-7, ? частини хліва «Б» та ? частина земельної ділянки заповіла [PERSON], а в разі його смерті [PERSON] Як особи, що проживали з спадкодавцем на момент смерті, позивач та [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері як спадкоємці за заповітом. Однак, на тій же підставі спадщину прийняв й чоловік померлої [PERSON], як такий, що має обовязкову частку в спадкуванні. Пізніше, [PERSON] помер 31 грудня 2013 року, не оформивши свої спадкові права. Спадкова справа після нього не відкривалася, спадкоємців за законом чи заповітом після нього немає, та його частка за заповітом має перейти його батьку [PERSON] за законом. За наслідками звернення до нотаріуса позивач 22 січня 2015 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтв про право на спадкове майно за заповітом матері, так як спадкодавець [PERSON] у своєму заповіті не визначила часток, які заповідає кожному з нас спадкоємців, а перелічила конкретні кімнати, які заповідає без співвідношення з ідеальними частками на будинок. Проте, через наявність у спадкоємця [PERSON] обовязкової частки в спадщині, яка складає 1/6 частину майна спадкодавця, ніхто не може успадкувати майно, перелічене в заповіті, оскільки наявність обовязкової частки унеможливлює виконання заповіту щодо прийняття у спадщину конкретних кімнат з будинку, а не ідеальних часток. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності , позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 28 січня 2013 року у віці 83 років, про що 01 лютого 2013 року складено відповідний актовий запис №35, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №211274, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області 01 лютого 2013 року. (а.с.7) Відповідно до копії заповіту зареєстрованого в реєстрі за №1-2997 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частину житлового будинку з надвірними будівлями, що складається з ? частини коридора 1-1, кухні 1-2, житлової кімнати 1-3, житлової кімнати 1-4, ? частини хліва «Б» та ? частину земельної ділянки, що знаходяться в місті Коростишеві Житомирської області по вулиці Некрасова, 26 заповіла [PERSON], а в разі її смерті [PERSON], іншу частину цього ж житлового будинку, що складається з ? частини коридора 1-1, житлової кімнати 1-5, житлової кімнати 1-6, житлової кімнати 1-7, ? частини хліва «Б», ? частину земельної ділянки, що знаходяться за вищевказаною адресою, заповіла [PERSON], а в разі його смерті [PERSON]. (а.с.11) [PERSON] народилася 13 лютого 1965 року, [PERSON] народився 12 квітня 1962 року в місті Коростишів Житомирської області, батьками яких є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії V-УР №0286743 та серії IV-УР №1542611. (а.с.6) Відповідно до рішення Народного суду Коростишівського району Житомирської області від 29 січня 1960 року у справі №2-14 1960 року у власність [PERSON] перейшло у власність домоволодіння по вулиці Некрасова, 18 в місті Коростишів, тобто будинок, сарай та інша власність, вказана в акті від 09.09.1959. (а.с.9) Згідно копії напису Житомирського міжміського бюро технічної інвентаризації від 09 серпня 1966 року домоволодіння №18 по вулиці Некрасова в місті Коростишів зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] цілий будинок, на підставі рішення Народного суду Коростишівського району Житомирської області від 29 січня 1960 року по справі №2-14 про поділ власності. (а.с.10) Після смерті [PERSON] спадкоємці, які прийняли спадщину, є: [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка, [PERSON] син, який помер 31 грудня 2013 року, проте на момент відкриття спадщини був зареєстрований разом з спадкодавицею та протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини не відмовився від прийняття спадщини. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться в місті Коростишеві Житомирської області, вулиця Некрасова, 26, що належали померлій 26 січня 2013 року [PERSON], у звязку з неможливістю визначення часток у спадщині та визначенні складу конкретного спадкового майна, яке буде переходити у спадщину до кожного зі спадкоємців. Це підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих.. №02-31/66 від 22 січня 2015 року державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори. (а.с.13-16) Відповідно до копії висновку Комунального підприємства «Коростишівське архітектурно-планувальне бюро» №51 від 18 березня 2016 року щодо технічної можливості поділу обєктів нерухомого майна розташованого по вулиці Некрасова, 26 в місті Коростишеві інвентаризаційна вартість усіх будівель станом на 18 березня 2016 року становить 60594 гривні, у тому числі: житловий будинок 46788 гривень, сарай літера «Б» - 13806 гривень. Загальна внутрішня площа приміщень житлового будинку становить 59,40кв.м. Визначення частини житлового будинку спадкоємцю [PERSON]: (3,3 : 2 + 7,5 + 6,8 + 14,9) : 59,40кв.м. = 0,5194 х 100% = 51,94%; 46788,0 х 51,94% + 13806,0:2 = 31205,0 гривень; частка у загальній власності нерухомого майна становить 31205,0 : 60594 х 100% = 51/100. Визначення частини житлового будинку, що належить іншим співвласникам: (3,3 : 2 + 8,8 + 11,5 + 6,6) : 59,40кв.м. = 0,4806 х 100% = 48,06%; 46788,0 х 48,06: + 13806,0 : 2 = 29389 гривень; частка у загальній власності нерухомого майна становить 29389,0 : 60594,0 х 100% = 49/100. (а.с.21) Згідно копії довідки №50 від 19 березня 2016 року, виданої Комунальним підприємством «Коростишівське архітектурно-планувальне бюро», про поділ житлового будинку розташованого по вулиці Некрасова, 26 в місті Коростишів на дві окремі частини обєкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок з господарською будівлею (хлівом), що розташований по вулиці Некрасова, 26 в місті Коростишеві може бути поділено на дві окремі частини, які [PERSON] заповіла спадкоємцям, враховуючи площу приміщень вказаних у заповіті і складають: 1 частина - ? частина коридора 1-1 площею 3,30кв.м., кухня 1-2 площею 7,50кв.м., житлова кімната 1-3 площею 6,80кв.м., житлова кімната 1-4 площею 14,90кв.м., ? частина хліва «Б» та ? частина земельної ділянки, складає 51/100 ідеальних часток будинку; 2 частина - ? частина коридора 1-1 площею 3,30кв.м., житлова кімната 1-5 площею 8,80кв.м., житлова кімната 1-6 площею 11,50кв.м., житлова кімната 1-7 площею 6,60кв.м., ? частина хліва «Б» та ? частина земельної ділянки, складає 49/100 ідеальних часток будинку. (а.с.20) Згідно статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. За змістом статті 317 Цивільного кодексу України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Виходячи із положень частини 2 статті 1256 Цивільного кодексу України, суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. При цьому тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Ускладнення розуміння відтвореної в заповіті справжньої волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних та інших відносин. Об'єктом тлумачення є зміст заповіту. При цьому зміст заповіту складає сукупність розпоряджень, що в ньому містяться. Мета тлумачення змісту заповіту полягає у з'ясуванні справжньої волі заповідача. Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у частинах 3, 4 статті 213 Цивільного кодексу України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних про тлумачення заповіту.

Outcome: approved