Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Відділу опіки та піклування Слов`янської міської ради про позбавлення батьківських прав, яка обґрунтована тим, що з 23.11.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.09.2014 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач після народження дитини не проживає із позивачем та донькою, з цього періоду він жодного разу не бачив доньку, не спілкується з нею, жодного разу не надав допомоги на утримання доньки, будь яких стосунків з донькою не підтримує, не цікавиться її життям, не відвідує вдома, не відвідував також за час навчання у навчальних закладах. У зв`язку з цим відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.07.2013 року з відповідача були стягнуті аліменти, проте станом на 01.01.2021 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 95 116,20 гривень. Згідно вироку Слов`янського міськрайонного суду від 04.02.2021 року відповідач визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та йому призначене покарання у виді 100(ста) годин громадських робіт. Позивач зазначає, що згідно вироку Слов`янського міськрайонного суду від 04.02.2021 року відповідач перебуває під профілактичним наглядом у лікаря-нарколога з квітня 2007 року з діагнозом «розлад психіки та поведінки внаслідок зловживання алкоголю зловживання зі шкідливими наслідками», а з грудня 2016 року з діагнозом «розлад психіки та поведінки внаслідок поєднаного вживання декількох наркотичних та інших психотропних речовин, зловживання зі шкідливими наслідками». Вважає що підставами для розбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , є ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, його стан хронічного алкоголіка та наркомана. На підставі викладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 3000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю за участю її представника адвоката Керанчук В.Б., позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити(а.с.41). Представник порзивача адвокат Керанчук В.Б. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача просив задовольнити(а.с.42). Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Щука О.В. до судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій вказала, що просить позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без її участі (а.с.38). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення телефонограми, до судового засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив(а.с.43). Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.05.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(а.с.6). Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.07.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення донькою повноліття та стягнуті аліменти на утримання дружини у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.9-10). Відповідно до Довідки розміру заборгованості по аліментам від 03.02.2021 р. №АСВП-40034786/6998, наданої Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), вбачається, що згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду від 09.07.2013 року, [PERSON] станом на 31.12.2000 року має заборгованість у розмірі 95116,20 грн.(а.с.11-12) Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2021 року №1-кп/243/415/2021 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначене покарання у виді 100(ста) годин громадських робіт.(а.с.14-16) Згідно акту № б/н, складеного керівником комітету мікрорайону «Центр-1 м. Слов`янськ» та засвідченого сусідами [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ніколи не мешкав і не приймає участі у вихованні доньки [PERSON] (а.с.17). Згідно Характеристики учениці 2-В класу Слов`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 [PERSON] , [INFO] № 01-42/41 від 23.01.2021 року, остання навчається у школі з першого класу. Мати, [PERSON] постійно спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини, піклується про зовнішній вигляд дитини, відвідує батьківські збори, бере участь у житті класу. Батько, [PERSON] , контакту зі школою не підтримує, із вчителем не спілкується, батьківські збори не відвідує. (а.с.19). Згідно довідки № 01-27/15 від 05.02.2021 року, виданою КНП Слов`янської міської ради «Центром первинної медико-санітарної допомоги міста Слов`янська», [PERSON] спостерігається в амбулаторії № 4, декларація складена із лікарем [PERSON] , підписана матір`ю [PERSON] в 2018 році. За медичною допомогою [PERSON] зверталася востаннє в лютому 2020 року. Зі слів лікаря [PERSON] в лютому дитину супроводжувала мати(а.с.18). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради від 14.06.2021 року, №29/03-1225, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов`язки стосовно її виховання. Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що матеріалами справи достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що [PERSON] протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки, не займається її вихованням, не спілкується із нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримує належно в матеріальному плані, не цікавиться станом її здоров`я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дитини турботи та уваги, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача [PERSON] до суду не надав. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем під час розгляду справи було надано Договір про надання правової допомоги та представництва інтересів та Додаткову Угоду заначеного договору від 27.03.2021 року(а.с.20,21), однак позивачем суду не надано документів, які на його вимогу складаються адвокатом в довільній формі (квитанція, довідка, тощо) які підтверджували факт отримання коштів від клієнта. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в стягненні витрат на послуги адвоката в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір у сумі 908 гривень (а.с.2). Отже, оскільки позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved