Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Заявник [PERSON] 15 грудня 2016 року, після чого 17 січня 2017 року звернувся в суд з уточненою заявою про встановлення факту прийняття спадщини після померлого 14 лютого 2009 року дядька [PERSON], [INFO], шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як стверджує заявник, його баба [PERSON], [INFO], проживала в [INFO] (нова назва [PERSON]), 37, Кременчуцького району Полтавської області. За своє життя вона склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповідала своїм синам та відповідно його батьку та дядьку: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 08 квітня 2008 року його баба [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями за вище вказаною адресою та земельної ділянки (паю) площею 3,67 га. Його батько [PERSON] та дядько [PERSON] вчасно прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини, але свідоцтва про право на спадщину не отримали у звязку із смертю. 14 лютого 2009 року помер його дядько [PERSON], а 04 жовтня 2013 року помер його батько [PERSON] Його батько в установленому законом порядку заяву про прийняття спадщини після свого брата не подавав. Спадкова справа після померлого [PERSON] не була заведена. Постановою державного нотаріуса Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] від 25 грудня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на майно померлого [PERSON], у звязку із пропуском [PERSON] шестимісячного строку на прийняття спадщини. Його померлий дядько [PERSON] постійно проживав за адресою: [INFO] (стара назва Чапаєва), будинок №37, Кременчуцького району Полтавської області. За цією ж адресою проживав постійно і він, але без реєстрації з 2008 року та по теперішній час. На час смерті свого дядька він постійно проживав разом із ним за вище вказаною адресою, оскільки його дядько хворів після смерті своєї матері і потребував догляду. Вважає, що він відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України прийняв спадщину після свого дядька [PERSON], але у звязку з тим, що він проживав разом з ним без реєстрації, факт прийняття ним спадщини потребує встановленню в судовому порядку. Тому він вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник по угоді адвокат [PERSON] підтримали заяву, в її обґрунтування пояснили так, як викладено в описовій частині рішення. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту прийняття спадщини заявником після померлого дядька [PERSON] Представники заінтересованих осіб Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області та Недогарківської сільської ради Кременчуцького району в судове засідання не з'явилися, від нотаріуса [PERSON] та сільського голови [PERSON] надійшли до суду письмові заява, в яких вони просили розгляд справи проводити без участі їх представників, проти задоволення заяви вони не заперечували. Вислухавши пояснення заявника, його представника, свідків [PERSON], [PERSON], перевіривши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні безспірно встановлено, що 08 квітня 2008 року померла баба заявника [PERSON] (а.с.8). Після її смерті залишилося спадкове майно. За своє життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Максимівської сільської ради Кременчуцького району, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїм синам [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] (а.с.11). 14 лютого 2009 року помер дядько заявника [PERSON], а 04 жовтня 2013 року помер батько заявника [PERSON] (а.с.9,10). Згідно довідки Максимівської сільської ради від 27 квітня 2007 року [PERSON], [INFO], була зареєстрована і проживала за адресою: [INFO] та мала такий склад сімї: син [PERSON], [INFO] (а.с.13). Заявник звернувся до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус [PERSON]В своєю постановою від 25 грудня 2015 року відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії, так як нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 04 жовтня 2013 року батька [PERSON], на майно померлого 14 лютого 2009 року [PERSON], оскільки спадкоємець [PERSON] не подав в державну нотаріальну контору в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після померлого брата [PERSON], тобто не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а.с.15). Відповідно до ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом достовірно встановлено, що спадкоємець [PERSON] проживав разом із своїм дядьком [PERSON] до дня його смерті 14 лютого 2009 року у селі Максимівка, вулиця Героїв Чорнобиля (стара назва Чапаєва), будинок №37, Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується актом обстеження комісії в складі депутата Недогарківської сільської ради Кременчуцького району та інших осіб від 26 вересня 2016 року (а.с.16) та показаннями свідків у судовому засіданні. Встановлення факту прийняття спадщини постійного проживання заявника із спадкодавцем на час відкриття спадщини для заявника [PERSON] має юридичне значення, так як дозволить йому оформити спадщину. У позасудовому порядку встановити факт прийняття спадщини [PERSON] позбавлений можливості. При поданні заяви до суду [PERSON] 15 листопада 2016 року сплатив судовий збір у сумі 1169 гривень 63 копійки. Згідно п.п.4 п.1 ч.2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою ставка судового збору складала 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (1378 гривень), тобто заявник мав би сплатити судовий збір в сумі 275,60 гривень. Таким чином заявник [PERSON] сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» надлишково сплачена сума судового збору 894,03 гривень підлягає поверненню заявнику за його клопотанням. Згідно розділу ІV Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 07.07.2012 року №811, повернення державного мита у національній валюті здійснюється органом Казначейства, на рахунок якого зараховано цей платіж, за заявою платника. Повернення державного мита здійснюється на підставі заяви платника, поданої ним протягом року з дня зарахування державного мита до бюджету, до відповідного органу, що контролює справляння надходжень державного мита. На підставі викладеного,

Outcome: approved