Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), яким: - обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] і малолітньою [PERSON] , [INFO] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання [PERSON] і малолітньої [PERSON] ,, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] і малолітню [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] і малолітньою [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що 20.10.2018 р. [PERSON] , за сприянням і допомогою своїх батьків [PERSON] і [PERSON] , без згоди матері дитини, вивіз [PERSON] у невідомому напрямку з пляжу «Ювілейний», який розташований в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області. За даним фактом [PERSON] негайно звернулась до правоохоронних органів. Згодом місцезнаходження дитини було встановлено у м.Ростов-на-Дону, Росія. Своєї згоди на вивезення дитини та її проживання в Російській Федерації [PERSON] не давала. При цьому, [PERSON] відмовлявся повертати дитину та перешкоджав спілкуванню матері з дитиною. 28 лютого 2019 року судова колегія Ростовського обласного суду ухвалила рішення про зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] , [INFO] , до місця її постійного проживання - держави Україна, шляхом передачі неповнолітньої дитини матері [PERSON] протягом однієї доби. В зв`язку з цим, [PERSON] передав дитину [PERSON] , після чого вони повернулись в Україну. Вказаними діями [PERSON] наніс заявниці та дитині психологічну травму, що призвело до пролонгованого стресу, порушення базової довіри, інших психологічних та неврологічних реакцій, в зв`язку з чим вони потребують психологічної реабілітації. Просить видати обмежувальний припис. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали викладені в заяві обставини та просили задовольнити заявлені вимоги. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не прибув. Представник заінтересованої особи - Христюк Ю.Г. просив у задоволенні заяви відмовити в зв`язку з ненаданням суду беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства. Ст.350-5 ЦПК України передбачає, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2014 р. між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом Управління ЗАЦС Ульяніської області по Залізничному району м.Ульяновськ видано Свідоцтво про укладення шлюбу. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 28 листопада 2018 р. №368 визначено порядок зустрічей [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] : в суботу з 10.00 годин до 13.00 годин і з 16.00 годин до 18.30 годин у присутності матері дитини, в день народження дитини і у святкові дні з 16.00 годин до 19.00 годин у присутності матері. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.12.2018 р. шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання дитини з матір`ю, постановлено рішення про відібрання малолітньої дитини [PERSON] у батька [PERSON] та повернення дитини до матері [PERSON] В цій частині допущено негайне виконання рішення. Приводом для звернення [PERSON] до суду з позовом про відібрання дитини послужив той факт, що 20 жовтня 2018 року [PERSON] без згоди матері дитини вивіз [PERSON] у невідомому напрямку з пляжу «Ювілейний», що знаходиться на території с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, де [PERSON] і малолітня [PERSON] перебували на відпочинку. Місцезнаходження дитини невідомо. 25.10.2018 року відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зареєстровано кримінальне провадження №12018160380002211 з правовою кваліфікацією - ч.2 ст. 146 КК України. За даними Державної прикордонної служби України [PERSON] . 23 жовтня 2018 року покинув територію України через пункт перепустки «Танюшівка-Ровеньки» в Росію. Інформація щодо перетину Державного кордону України гр. [PERSON] , [INFO] , за вказаний період відсутня. 03.01.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що у період часу з 20.10.2018 р. по 25.12.2018 р. невстановлена особа, перебуваючи на території с.Танюшівка Новопсковського району Луганської області організувала незаконне переправлення малолітньої [PERSON] , [INFO] , через державний кордон України, без передбаченого законом дозволу. Кримінальному провадженню з правовою кваліфікацією ч.1 ст.332 КК України присвоєно номер 12019160380000012. Також 19.12.2018 р. на підставі заяви [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження №62018050000000036 за фактом протиправних дій, вчинених в умовах особливого період з боку працівників Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 419 КК України. В зв`язку з встановленням перебування дитини разом із батьком [PERSON] на території Російської Федерації, [PERSON] звернулась до Первомайського районного суду м.Ростова-на-Дону з позовом до останнього про повернення дитини [PERSON] до держави постійного проживання - Республіку Україну на підставі міжнародного договору Російської Федерації - Гаагської Конвенції про міжнародно-правові аспекти викрадення дітей від 25.10.1980 року. В рамках цієї справи ухвалою Первомайського районного суду м.Ростов-на-Дону від 25.12.2018 р. встановлено [PERSON] тимчасовий порядок спілкування з дитиною [PERSON] , до розгляду суперечки по суті та набрання рішенням законної сили наступним чином: з понеділка по п`ятницю з 16 годин до 18 годи, в суботу та неділю з 10 годин до 12 годин за місіям проживання дитини - [ADDRESS] . Постановою Комісії у справах неповнолітніх і захисту їх прав Адміністрації Залізничного району м.Ростов-на-Дону від 31.01.2019 р. на підставі ч.2 ст. 5.35 Кодексу РФ «Про адміністративні правопорушення» [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за перешкоджання в здійсненні законних прав на виховання дитини її матері [PERSON] 28 лютого 2019 року апеляційною ухвалою судової колегії з цивільних справ Ростовського обласного суду постановлено рішення, яким зобов`язано [PERSON] повернути неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у місце її постійного проживання - державу Україну, шляхом передачі неповнолітньої дитини [PERSON] матері [PERSON] протягом 1 доби. Згідно листа КНП «Чорноморська лікарня» від 02.05.2019 р. [PERSON] встановлений діагноз: Синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості з порушенням нічного сну. Призначене медикаментозне лікування. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області № 20 від 26.04.2019 р. [PERSON] поставлена на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (психологічне насильство з боку батька). Відповідно до висновку експерта №24/19, складеного 20.05.2019 р., ситуація розставання [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю [PERSON] шляхом насильного відібрання (викрадення) дитини її батьком [PERSON] була психотравмувальною для неї. Наслідками такого відібрання є: втрата матері на 52 дні була великим горем для [PERSON] , яке призвело до пролонгованого стресу; після повернення до матері дитина має неврологічні ускладнення (відповідно до медичної документації) та порушення базової довіри, яка формується у дитини через встановлення емоційного контакту з матір`ю. Ситуація насильного відібрання дитини її батьком [PERSON] є актом психологічного насилля. В інтересах дитини не є доцільним забезпечення її контактів з батьком [PERSON] Дитина потребує спокою та стабільності, відсутності тривожних факторів, впливаючих як на неї, так і на її матір. Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст.3 ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» (надалі Закон) визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно пункту 6 ч.1 ст.1 Закону кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Пунктом 8 ч.1 ст.1 Закону передбачено, що особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п.2 ст.24 Закону передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа або її представник. Відповідно до п.1 ч.2 ст.26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Частиною 3 статті 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Враховуючи обставини справи, оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved