Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що пунктом 1 рішенням 61 сесії Троїцької селищної ради VI скликання № 61/25 від 28 жовтня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо впорядкування частини території населеного пункту та формування окремої земельної ділянки площею 28 м.кв., кадастровий номер [NUMBER] територіальній громаді смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області за адресою: [ADDRESS], розроблений ФОП [PERSON] та п. 3 вказаного рішення передано із земель комунальної власності для розміщення тимчасової споруди [PERSON] вказану земельну ділянку. На підставі вищевказаного рішення, між Троїцькою селищною радою Троїцького району Луганської області та [PERSON] 28 жовтня 2014 року укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н із терміном дії до 31 грудня 2019 року. Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру в Троїцькому районі Луганської області від 27 серпня 2015 року № 06-01/0095 вартість земельної ділянки складає 2607 грн. 29 коп. На думку позивача п. 4 наведеного рішення Троїцької селищної ради і договір про встановлення земельного сервітуту є незаконними та такими, що суперечать Конституції України і чинному законодавству, а тому підлягають скасуванню, просить зобов'язати [PERSON] звільнити та повернути до земель Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області відповідну земельну ділянку. Прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Від представника Троїцької селищної ради Луганської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника та визнання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, пунктом 1 рішенням 61 сесії Троїцької селищної ради VI скликання № 61/25 від 28 жовтня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою» було затверджено проект землеустрою щодо впорядкування частини території населеного пункту та формування окремої земельної ділянки площею 28 м.кв., кадастровий номер [NUMBER] територіальній громаді смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області за адресою: [ADDRESS], розроблений ФОП [PERSON] та п. 3 вказаного рішення передано із земель комунальної власності для розміщення тимчасової споруди [PERSON] вказану земельну ділянку. На підставі вищевказаного рішення, між Троїцькою селищною радою Троїцького району Луганської області Луганської області та [PERSON] 28 жовтня 2014 року укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н із терміном дії до 31 грудня 2019 року. Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру в Троїцькому районі Луганської області від 27 серпня 2015 року № 06-01/0095 вартість земельної ділянки складає 2607 грн. 29 коп. Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад. Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю: у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Згідно зі ст.98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Статтею 99 Земельного кодексу України зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої па сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути. Згідно з ч.1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст.402 ЦК України договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому, під земельним сервітутом, згідно із ст.ст. 403, 404 ЦК України, розуміється право користування чужою земельною ділянкою, яке полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За сі. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності. Таким чином, з огляду на положення ст.93 ЗК України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», фактично сторонами було підписано не договір земельного сервітуту, а договір оренди земельної ділянки, тобто, в розумінні ст.235 ЦК України, вчинено удаваний правочин. Системний аналіз зазначених правових норм, зміст оскаржуваного рішення, свідчить про те, що сервітут не відноситься до документів, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, яке б надавало право на забудову території. Сервітут передбачає обмежене використання земельної ділянки для тимчасових заходів. При цьому, природа земельного сервітуту, охоплюється такими ознаками. По-перше, відносини земельного сервітуту передбачають наявність двох, як правило суміжних земельних ділянок, з яких одна (обслуговуюча) обслуговує іншу (панівну). В межах земельного сервітуту обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами, природними ресурсами компенсує недоліки пануючої земельної ділянки. При встановленні земельного сервітуту обслуговування однієї ділянки іншою відбувається не безсистемно, а в межах прав, що надаються власнику пануючої земельної ділянки щодо користування обслуговуючою ділянкою. За своєю юридичною природою такі права є обмеженими речовими правами і передбачають користування лише невеликою частиною обслуговуючої земельної ділянки для чітко визначених потреб. Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майно (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як сервітут. Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру в Троїцькому районі та Троїцької селищної ради, у [PERSON] немає у власності чи в користуванні сусідніх земельних ділянок. В даному випадку має місце перевищення встановлених законом повноважень, внаслідок надання права певній особі на користування земельною ділянкою без проведення конкурсу чи аукціону, що проявилися в ігноруванні відповідачем норм ст. 93, ч.2 ст.124 ЗК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про оренду землі» щодо конкурентних засад отримання права тимчасового користування земельними ділянками, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. З відповідача [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved