Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: Луганська область, Жовтневий район, [PERSON], 1-й Трамвайний провулок, будинок № 2. [PERSON] помер 08 березня 1995 року. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді ? частини зазначеного домоволодіння. Після своєї смерті [PERSON] вчинив заповіт від 30 липня 1993 року, яким після своєї смерті усе своє майно заповів [PERSON] 30 жовтня 2000 року померла [PERSON] 30 липня 1993 року [PERSON] також вчинила заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачці. На даний час позивачка пропустила встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідачка не визнає одноособове право позивачки на спадкове майно. Прийняти спадщину за вищевказаних обставин у нотаріальному порядку позивачка не може. Таким чином, представник позивачки просить суд визнати за позивачкою право власності на вищевказане домоволодіння. Позивачка у судове засідання не зявилася, представник позивачки надав до суду заяву, згідно якої просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу без його участі та участі позивачки. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані до суду докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідні юридичні факти виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP, у звязку з чим суд при постановленні рішення керується відповідними нормами вказаного нормативного акту, який діяв під час виникнення певних спірних правовідносин. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: Луганська область, Жовтневий район, [PERSON], 1-й Трамвайний провулок, будинок № 2 (а.с.13-16). [PERSON] помер 08 березня 1995 року (а.с.9). Після його смерті залишилася спадщина у вигляді ? частини зазначеного домоволодіння. Після своєї смерті [PERSON] вчинив заповіт від 30 липня 1993 року, яким після своєї смерті усе своє майно заповів [PERSON] (а.с.11) 30 жовтня 2000 року померла [PERSON] (а.с.10) 30 липня 1993 року [PERSON] також вчинила заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачці (а.с.12). На даний час позивачка пропустила встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Прийняти спадщину за вищевказаних обставин у нотаріальному порядку позивачка не має можливості (а.с.22). З оглядом на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивачка є на даний час єдиною спадкоємицею майна померлих своїх батьків за заповітами, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивачка має право на дане спадкове майно, але із-за незалежних від неї обставин не може скористатися таким правом у нотаріальному порядку, у звязку з чим, суд, з метою захисту порушеного майнового права позивачки, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищезазначеного, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 524, 534, 548, 549, Цивільного кодексу Української PCP ЦК України,

Outcome: approved