Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що 28 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і громадянином [PERSON] укладено Кредитний договір №131#00017172486. 30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» був укладений Договір факторингу №30/08-13, згідно якого відбулося відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором №131#00017172486 від 28.03.2012 року. Відповідно до Договору факторингу ТОВ «АНСУ» набуло права вимоги кредитора до [PERSON] 30.08.2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги №3А, за яким ТОВ «Українська боргова компанія» набула права кредитора за вищевказаним договором. Згідно Договору відбулося відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором №131#00017172486 від 28.03.2012 року, що був укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON] Тобто, ТОВ «Українська боргова компанія» є правонаступником первісного кредитора ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії». На підставі п.1.1 Кредитного договору Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 19900 гривень на цілі, зазначені у п.1.3 Договору, а Позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплатити Банку проценти за користування Кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови Договору і своєчасно повернути кредит Банку. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору розмір процентів за користування Кредитом складає 31% річних. Згідно п.2.2 Кредитного договору належне виконання Позичальником зобов'язань за Договором забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), яка передбачена Договором, і всім належним Позичальнику майном, майновими правами та грошовими коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до п.8.3 Кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за Договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або Договором та/або Договором/ами забезпечення у визначених випадках. Станом на 29.10.2013 року загальна сума боргу складає 27503 грн 47 коп., а саме: сума простроченої заборгованості за основним боргом - 19900 грн; сума строкової заборгованості за відсотками - 34 грн 27 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 7569 грн 20 коп. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по поверненню кредитних коштів в сумі 27503 грн 47 коп. у зв'язку з переходом до позивача права Кредитора відповідно до Договору відступлення права вимоги №3А від 30.08.2013 року, а також судовий збір в сумі 275 грн 03 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, до початку судового засідання направив до суду клопотання, в якому просить провести судове засідання по справі без участі представника позивача. Зазначає, що повністю підтримує усі позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно отримував кредит в ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», і перші два чи три місяці він погашав кредит згідно графіка. На той час у нього була робота. Після чого він роботу втратив, отримує лише пенсію в розмірі 650 гривень у зв'язку з інвалідністю, тобто його матеріальний стан погіршився і він не має змоги сплатити кредит. Тому, сума простроченої заборгованості за основним боргом, зазначена у позові, не може відповідати дійсності. З приводу нарахованих процентів також не може надати відповіді, так як свої обрахунки не здійснював. Зазначив, що якби позов подавав Банк, в якому він брав кредит, то він би позов можливо і визнавав. Проте, його ніхто письмово не повідомляв про те, що кредитор змінився. Тому, позовні вимоги, заявлені ТОВ «Українська боргова компанія», він повністю не визнає. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі копії документів, які були додані позивачем до позовної заяви, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом, на підставі наданих позивачем копій документів, встановлено, що 28 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON], що не заперечує і відповідач, був укладений кредитний договір №131#00017172486, згідно умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит в сумі 19900 гривень на поточні потреби, а Позичальник зобов'язується прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, та повернути Кредит Банку, а також виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, комісії, штрафні санкції, інші передбачені цим Договором платежі у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, та виконати інші умови Договору. Розмір фіксованої процентної ставки за користування Кредитом складає 31% річних. Згідно п.8.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язується щомісячно до 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 861,17 грн відповідно до Графіку, з кінцевим терміном повернення Кредиту 27 березня 2015 року. Згідно п.11.13.4 Договору Позичальник не заперечує та надає Банку дозвіл (згоду) на укладення Банком договору відступлення права вимоги за цим Договором з будь-якою третьою особою. 30 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (Фактор) укладено договір факторингу №30/08-13, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт відступає (передає) а Фактор набуває (приймає) належні Клієнту права грошової Вимоги за Кредитними договорами до Боржників, які зазначені в Реєстрі Заборгованостей (Додаток №1) в обсязі, що визначається в цьому Договорі, та перераховує грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату шляхом дисконтування суми Заборгованості. Згідно п.3.2 Договору право вимоги переходить до Фактора в момент здійснення Фактором повної оплаті Ціни договору, визначної в п.4.1 Договору, а саме, в момент отримання Клієнтом від Фактора коштів в повному обсязі належним чином за цим Договором. Згідно п.3.3. Договору Клієнт зобов'язується на пізніше 5 Робочих днів після підписання Сторонами Акту прийому-передачі прав надіслати письмові повідомлення Боржникам, їх Поручителям про відступлення права вимоги Фактору за формою, встановленою в Додатку №2 до цього Договору. 30 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (Новий кредитор) укладений Договір відступлення права вимоги №3А, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає (передає) а Новий кредитор набуває (приймає) належні Первісному кредитору права грошової вимоги за Кредитними договорами до Боржників, які зазначені в Реєстрі Заборгованостей (Додаток №1) в обсязі, що визначається в цьому Договорі, та сплачує грошові кошти на рахунок Первісного кредитора. Згідно п.3.2 Договору право вимоги переходить до Нового кредитора в момент здійснення Новим кредитором повної оплаті Ціни договору, визначної в п.4.1 Договору, а саме, в момент отримання Первісним кредитором від Нового кредитора коштів в повному обсязі належним чином за цим Договором. Згідно п.3.3. Договору Первісний кредитор зобов'язується на пізніше 5 Робочих днів після підписання Сторонами Акту прийому-передачі прав надіслати письмові повідомлення Боржникам, їх Поручителям про відступлення ним права вимоги Новому кредитору за формою, встановленою в Додатку №2 до цього Договору . Згідно довідки від 29.10.2013 року, наданої ТОВ «Українська боргова компанія» за [PERSON] наявна заборгованість перед ТОВ «Українська боргова компанія» за Кредитним договором №131#00017172486 від 28.03.2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії». Станом на 29.10.2013 року така заборгованість не погашена і складає 27503,47 грн. У відповідності до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем вказаних вимог закону не дотримано. Відповідач не заперечує той факт, що він отримав кредит згідно Кредитного договору, зазначеного у позовній заяві, тому така обставина доказуванню не підлягає. Проте, позивач не надав суду належних доказів того факту, що позивачем на законних підставах набуто право вимоги від відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та відповідачем. Зокрема, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначив, що ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ» уклали договір факторингу, згідно якого до ТОВ «АНСУ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №131#00017172486 від 28.03.2012 року. До позовної заяви додано копію Договору факторингу №30/08-13 від 30.08.2013 року. Вивченням тексту Договору факторингу встановлено, що у ньому відсутні посилання на те, що Банк уступив чи передав право вимоги ТОВ «АНСУ» саме за кредитним договором №131#00017172486 від 28.03.2012 року. У Договорі наявні посилання на Реєстр заборгованостей (Додаток №1) та Акт приймання-передачі прав (Додаток №4), проте такі додатки суду не надані, у зв'язку з чим неможливо встановити чи входив відповідач до переліку Боржників, по яких перейшло право вимоги від Банку до іншої особи. Як зазначив суд вище, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, у відповідності до статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У п.1 ч.1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (з наступними змінами та доповненнями) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Згідно п.11 ч.1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (з наступними змінами та доповненнями) факторинг віднесено до фінансових послуг. У відповідності до Договору факторингу №30/-8-13 Фактором являється Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ». Однак, суду не дано письмових доказів, які б підтверджували, що ТОВ «АНСУ» мало право станом на 30.08.2013 року здійснювати фінансові послуги та являлось банком чи фінансовою установою, яка була внесена до Державного реєстру фінансових установ, тобто мало право виступати стороною, зокрема Фактором, в договорі факторингу. Згідно статті 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суду не надано доказів того, що Клієнт чи Фактор, між якими було укладено Договір факторингу №30/08-13, повідомляв боржника про відступлення права грошової вимоги факторові, хоча такий обов'язок Клієнта закріплено у Договорі факторингу. Тобто, навіть за такої обставини відповідач не повинен був виконувати вимоги ТОВ «АНСУ» в разі їх надсилання відповідачеві. Стаття 1083 ЦК України визначає, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України (Факторинг). Договором факторингу №30/08-13 від 30.08.2013 року не передбачено наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі. Тобто, договір відступлення права вимоги №3а від 30.08.2013 року, на якій посилається позивач, і який був укладений між ТОВ «АНСУ» та позивачем, укладений всупереч чинному законодавству України. Позивач не надав суду доказів дійсності вказаного правочину відступлення права вимоги. Крім того, навіть в разі, якщо Договір факторингу і передбачав би наступне відступлення права грошової вимоги третій особі, то в такому разі, відступлення права грошової вимоги повинно бути оформлено у відповідності до положень глави 73 ЦК України, яке передбачає укладення договору факторингу з спеціальними вимогами до суб'єктного складу договору факторингу, особливостями взаємовідносин між його сторонами, їх правового статусу тощо. В такому разі, за умови дійсності договору відступлення права вимоги №3а від 30.08.2013 року, позивач повинен був надати суду докази, які б підтверджували, що клієнтом було відступлено право грошової вимоги саме за кредитним договором №131#00017172486 від 28.03.2012 року. Позивачем не надано доказів, що такий Кредитний договір був предметом договору відступлення права вимоги, так як у тексті договору відступлення права вимоги посилання на Кредитний договір №131#00017172486 від 28.03.2012 року відсутні, а до копії Договору додано додаток у вигляді таблиці, з якого не зрозуміло, чи являється така таблиця витягом з Додатків до договору, чи була складена позивачем в іншій спосіб. Одночасно, з урахуванням положень статей 1079, 1082 ЦК України, суду не надано доказів, що ТОВ «Українська боргова компанія» являється фінансовою установою чи банком, які мають право здійснювати фінансові послуги у вигляді факторингу, та внесені до Державного реєстру фінансових установ. Крім того, суду не надано доказів про те, що відповідач був повідомлений про відступлення права вимоги, у зв'язку з чим набув обов'язку виконувати свої зобов'язання саме перед позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перед судом своє право на вимогу у відповідача грошових зобов'язань, які виникли з кредитного договору №131#00017172486 від 28.03.2012 року, укладеного між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та відповідачем, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed