Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Яснозірської сільської ради. Позивач просить встановити факт належності сертифікату [NUMBER] на право на земельну частку (пай) [PERSON] та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 2,23 га в умовних кадастрових гектарах, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] та знаходиться на території Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Для оформлення спадкових прав, вона звернулася із заявою до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала відмову в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу (сертифікату) на право на земельну ділянку. Також у сертифікаті [NUMBER] при його заповненні було допущено помилку в імені спадкодавця - замість «Анастасія» зазначено «[PERSON]». Посилаючись на вимоги статей 3, 15, 16, 234, 256 ЦК України, вона просить її вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені у позові вимоги та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Яснозірської сільської ради надав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, якою просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. Судом встановлено, що 24.10.1996 року Віньковецькою районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 2,23 в умовних кадастрових гектарах із земель колективного сільськогосподарського підприємста «Урожай» на ім`я [PERSON]. Проте імя «[PERSON]» в сертифікаті зазначено невірно, так як особа насправді є «[PERSON]», що відповідно знайшло своє підтвердження в судовому засіданні: витяг з ДРАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу № 00017228940 від 20.10.2016 року, свідоцтво про народження [PERSON] [NUMBER] від 19.01.1971 року, актовий запис № 48, виписка з погосподарських книг Яснозірської сільської ради № 84 від 01.02.2017 року. Також свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж сама особа, з якою він спільно проживав і яку похоронив. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав. Згідно зі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що заявником надано достатньо доказів на підтвердження того, що при видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) було допущено помилку у написанні імені [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 27 листопада 2006 року виконавчим комітетом Яснозірської сільської ради, актовий запис № 23). Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданий Віньковецькою РДА 24 жовтня 1998 року. 08 квітня 1997 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право своїй внучці [PERSON], що підтверджується даними заповіту, посвідченого секретарем Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. [PERSON] після укладення шлюбу 17.06.2006 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 17.06.2006 рок) змінила прізвище на «[PERSON]». Свідоцтво про народження [NUMBER] від 01.07.1982 р., актовий запис № 44 та свідоцтво про укладення шлюбу позивачкою додано до справи. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу № 15/02-31 від 26.01.2017 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що є перешкодою для реалізації нею права на спадкове майно. Позивачка не може в позасудовому порядку реалізувати своє право спадкоємця. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного, позивач довів підстави та предмет позову, тому за ним, відповідно до ст. 1223 ч.2 ЦК України слід визнати право на земельну ділянку, розташовану на території Яснозірської сільської ради.

Outcome: approved