Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

До суду із позовом звернулася позивач [PERSON] до [PERSON] , третя особа без права самостійної вимоги щодо предмету спору на стороні позивача Новомиргородська міська рада Кіровоградської області про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому будинку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 17 серпня 2005 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . В подальшому, оскільки спільне життя не склалось, то 11 листопада 2011 року рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області даний шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу 05 червня 2013 року позивач придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] . Після придбання будинку, колишній чоловік [PERSON] повернувся до позивачки та вони вирішили, що можна проживати разом, оскільки мають трьох неповнолітніх дітей. На підставі даного, по домовленості, що на час спільного проживання [PERSON] буде проживати разом з позивачем, то вона зареєструвала його в належному їй будинку. В подальшому спільне життя так і не склалось, через постійні сварки, то в березні 2016 року відповідач [PERSON] , зібравши свої речі виїхав з будинку та став проживати окремо. Після припинення спільного проживання позивач намагалася домовитись з відповідачем про зняття з реєстрації в добровільному порядку. Після спливу домовленого строку, відповідач [PERSON] , не знявся з реєстрації з належного позивачу на праві особистої власності житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач не може отримати субсидію та інші пільги по оплаті комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача та перешкоджається їй право у реалiзацiї вiльно розпоряджатися будинком, тому позивач змушена звернутися суду за для захисту свого порушеного права власності. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просила суд задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно до ст. 128 ч.7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи; відповідач письмових клопотань про відкладення розгляду справи і заперечень (відзиву) не надіслав. Представник третьої особи Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань та письмових заперечень проти позову не надіслав. Дослідивши матеріали справи та вивчивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Підставою припинення права користування жилим приміщенням відповідно ст.71 ЖК України є відсутність наймача або члена його сім`ї у місці їх проживання понад шість місяців без поважних причин, тобто за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців і причини та мотиви відсутності протягом цього часу не мають правового значення. За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Одночасно з вказаними вище нормами ЦК України, суд повинен також враховувати положення ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України. Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, мають право користуватися таким будинком. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє члена сім`ї права користування займаним приміщенням. В порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного необхідно виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У даній справі правовідносини виникли між власником житла і особою, яка була членом її сім`ї, тому до вказаних правовідносин застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, який є підставою для втрати його права користування житлом. Член сім`ї власника житла може бути позбавлений права користування житловим приміщення на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України у випадку безперервного не проживання в даному житлі понад один рік, лише при умові відсутності поважних причин. Судом встановлено, що 17 серпня 2005 року позивач та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. В подальшому спільне життя не склалось, а тому 28 листопада 2011 року заочним рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області даний шлюб було розірвано, що підтверджується копією вищевказаного рішення суду. 18 листопада 2018 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 51, вчинений Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу вiд 05.06.2013 року, який посвiдчений приватним нотарiусом Новомиргородського районного нотарiального округу Кізіль О.О., зареєстрованого у реєстрі за № 314. 13 серпня 2013 року [PERSON] зареєструвала (прописала) у належному їй на правi власностi житловому будинку по [ADDRESS] , вiдповiдача, [PERSON] , [INFO] , який на той час приходився їй чоловіком. Згідно акту обстеження житлового будинку від 31.08.2020 року підтверджено факт не проживання [PERSON] у вищевказаному домоволодінні з березня 2016 року. Вищенаведені доводи не спростовані відповідачем. Позивач як власниця свого житлового будинку позбавляється права в повній мірі користуватися та розпоряджатися майном. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею7 ч.1 п.2 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв`язку з чим у спірних правовідносинах правильним способом захисту цивільного права позивача, який відповідає вимогам ст.16 Цивільного кодексу України, є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки порушено право власності позивача щодо користування своїм майном. Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved