Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

До суду звернулось ПАТ «Дельта Банк» із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS]. Посилається на те, що 03.08.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №06/06/07-НВк, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 36000 доларів США з розрахунку 14,5% річних за користування кредитом на строк до 02.08.2026 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором кредиту №06/06/07-НВк від 03.08.2007 року іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №06/06/101/07-НВк від 03.08.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, станом на 28.05.2015 року за відповідачем наявна заборгованість в сумі 1651640,89 грн., з яких: тіло кредиту 746952,57 грн., відсотки 703270,02 грн., пеня 180141,72 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 5959,22 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 15317,36 грн. Згідно з іпотечним договором у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що умови договору іпотеки відносно визнання права власності є позасудовим способом захисту і відповідно не може бути застосований судом для задоволення позовних вимог. Крім того, враховуючи, що позивач протягом трьох років (з 18.03.2009 року, коли направив відповідачу повідомлення з вимогою повернути всю суму заборгованості за кредитом) не звернувся в суд за захистом свого права, строк позовної давності закінчився. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм обставини. 03.08.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №06/06/07-НВк, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 36000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних за користування кредитом на строк до 02.08.2026 року. В забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором кредиту №06/06/07-НВк від 03.08.2007 року іпотекодавець [PERSON] за іпотечним договором №06/06/101/07-НВк від 03.08.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За договором купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець), продавець продав (відступив) покупцю права вимоги, який включає в себе вказані кредитний і іпотечний договори, а покупець прийняв права вимоги та сплатив загальну купівельну ціну. Станом на 28.05.2015 року за відповідачем наявна заборгованість в сумі 1651640,89 грн., з яких: тіло кредиту 746952,57 грн., відсотки 703270,02 грн., пеня 180141,72 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 5959,22 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 15317,36 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. За умовами п. 4.2 іпотечного договору №06/06/101/07-НВк від 03.08.2007 року іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем кредитного договору або умов іпотечного договору Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору №06/06/101/07-НВк від 03.08.2007 року при настанні випадків, передбачених п.4.2, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпеченні іпотекою, не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги у такий спосіб: - набуває права власності на майно; - від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; - дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотеко держателем або погодженим з ним, від свого імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п.4.4 договору іпотеки №06/06/101/07-НВк від 03.08.2007 року у випадку, коли виконання п.4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим законодавством України, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а договором іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість, а відтак, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки. За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Стаття 37 Закону\~№ 898-IV\~не вказує про можливість визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до статті 37 Закону\~№ 898-IV\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Можна констатувати, що згідно з чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Разом з тим\~право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), як вказано у частини першій статті 38 згаданого Закону. Реалізація іпотекодержателем права на звернення стягнення\~шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що\~ загальними засадами державної реєстрації\~речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~(далі державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та\~процедура державної реєстрації прав\~визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобовязані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39\~Закону\~№ 898-IV\~можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Відповідно до вимог ст. ст.3,4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, тобто спосіб, який передбачає позасудове врегулювання. За таких обставин позов задоволений бути не може. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові [PERSON] Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №520/6819/14.

Outcome: dismissed