Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташована в [ADDRESS]. Відповідачі більше року у вказаному житловому будинку не проживають. Добровільно знятися з реєстрації за місцем мешкання відмовляються. Вказані обставини перешкоджають позивачці у використанні її житлового будинку. Позивачка просить суд визнання відповідачів такими, що втратила право користування вказаним вище домоволодінням. Позивачка до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Представник Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволенні позовних вимог заперечує. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2/825/06 від 18 грудня 2006 року було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.12-14), на нього було виготовлено технічну документацію (а.с.15-19). У вказаному домоволодінні зареєстровано за місцем мешкання позивачка та відповідачі (а.с.7-11, 20). Позивачкою було надано до суду розписки від [PERSON] та [PERSON] про те, що у вказаному домоволодінні ніхто не проживає, крім позивачки, з 2006 року (а.с. 21-22). Також позивачкою було надано квитанції про сплату комунальних послуг даного домоволодіння (а.с.25-30). Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивачка має право вимагати визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому, ст. 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Зі змісту ст.ст. 1046, 1047 ЦК України випливає, що розписка - це зобов'язальний текст за домовленістю в передачі чого небудь (предметів, коштів тощо) на визначений термін, з подальшим поверненням. Позивачкою на підтвердження викладених вимог було надано розписки від [PERSON] та [PERSON], проте вказані документи на думку суду не можуть бути належними та допустимими доказами по справі, так як форма документу представляє соболю зміст зовсім інших правовідносин, а обставини, які можуть бути відомі особам, можуть бути прийняті судом до уваги і нести собою доказову базу у разі допиту особи у судовому засіданні у якості свідка у порядку, передбаченому ст. 180 ЦПК України . Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами ту обставину, що відповідачі більше року не проживають у вищевказаному домоволодінні, а тому, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України,

Outcome: dismissed