Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 30.05.2003 позивач був прийнятий на роботу в Токмацький район електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго» електромонтером з експлуатації електричних лічильників 3 кваліфікаційної групи. Позивач і надалі продовжує працювати в Токмацькому РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго», однак йому не виплачено заробітну плату у розмірі 30 589,85 грн. В зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 30 589,85 грн. Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву від 22.11.2018 №1368-юр, представник відповідача зазначив, що час перебування справи на розгляді в суді позивачу частково погашено заборгованість по заробітній платі і станом на 19.11.2018 заборгованість із заробітної плати складає 23940,42 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 23 940,42 грн. Під час слухання справи представник позивача підтвердила, що заборгованість по заробітній платі частково виплачена позивачу. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були витрачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Слід зазначити, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Судом встановлено, що 30.05.2003 позивача [PERSON] прийнято на роботу до на посаду електромонтера з експлуатації електричних лічильників в Токмацький РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго», що не заперечується сторонами. З 27.07.2016 ВАТ «Запоріжжяобленерго» перейменовано в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі наказу № 420-од від 27 липня 2016 року. Позивач і надалі продовжує працювати в Токмацькому РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго», однак йому не виплачена в повній мірі нарахована заробітна плата. Відповідно до наданої відповідачем довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату розмір невиплаченої [PERSON] заробітної плати станом на 19.11.2018 складає 23 940,42 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно з довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданої відповідачем станом на 19.11.2018, розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 23 940,42 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку. На підставі п.1.ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial