Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Зазначає, що 11 серпня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюбні відносини фактично припинені з квітня 2019 року. Просить шлюб розірвати, місце проживання доньки визначити з нею. У судовому засіданні позивач [PERSON] озовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Соколова А.В. при ухваленні рішення просить врахувати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої разом з матір`ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, з`ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи 11 серпня 2007 року Пщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 29. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач також просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини сторін, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Мати та батько дитини після припинення шлюбних відносин проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня донька. Судом зобов`язано органи опіки та піклування надати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої разом з матір`ю. а вимогу суду встановлено що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] у житлі яке винаймає мати . Квартира з усіма комунальними зручностями. Для дитини є все необхідне для її повноцінного розвитку та відпочинку. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої разом з матір`ю . Судом встановлено, що мати дитини належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує дитині належні умови проживання, виховання, навчання, матеріально-побутові умови та рівень комфорту. У судове засідання запрошена донька сторін та з`ясована її думка. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, позиція відповідача щодо вказаного питання, враховуючи завдання суду діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved