Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шпола - Продукт» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку, видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення за період з 23.02.2021 по день ухвалення рішення у справі або фактичної видачі трудової книжки і копії наказу про звільнення. В подальшому позовні вимоги були уточнені, в результаті чого позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення за період з 24.02.2021 по 28.10.2021 в розмірі 101 722,01 грн. В обґрунтування зазначено, що 30.10.2020 [PERSON] був обраний директором ТОВ «Шпола - Продукт». 22.01.2021 йому надано щорічну відпустку тривалістю 30 календарних днів з 25.01.2021 по 23.02.2021. Після закінчення щорічної відпустки позивач 23.02.2021 написав заяву про звільнення його з роботи з 23.02.2021 за згодою сторін. До цього часу відповідач не видав позивачу копію наказу про звільнення та трудову книжку. 15.04.2021 позивач звертався до відповідача із заявою про ознайомлення його із рішенням учасників ТОВ «Шпола -Продукт», наказом про звільнення із посади директора, видачу трудової книжки та здійснення всіх розрахунків при звільненні. 28.04.2021 позивач отримав лист від ТОВ «Шпола -Продукт» №43 від 20.04.2021, у якому вказано необхідність з`явитись 29.04.2021 року о 10 год в кабінет директора для отримання розрахункових по заробітній платі та трудової книжки. 28.04.2021 позивач звернувся до відповідача із листом про направлення на його адресу проживання засвідчених копій рішень учасників ТОВ «Шпола -Продукт» та наказу про звільнення з роботи, детального розрахунку всіх нарахованих розрахункових виплат. Крім того просив провести з ним розрахунок шляхом перерахування всіх виплат на банківський рахунок, відкритий на його ім`я для виплати заробітної плати, а також видати трудову книжку, шляхом надсилання її на адресу проживання. Відповіді на цей лист позивач не отримав. 02.06.2021 на банківський рахунок [PERSON] , відкритий у АБ «Укргазбанк», зараховано розрахункові кошти працівників ТОВ «Шпола - Продукт» в сумі 42 879,80 грн. Враховуючи наведене, фактичний розрахунок при звільненні [PERSON] з роботи 23.02.2021 відповідачем проведено 02.06.2021, однак складові та правильність нарахування суми розрахункових коштів позивачу не відомі. Отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає за період з 23.02.2021 по 01.06.2021. Оскільки відповідач не видав позивачу трудової книжки при звільненні, то з відповідача підлягає стягнення середнього заробітку за період з 24.02.2021 по 09.06.2021. За затримку видачі копії наказу про звільнення, середній заробіток має бути стягнутий починаючи з 10.06.2021 і по день ухвалення судового рішення. Оскільки подвійне стягнення середнього заробітку не співмірне з правами працюючого, позивач визначив позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення за загальний період з 24.02.2021 по день ухвалення рішення у справі або фактичної видачі трудової книжки і копії наказу про звільнення. 30.08.2021 було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідачем подано відзив з вимогою відмови у задоволенні позову. В обґрунтування зазначено, що згідно заяви [PERSON] , наказом №4-к від 23.02.2021 він був звільнений з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Подавши заяву про звільнення, [PERSON] не отримав наказу про звільнення, розрахункових коштів та трудової книжки, так як на підприємство більше не з`явився, що підтверджується актом від 24.02.2021. На заяву [PERSON] від 15.04.2021 підприємством був направлений лист з пропозицією з`явитись 29.04.2021 року о 10 -00 год. в кабінет директора. Позивач запрошення проігнорував і на підприємство не з`явився. 02.06.2021 на рахунок позивача були перераховані недоотримані ним кошти. Письмової згоди від позивача про направлення йому трудової книжки підприємство не отримувало. Оскільки розрахунок з позивачем проведений в повному обсязі, а трудову книжку позивач не бажав отримувати, вини підприємства у невидачі позивачу трудової книжки немає, тому вважають позовні вимоги безпідставними. Представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивач після 23.02.2021 не з`являвся на підприємстві, оскільки його було звільнено з роботи. Проте це не звільняє відповідача від обов`язку виконати встановлений трудовим законодавством обов`язок ознайомити працівника та видати копію розпорядчого документу про звільнення, провести розрахунок із працівником та видати трудову книжку в день звільнення. Більше того на звернення позивача 15.04.2021 відповідачем не було вчинено необхідних дій щодо розрахунку та видачі трудової книжки. Фактично розрахунок із [PERSON] відповідачем проведено лише 02.06.2021, тобто майже через чотири місяці після звільнення його з роботи. Проте й досі не надав копію розпорядчого документа про звільнення та трудову книжку. Від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. В обґрунтування зазначено, що позивач звернувся до суду 28.08.2021 року, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України для звернення до суду, який в даному випадку сплив 23.05.2021. Позивач поважних причин пропуску не навів. При цьому позивач та його адвокат постійно перебували в переписці з відповідачем, а отже позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом в передбачений ст. 233 КЗпП України строк. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити позов та стягнути середній заробіток за затримку видачі трудової книжки з 23.02.2021 року по день ухвалення рішення. Зазначив, що позивачем не порушені строки звернення до суду за захистом свого права, оскільки розрахунок із ним проведений 02.06.2021 року, тобто, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року , тримісячний строк, визначений положеннями ст. 233 КЗпПУ, починає відраховуватись саме із наведеної дати. Позивач звернувся до суду 28.08.2021 року. Крім того, представник позивача зазначив, що позивач отримав поштою трудову книжку 03.11.2021 року. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві, наголошувала, що вини підприємства у невидачі трудової книжки позивачу немає, та просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами. Відповідно до рішення №2 одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шпола-Продукт» від 29.10.2020 року [PERSON] було обрано на посаду директора Товариства з 30.10.2020 , про що зроблено відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою від 08.12.2020 року (а.с.6,8). Із заяви директора ТОВ «Шпола - Продукт», [PERSON] , від 22.01.21, протоколу №2 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Шпола - Продукт» від 22.01.2021 та наказу №4-в від 22.01.2021 ТОВ «Шпола - Продукт» за підписом голови зборів, [PERSON] , [PERSON] перебував у щорічної відпустці у період з 25.01.2021 по 23.02.2021 (а.с.9,10,11). Відповідно до заяви від 23.02.2021, адресованої засновникам ТОВ «Шпола- Продукт» [PERSON] просив звільнити його з посади за згодою сторін з 23.02.2021 (а.с.12). Сторонами у судовому засіданні не заперечувався та не оспорювався день, 23.02.2021 року, та підстави, за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпПУ, звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ « Шпола-Продукт». Відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Ураховуючи принцип диспозитивності, суд вирішує справу виключно у межах позовних вимог. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на порушення свого права на отримання всіх належних сум при звільненні та видачу йому трудової книжки. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Положеннями ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ст.94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Нормами ч.1 ст. 47 КЗпП України, в редакції від 31.12.2020 року, яка була чинною станом на день звільнення позивача, 23.02.2021 року, встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 116 КзПП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Положеннями ч.5 ст. 235 КЗпПУ, у редакції, яка діяла на час звільнення позивача, встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Представник позивача у судовому засіданні стверджував, що у день звільнення із позивачем не провели розрахунки, у порядку ст. 116 КЗП, та не видано а ні розпорядчий документ про звільнення, а ні трудову книжку, як того вимагали положення ст. 47 КЗпПУ. Допитана за клопотанням відповідача у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала у ТОВ « Шпола-Продукт» на посаді керівника відділу кадрів. [PERSON] після виходу із відпустки подав заяву про звільнення, яку вона зареєструвала та повідомила керівництво підприємства, [PERSON] , однак у день звільнення йому трудову книжку не видали. [PERSON] звернувся до неї з проханням видати трудову книжку, однак у неї не було такої можливості, оскільки на день звільнення керівництвом підприємства, [PERSON] , не було видано наказу. У подальшому, перед звільненням 03.03.2021 року нею була заповнена трудова книжка [PERSON] .. Суд критично оцінює доводи представника відповідача, що позивач не дочекався розрахунку та трудової книжки та залишив місце роботи. Оскільки вони спростовуються показами свідка [PERSON] , яка зокрема пояснила, що [PERSON] після відпустки вийшов на роботу та був на підприємстві, однак у день, коли він вийшов на роботу після відпустки, його до роботи фактично не допустили, так як вже був призначений новий директор [PERSON] , що зокрема підтверджується інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідно якої з 22.02.2021 керівником ТОВ «Шпола- Продукт» зазначено [PERSON] (а.с.7). Посилання відповідача на те, що [PERSON] не отримав розрахунок та трудову книжку через те , що не з`явився більше на роботу , є необґрунтованими, оскільки після звільнення він такого обов`язку не мав. Наданий акт від 24.02.2021 року , складений [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , констатує факт того, що [PERSON] при звільненні 23.02.2021 року не отримав розрахункові кошти та не отримав трудову книжку оформлену належним чином. Однак акт не містить інформації про причини неотримання розрахунку та трудової книжки. Із листа від 28.04.2021 № М-287/14-08/01/4529 Управлінням держпраці у Черкаській області на звернення [PERSON] від 18.03.2021 року ( а.с. 13) вбачається, що інспектром праці встановлено, що позивача звільнено за письмовою заявою, наказом №4-к з роботи за згодою сторін 23.02.2021, згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку. Нараховані до виплати розрахункові кошти ТОВ «Шпола - Продукт» депоновано(а.с.16). Відповідно до заяви [PERSON] від 15.04.2021 адресованої ТОВ «Шпола - Продукт», заявник вимагав ознайомити його із рішенням ТОВ «Шпола - Продукт» та наказом про звільнення його з посади директора ТОВ «Шпола - продукт»; видати йому трудову книжку та здійснити всі розрахункові виплати з ним, зокрема невиплачену заробітку плату, компенсацію за невикористану відпустку та компенсацію за вимушений прогул з дати його звільнення (а.с.17). Листом від 20.04.2021 №43, адресованого [PERSON] , ТОВ «Шпола - Продукт» просило його з`явитись 29.04.2021 року о 10:00 годині в кабінет директора за адресою: Черкаська область, м. Шпола, вул. Івана Піддубного, 10 для отримання розрахункових по заробітній платі та трудової книжки (а.с.19). Відповідно до листа [PERSON] від 28.04.2021 адресованого ТОВ «Шпола - Продукт», заявник у відповідь на лист від 20.04.2021 року, який останнім отримано 28.04.2028 року, що відповідачем не спростовано, вимагав ознайомити його із рішенням ТОВ «Шпола - Продукт» та наказом про звільнення його з посади директора ТОВ «Шпола - продукт»; видати йому трудову книжку, шляхом надсилання її на адресу проживання, та здійснити всі розрахункові виплати з ним, зокрема невиплачену заробітку плату, компенсацію за невикористану відпустку, та компенсацію за вимушений прогул з дати його звільнення, шляхом перерахування цих виплат на відкритий банківський рахунок для виплати заробітної плати від ТОВ « Шпола-Продукт»; надіслати детальний розрахунок всіх нарахованих ТОВ «Шпола - Продукт» розрахункових виплат. Додатково надані реквізити рахунку для виплати заробітної плати (а.с.20). Відповідно до зарплатної відомості №22 від 02.06.2021 ТОВ «Шпола - Продукт» було нараховано розрахункові кошти [PERSON] в сумі 42 879,80 грн (а.с.47). Згідно з платіжним дорученням №291 від 02.06.2021 року ТОВ «Шпола - Продукт» здійснила перерахування 42 879,80 грн, депонованої заробітної плати та розрахункових за лютий 2021 року (а.с.48). Із з виписки з особового рахунку [PERSON] , вбачається, що 02.06.2021 на його рахунок зараховано 42 879,80 - розрахункові на поточні рахунки працівників ТОВ «Шпола - Продукт» згідно договору 2020/ZP/415-004 ( а.с. 22-24). Отже, ураховуючи, що [PERSON] у день звільнення був на роботі, підприємство мало обов`язок видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Разом із тим, у порушення вимог ст. 47 та 116 КЗпПУ ТОВ « Шпола-Продукт» не провели із [PERSON] розрахунку та не видало трудову книжку, що підтверджується дослідженими доказами, які є належними та допустимими, достовірними та достатніми, у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до положень п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінінстерства праці України, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція) Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Пунктом 4.2 Інструкції встановлено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Позивач висунув вимогу про направлення йому трудової книжки на адресу проживання, що відповідає положенням абз. 2 п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Доводи відповідача про те, що він не отримував вказаної вимоги позивача спростовуються накладною Укрпошти 1800605299679 від 28.04.2021 року, описом вкладенням до цінного листа від 28.04.2021 року , які свідчать про направлення позивачем вказаної вимоги від 28.04.2021 року про направлення трудової книжки на адресу проживання та виплати коштів на його рахунок для виплат ТОВ « Шпола-Продукт», та відомостями офіційного сайту АТ « Укрпошта», відповідно яких ТОВ « Шпола Продукт» отримало вказаний лист 15.05.2021 року ( а.с. 73,74). За наведених обставин суд також критично оцінює запрошення ТОВ « Шпола-Продукт» від 27.09.2021 року направлене [PERSON] щодо можливості отримання трудової книжки на підприємстві або направлення заяви про направлення трудової книжки поштою ( а.с.75). Крім того, наведені доводи спростовуються і тим, що відповідач направив позивачу трудову книжку поштою 21.10.2021 року, про що свідчить опис вкладення до цінного листа, накладна про направлення поштового відправлення від 21.10.2021 року та фіскальний чек від 21.10.202 року про сплату послуг АТ « Укрпошта» ( а.с.117,118). Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, положеннями статей 117, 235 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Однак за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, з яким неодноразово погоджувався й Верховний Суд, зокрема, справи № 758/14834/15-ц, 753/13398/16, 761/36549/18 . Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорюванн я ; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 12 ЦК України та ст.13 ЦПК України визначено свободу розпорядження своїми цивільними та процесуальними правами. Позивач визначився зі своїм правом та просив стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, оскільки таке порушення є більш тривалим. Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено вимоги ст. 47 КЗпПУ щодо видачі трудової книжки, яку відповідач направив позивачу лише під час розгляду справи та яку позивач отримав 03.11.2021 року, відповідач у порядку ч.5 ст.235 КЗпПУ зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати, у тому числі, за вимушений прогул. Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку № 100 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 4 розділу 3 Порядку № 100 При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Із довідки про доходи від 15.09.2021 № 0000 - 000009 вбачається, що розмір заробітної плати за січень 2021 року позивача, становив 14 206,67 грн з яких заробітна плата становить 6 451,97 грн. За грудень розмір доходу становить 7 732,25 грн, з яких 3 8443,80 грн - заробітна плата. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 за № 1133/0/206-19«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» в грудні 2020 року було 22 робочих дні. Позивач перебував на лікуванні в грудні 2020 року з 07по 21 грудня, тобто фактично відпрацював 11 робочих днів. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 12.08.2020 № 3501-06/219«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» в січні 2021 року було 19 робочих днів. Позивач з 25.01.2021 року перебував у відпустці, отже фактично відпрацював 14 днів. Тобто, загальна кількість відпрацьованих днів за січень 2021 року та грудень 2020 року становить 14+11 = 25 дні. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 3843,80 +6451,97=10295,77 грн/ 25 = 411,83 грн. З урахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 12.08.2020 № 3501-06/219«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» період вимушеного прогулу складає 195 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 195* 411,83 грн = 80306,85 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач при обрахунку суми середнього заробітку застосував не робочі, а календарні дні. Щодо застосування строків позовної давності, заявлених відповідачем, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З а зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 30.01.2019. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки власником або уповноваженим ним органом виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки і копії наказу про звільнення, тому підлягає застосуванню встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк позовної давності. Встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цього строку, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та дата фактичного проведення з ним остаточного розрахунку. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 161/13850/18 від 17.03.2021, подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі № 240/532/20 від 11.02.2021. Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22.02.2012 справа № 1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що позивач був призначений на посаду директора ТОВ «Шпола - Продукт» з 30.10.2020 року. Сторони не заперечували, що позивач звільненний 23.02.2021 року за згодою сторін. Депонова заробітна плата та розрахункові за лютий 2021 року були перераховані на розрахунковий рахунок позивача 02.06.2021 року. Цей факт не заперечується відповідачем, та підтверджується випискою з особового рахунка позивача (а.с.22-24), зарплатною відомістю (а.с.47), платіжним дорученням (а.с.48). Із позовом [PERSON] звернувся 28.08.2021, тобто в межах трьох місячного строку, який обраховується з дати проведення розрахунку, тобто з 02.06.2021, тому заява про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial