Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Василівської міської ради Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який мотивовано наступним. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . 23 березня 2004 року між [PERSON] та відповідачкою, [PERSON] , був укладений шлюб, який рішенням Василівського районного суду запорізької області 15 липня 2019 року розірвано у зв`язку з фактичним припиненням з 2018 року сімейних відносин. Позивач вказує, що згідно акту обстеження житлових умов за вищевказаною адресою, відповідачі зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] , однак фактично там не мешкають з 2018 року. Реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу в оформленні субсидії, крім того, він несе додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, виходячи з кількості зареєстрованих осіб. З огляду на викладене, [PERSON] просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] (а.с. 1-3). Відповідачами надано відзив, згідно якого вони просили відмовити в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Зміст відзиву зводиться до того, що [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу на спільні кошти побудували будинок, який не був введений в експлуатацію, гараж та інше нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачем створюються перешкоди відповідачам в користуванні спільним майном (а.с. 32). Позивачем надано відповідь на відзив (а.с. 48-49). В судове засідання представники сторін не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх та їхніх довірителів відсутності. Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заповітом від 07 серпня 1979 року, яким [PERSON] заповіла все своє майно позивачу, [PERSON] (а.с. 6), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.03.2007 та витягом про реєстрацію за позивачем права власності на вищевказаний будинок (а.с 7,8), технічним паспортом на будинок (а.с. 9-13), випискою з погосподарської книги Широківської сільської ради Василівського району, згідно якої, [PERSON] є головою домоволодіння за вищевказаною адресою (а.с. 50), рішенням виконавчого комітету Василівської районної ради народних депутатів Запорізької області від 17 жовтня 1990 року № 196, яким оформлено за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 80,81, 82-84). 23 березня 2004 року між [PERSON] та відповідачкою, [PERSON] , був укладений шлюб, який рішенням Василівського районного суду запорізької області 15 липня 2019 року розірвано у зв`язку з фактичним припиненням з 2018 року сімейних відносин (а.с. 16, 17-18). Відповідно до акту, складеного 27 жовтня 2020 року депутатом Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але у зазначеному будинку не проживають з 15 серпня 2018 року (а.с.15). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідачі зареєстровані в будинку [ADDRESS] , належному позивачу, однак фактично там не проживають більше року, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved