Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.12.2010 року в розмірі 28897,99 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600 гривень. В обґрунтування позову позивач послався на те, що на умовах вказаного договору 20 грудня 2010 року надав відповідачу кредит в розмірі 5700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписала заяву, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг для ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни Тарифів, а також інших послуг обслуговування рахунків. При цьому у сторін договору виникають обов'язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг; у позичальника - отримання виписки про стан та про здійснення операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним Договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. У порушення ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 28.02.2017 року в загальній сумі 28807,99 гривень, яка складається з наступного: 5419,98 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 21075,72 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 550 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - фіксована частина, 1352,29 гривень - процентна складова. 23 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що вона отримувала платіжну картку та ПІН-код. В заяві не вказаний номер картки, яку вона отримувала, та не зазначено умов надання кредиту, розміру отриманого ліміту. Наданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.12.2010 року не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок. Умови і правила банківських послуг, нібито укладеного 20.12.2010 року із відповідачем договору, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності саме від заяви позичальника. Згідно ст. ст. 11, 509, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, необхідною умовою такого правочину як надання кредитних коштів є укладення кредитного договору. Однак, у матеріалах справи відсутній цей договір, натомість наявна анкета - заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20.12.2010 року, що свідчить про те, що між сторонами не було укладено безпосередньо договору кредиту б/н від 20.12.2010 року, тому вимоги позивача стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 20.12.2010 року є безпідставними, за його відсутності як такого. Анкета - заява від 20.12.2010 року не може вважатися доказом укладення кредитного договору та передання кредитних коштів відповідачу. Зі змісту заяви від 20.12.2010 року не вбачається укладення договору б/н від 20.12.2010 року з відповідачем, не вказано в якому розмірі надано кредит, та чи ознайомлений відповідач з Правилами, тарифами та умовами обслуговування та кредитування, а також чи отримувала вона їх. Правила надання банківських послуг не були підписані позичальником, в зв'язку з чим неможливо встановити , чи саме з цими умовами та правилами відповідача було ознайомлено при подачі заяви про видачу кредитної картки. Таким чином, зазначені Правила надання банківських послуг та умовами кредитування не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору. Доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 550 гривень не підлягають задоволенню, оскільки позивач не навів належних та допустимих доказів існування договірних зобов'язань, а також не зазначив на підставі якого пункту, договору чи нормативно-правового акту позивач керував при розрахунку заборгованості по пені та комісії. Позивачем також не доведено обґрунтованість стягнення відсотків, пені, комісії та штрафу в заявленому в позові розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду такого нарахування. Нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04.07.2017 року з відповідача вже стягнуто по вказаній заяві від 20.10.2010 року, оскільки між відповідачем і позивачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 26.11.2014 року( т.1 а.с. 221-226). 01 серпня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якій він зазначив, 20.12.2010 року відповідач [PERSON] звернулась до банку з заявою, відповідно до якої виразила свою згоду на те, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами банківських послуг, а також Тарифами, які було надано їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua. 20.12.2010 року відповідачем отримано кредитку картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підтверджується фотофіксацією отримання картки, а також в цей день нею підписана Довідка про умови кредитування з використанням вказаної картки. Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. У відповідності до умов укладеного договору відповідач двічі отримувала перевипущені кредитні картки 01.03.2013 року та 06.06.2013 року, що підтверджується фотофіксацією. Фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках, відкритих на ім'я [PERSON]. На час отримання відповідачем кредитної картки діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3,0 % в місяць або 36 % на рік. З 01.01.2013 року розмір процентної ставки був зменшений до 2,5 % в місяць або 30 % на рік. Далі відсоткова ставка була збільшена, що підтверджується наказами банку. 01.09.2014 року відповідно до наказу банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,80 %, 01.04.2015 року відсоткова ставка була підвищена до 43,20 %, згідно наказу № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року. Зазначені зміни повністю узгоджуються з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, та ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Посилання відповідача на ту обставину, що спір за вказаним кредитним договором вже вирішений рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04.07.2017 року по справі № 377/105/17 є безпідставним. Вказана справа стосується вирішення спору, який виник між банком та [PERSON] на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 26.11.2014 року, згідно якої було реструктуризовано борг відповідача за кредитним договором від 09.01.2013 року, укладеного між банком та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Тобто справи № 377/507/17 та № 377/105/17 мають різні підстави та предмети спору( т.1 а.с. 227-231). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити з тих підстав, що судом вже стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2017 року, розрахунок заборгованості обчислений неправильно, процентна ставка підвищена безпідставно, нарахування одночасно штрафу та пені є порушенням ст. 61 Конституції України. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку у виді стандартного формуляра, де зазначила свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання, номер моб. телефона, сімейний стан та виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку КРЕДИТКА «Універсальна». Форма анкети-заяви містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця анкета-заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов'язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.( т.1 а.с. 7). Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч. 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч. 2 п. 1). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1). Згідно вимог ч. 4 ст. 203 цього Кодексу правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз. 1 ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2). Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач послався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг від 20.12.2010 року, який складають підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що підтверджується підписом у заяві. На підтвердження цих обставин позивач додав до позовної заяви копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану [PERSON]; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового період»; довідку з обслуговування кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000039181988, ІПН [NUMBER], [PERSON], підписану [PERSON]; витяг (скріншот) з технічного програмного комплексу банку з фотофіксацією видачі кредитних карток [PERSON]; довідку про номери виданих [PERSON] карток та їх строки дії. Проте, ні витяг з Тарифів, ні витяг з Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надані суду, відповідачем не підписані, а Пам'ятку клієнта суду взагалі не надано. Крім того, у застереженні про надання вказаних документів для ознайомлення клієнту у письмовій формі, яке міститься у анкеті-заяві, відсутнє посилання на те, що Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., як стверджується у позовній заяві, а також відсутнє посилання на Правила користування платіжною карткою. У позовній заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, проте у анкеті-заяві вказано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті ПриватБанку - www.privatbank.ua. Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.12.2010 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг і саме в тій редакції, які надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви і що Пам'ятка клієнта взагалі надавалась. Враховуючи зазначене, не можна не погодитися з доводами відповідача про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що долучені до матеріалів справи витяги з Тарифів банку та витяги з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., є складовою частиною укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, і, що саме ці Тарифи банку, Умови та Правила надання банківських послуг, витяги з яких надані суду, мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг . Цей висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 2320цс16. Таким чином, суд вважає встановленим, що сторони уклали договір про надання банківських послуг, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідки з обслуговування кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», підписаних [PERSON]. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», яка підписана [PERSON], відповідачем у справі, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3 % на місяць, розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня = пеня (1) + пеня (2): пеня (1) = (базова відсоткова ставка по договору)/30 - нараховується за кожний день прострочки кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 гривень на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки по кредиту чи відсоткам 5 та більше днів при виникнення прострочки на суму від 50 гривень і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань становить 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (том 2, а. с. 3). Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.08.2018 року відповідачу [PERSON], по кредитному договору № б/н від 20.12.2010 року видавалися наступні кредитні картки: 5211 5373 0588 1984 від 11.01.2013 року з терміном дії до 12/15; 4149 4371 1331 2035 від 01.03.2013 року з терміном дії до 06/16; 5211 5373 4082 3363 від 06.06.2013 року з терміном дії до 12/16 (том 2, а. с. 1). 20.12.2010 року відповідачем отримано кредитку картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підтверджується фотофіксацією отримання картки ( т.2 а.с. 21). Отримання відповідачем перевипущених кредитних карток 01.03.2013 року та 06.06.2013 року підтверджується також фотофіксацією отримання карток ( т.2 а.с. 23-24). За змістом довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] за договором № б/н від 20.12.2010 року, виготовленої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.08.2018 року, старт карткового рахунку 5211 5373 0588 1984 від 11.01.2013 року. Кредитний ліміт станом на 11.01.2013 року - 0,00. 01.03.2103 року збільшено кредитний ліміт до 5200 гривень. 06.03.2013 року збільшено кредитний ліміт до 5700 гривень. 01.12.2014 року знижено кредитний ліміт до 1274,72 гривень (том 2, а. с. 2). Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 28.02.2017 року у відповідача перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» існує заборгованість у розмірі 28897,99 гривень, яка складається з наступного: 5419,98 гривень - заборгованість за кредитом, 21075,72 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 550 гривень-заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина), 1352,29 гривень (процентна складова). При цьому, розрахунок процентів здійснено, за період з 11.01.2013 року по 31.08.2014 року, виходячи із процентної ставки 30 % річних; за період з 01.09.2014 по 31.03.2015 року, виходячи із процентної ставки 34,80 % річних; за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року, виходячи із процентної ставки 43,20 % річних. Як вбачається із пояснень представника позивача, на час отримання відповідачем кредитної картки діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3 % в місяць або 36 % на рік. З 01.01.2013 року розмір процентної ставки був зменшений до 2,5 % в місяць або 30 % на рік. 01.09.2014 року відповідно до наказу Банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,80 %. 01.04.2015 року відсоткова ставка була підвищена до 43,20 % згідно наказу Банку № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року. Про зміни в Тарифах Банк повідомляв відповідача в спосіб, передбачений п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Зазначені обставини підтверджені копіями наказів ПАТ КБ «ПРИВАБАНК»: № СП -2012-6993080 від 26.10.2012 року, згідно якого процентна ставка за користування кредитним лімітом з 01.01.2013 року була зменшена з 3 % в місяць(36 % річних) на 2,5 % в місяць (30 % річних), № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року, відповідно до якого відсоткова ставка була підвищена до 34,80 %, № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року, відповідно до якого відсоткова ставка була підвищена до 43,20 % ( т.1 а.с. 245-253, т.2 а.с. 50-54). Згідно витягів з технічного програмного комплексу банку про час та зміст надісланих SMS-повідомлень на номер мобільного телефону клієнта [PERSON] від 02.02.2018 року, [PERSON] було повідомлено 15.08.2014 року, що з 01.09.2014 року ставка за використання кредитних коштів становитиме 2,9 % на місяць; 15.03.2015 року повідомлено про те, що з 01.04.2015 року ставка за використання кредитних коштів становитиме 3,6 % на місяць (том 2 а. с. 24-25). Виходячи з того, що умови зміни процентної ставки містяться в Умовах та правилах надання банківських послуг, які відповідачем не підписані і не ідентифіковані, як частина укладеного договору про надання банківських послуг, то суд, визначаючи розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, виходить із розміру процентів, які зазначені в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», яка підписана [PERSON], і який був погоджений сторонами. Як зазначено у даній довідці, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору - 3 % на місяць, тобто 36 % річних. Вказана процентна ставка є фіксованою. Згідно ч.3 ст.1056-1 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Враховуючи, що на час отримання відповідачем кредитної карти діяла вищезазначена процентна ставка, а з 01.01.2013 року розмір процентної ставки був зменшений до 2,5 % в місяць або 30 %, то суд погоджується із розміром заборгованості процентів за період з 11.01.2013 року по 31.08.2014 року, обчисленої, виходячи із процентної ставки 30 % річних. Також суд погоджується із розміром заборгованості процентів за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, обчисленої, виходячи із процентної ставки 34,8 % річних, оскільки за змістом ч.3 ст.1056-1 ЦК України в односторонньому порядку не може бути збільшена процентна ставка, а вказаний розмір процентів є меншим ніж той розмір процентів, який погоджений сторонами і визначений в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду». Проте, підвищення процентної ставки з 01.04.2015 року відбулося в односторонньому порядку без згоди відповідача, тому суд вважає, що розмір заборгованості за процентами повинен бути обчислений за період з 01.04.2015 року і по 28.02.2017 року, виходячи із процентної ставки 34,80 %. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача в судовому засіданні, розмір заборгованості за процентами з 11.01.2013 року по 31.08.2014 року, обчисленої, виходячи з процентної ставки 30 % річних, та за період з 01.09.2014 по 28.02.2017 року, обчисленої, виходячи із процентної ставки 34,80 річних, становить 17436,95 гривень ( т.2 а.с. 55-59). Розмір вказаної заборгованості за процентами обчислений відповідно до умов, зазначених в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», яка підписана [PERSON]. Розмір штрафу, зазначений у розрахунку заборгованості, обчислений також відповідно до умов, зазначених в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», оскільки відповідач, виходячи із розрахунку заборгованості, несвоєчасно виконувала зобов'язання за вказаним договором, і складає 500 гривень + 5 % від суми заборгованості - 1142,85 гривень( 5419,98 +17436,95 х5 %). Таким чином, суд погоджується з доведеністю тих обставин, які свідчать про виникнення у відповідача зобов'язання за укладеним договором про надання банківських послуг б/н від 20.12.2010 року та їх неналежне виконання, наслідком чого є наявність заборгованості за тілом кредиту, процентами, штрафом, обґрунтованими у наданому представником позивача розрахунку заборгованості, оскільки факт отримання коштів за вказаним договором та користування ними і відповідно наявний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано ( т.2 а.с. 55-59). Разом з тим, суд вважає, що нарахування пені та комісії не відповідає вимогам закону, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Окрім того, позивачем суду не доведено, за які банківські послуги підлягає стягненню комісія та не доведено, чи надавались відповідачеві такі послуги. Прозорий і конкретний розрахунок розміру пені як такої у матеріалах справи також відсутній і суду не представлений, а відтак, підстави для стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії у розмірі 550 гривень - відсутні. Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначила, що заборгованість за вказаним кредитним договором вже стягнута з неї згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2017 року у справі № 377/105/17. Проте, вказані доводи відповідача не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду і спростовуються матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів справи № 377/105/17, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2017 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26.11.2014 року, яка складається з: 7916,06 гривень - заборгованість за кредитом, 4632,80 гривень - заборгованість по комісії; штраф -227,59 гривень, всього на загальну суму 15538 гривень 87 копійок. За змістом Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26.11.2014 року, вона була укладена з відповідачем для реструктуризації заборгованості по кредитному договору № б/н від 09.01.2013 року.( т.2 а.с. 28). На підтвердження зазначених обставин представником позивача надано копію заяви ФОП [PERSON] про відкриття поточного рахунку від 09.01.2013 року, яка свідчить про те, що 09 січня 2013 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» було укладено кредитний договір ( т.2 а.с. 26, 27 ). Таким чином, для реструктуризації заборгованості за вказаним кредитним договором і була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26.11.2014 року, та відповідачу було видано кредитну картку № 4149437848035521. Представником позивача в судовому засіданні надано виписку про рух коштів по картковому рахунку № 4149437848035521, що відповідає номеру кредитної картки, виданої відповідачу 26.11.2014 року при укладенні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26.11.2014 року, на якому відображені операції за період з 26.11.2014 року по 30.11.2017 року ( т.2 а.с. 29-37). Виходячи з викладеного, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04 липня 2017 року у справі № 377/105/17, стягнуто заборгованість згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26.11.2014 року, яка була укладена з відповідачем для реструктуризації заборгованості по кредитному договору № б/н від 09.01.2013 року, тобто іншому договору, який не є предметом розгляду даної справи. Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.12.2010 року, за яким відповідачу надано наступні кредитні картки: 5211 5373 0588 1984 від 11.01.2013 року з терміном дії до 12/15; 4149 4371 1331 2035 від 01.03.2013 року з терміном дії до 06/16; 5211 5373 4082 3363 від 06.06.2013 року з терміном дії до 12/16 (том 2 а. с. 1). За вказаними картковими рахунками представником позивача надано виписку про рух коштів, що відповідає номерам кредитних карт: 5211 5373 0588 1984 від 11.01.2013 року; 4149 4371 1331 2035 від 01.03.2013 року; 5211 5373 4082 3363 від 06.06.2013 року, на якому відображені операції за період з 11.01.2013 року по 30.04.2017 року ( т.2 а.с. 4-20). Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем було укладено з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» два кредитні договори: один кредитний договір було укладено нею як фізичною особою 20.12.2010 року № б/н, який є предметом розгляду даної справи, та інший кредитний договір було укладено [PERSON], як фізичною особою-підприємцем, з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09.01.2013 року, заборгованість за яким було реструктуризовано згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 26.11.2014 року, та стягнуто рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04.07.2017 року у справі № 377/105/17. З урахуванням наведеного, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та підтримані в судовому засіданні, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому до уваги судом не приймаються. Відповідно до рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що зазначено у п.1.7 Статуту А КБ «ПРИВАТБАНК» ( т.1 а.с. 238-241). За таких обставин з відповідача на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 20.12.2010 року, яка складається з наступного: заборгованості за наданим кредитом ( тіло кредиту) - 5419,98 гривень, заборгованості за відсотками - 17436,95 гривень, судові штрафи: фіксована частина 500 гривень, процентна складова 1142,85 гривень, всього 24499,78 гривень, оскільки вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований та інший розрахунок відповідачем суду не надано. В іншій частині позовні вимоги є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви до суду в сумі 1600 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 24499,78 грн. х 100: 28897,99 грн. = 84,78 % (відсоток розміру задоволеного позову); 1600 х 84,78 :100 = 1356,48 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial