Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Законний представник позивачів [PERSON] в інтересах неповнолітніх позивачів, [PERSON] та [PERSON], пред'явила позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якого позивачі просять: 1. визнати житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] Чернігівської області, телевізор LG, холодильник LG та комп'ютер LG з комплектуючими такими, що належать на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; 2. визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] Чернігівської області; 3. визнати за [PERSON] право власності на комп'ютер LG з комплектуючими; 4. визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] Чернігівської області; 5. визнати за [PERSON] право власності на телевізор LG; 6. визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] Чернігівської області; 7. визнати за [PERSON] право власності на холодильник LG. В обґрунтування позовних вимог у позові [PERSON] зазначено про те, що її діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з нею у житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] Чернігівської області. Також на даний час з ними проживає батько дітей - [PERSON]. Вищевказаний житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами був придбаний відповідачем за чотириста мільйонів карбованців 26 квітня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Новгород-Сіверським міжміським бюро технічної інвентаризації 19 червня 1996 року за реєстровим № 3041. На час придбання будинку законний представник позивачів була вагітною донькою [PERSON] (вона народилася майже через місяць після купівлі будинку). Половину грошей на купівлю будинку, а саме двісті мільйонів карбованців, які були подаровані ще ненародженій донці її рідним дядьком, [PERSON] віддавала відповідачу на придбання будинку. Втім, при купівлі будинку відповідач оформив договір купівлі-продажу тільки на себе і таким чином став одноосібним власником будинку. Від часу придбання будинку відповідач у ньому до 2007 року (11 років) постійно не проживав, а проживав в [ADDRESS] (Росія). Натомість [PERSON] разом з двома дітьми з дозволу відповідача постійно проживала та проживає у будинку, разом з дітьми здійснює управління даним будинком, його утримання. Діти увесь час всі подаровані їм кошти на дні народження та інші свята витрачали на ремонт будинку, поліпшення житлових умов, через що вартість будинку суттєво збільшилася. Відповідач же будь-якої участі в утриманні будинку не брав, поточні ремонти не здійснював, хоча зобов'язаний був утримувати даний будинок. На даний час вона оцінює вказаний житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами у 81000 гривень. Також її дітьми за участі відповідача за час проживання було придбано телевізор LG вартістю 2000 гривень 00 копійок, холодильник LG вартістю 3600 гривень 00 копійок та комп'ютер LG з комплектуючими вартістю 4000 гривень 00 копійок, які зберігаються в будинку. Угоди про поділ майна позивачі з відповідачем не досягли, відповідач відмовляється добровільно поділити будинок та інше спільно придбане майно. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] змушена звернутися до суду в інтересах своїх дітей з метою визнання: за донькою [PERSON] права власності на комп'ютер LG з комплектуючими та 1/3 частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, усього на суму 31000 гривень; за сином [PERSON] право власності на телевізор LG та 1/3 частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, усього на суму 29000 гривень 00 копійок; за відповідачем права власності на холодильник LG та 1/3 частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, усього на суму 30600 гривень 00 гривень. Сама ж [PERSON] на будь-яку частку у вищезазначеному майні не претендує. У судове засідання через обставини, пов'язані з неповнолітнім віком, позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, у судовому засіданні їх права, свободи та інтереси захищали представник [PERSON] та законний представник [PERSON]. Законний представник позивачів [PERSON] та представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали частково за виключенням позовної вимоги щодо необхідності визнання права власності за [PERSON] на телевізор LG внаслідок накладення на нього арешту 10 грудня 2013 року відділом державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, та пояснили про те, що, на їх переконання, існують всі правові підстави для задоволення позову у межах підтримуваних ними вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні усні пояснення суду по суті спору не давав, але 14 січня 2014 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої позов визнав повністю у межах підтримуваних стороною позивачів вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, начальник відділу [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що ним 10 грудня 2013 року у ході виконання судового рішення про стягнення боргу з відповідача на користь [PERSON] було описане й арештоване певне майно відповідача, серед якого є телевізор LG, що значиться у позові. Відомості про будинок відповідача хоча й унесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, але вони не можуть бути перешкодою для поділу будинку, адже, поряд з іншим, виконавче провадження, за яким державним виконавцем Коренєвим В. О. накладався арешт на будинок, на даний час закінчене, й будинок згідно законодавства не арештовувався у межах нового виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON]. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON], у судовому засіданні пояснила про те, що вона не проти виділення дитині відповідача комп'ютера LG з комплектуючими, але із запропонованими до виділення частками будинку вона згодна не у повній мірі, бо вважає, що відповідач повинен погасити борг перед нею якомога швидше, а тому частка відповідача у спірному майні принаймні має бути більшою, ніж запропоновано позивачами. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити за вищезазначених обставин, наведених у позові, які знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні, адже доводяться як зазначеними поясненнями законного представника та представника позивачів у судовому засіданні, так і відомостями копій свідоцтв про народження дітей (а.с. 6-7), копії договору купівлі-продажу спірного будинку (а.с. 9-10), копії домової книги із даними про зареєстрованих в будинку осіб (а.с. 11-13). За таких обставин, враховуючи те, що у відповідності до приведених вище пояснень представника третьої особи [PERSON] на телевізор LG, котрий пропонується у позові виділити [PERSON], на даний час накладено арешт, що підтверджується наявною у справі копією акту арешту майна (а.с. 36-38), суд убачає за потрібне, беручи до уваги також часткове підтримання позовних вимог законним представником позивачів [PERSON] та представником позивачів [PERSON] у судовому засіданні, на основі правил ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 175 Сімейного кодексу України позов задовольнити частково із поділом спірного майна у запропонованих стороною позивачів долях за виключенням виділення у власність [PERSON] згаданого телевізора LG. Вищезазначені пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON], про не у повній мірі згоду з позовом не спростовують вказаних вище вимог законодавства, а тому при ухваленні даного рішення, ще й з-за необхідності дотримання житлових інтересів дітей відповідача-боржника, що передбачено ст. 16 Конвенції Організації Об'єднаних Націй від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), судом відхиляються. Питання про судові витрати у справі суд вважає за необхідне вирішити у відповідності до правил ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України зі стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 310 гривень та на користь позивача [PERSON] 290 гривень 00 копійок оплаченого при подачі позову судового збору, тобто так, як це вірно запропоновано у позові (а.с. 3).

Outcome: partial