Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 25 жовтня 2012 року між ним та [PERSON] були укладені три договори позики, за якими останній отримав від нього у борг грошові кошти у сумі 4\~000 євро, 5\~000 доларів США та 10\~000 євро та зобовязався повернути вказані кошти в строк до 25.04.2013 року. В обумовлений договорами строк [PERSON] борг не повернув, уникає від зустрічей з ним. За таких обставин просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу в еквіваленті до національної валюти, а 3% річних від суми боргу за весь час прострочення всього у сумі 578\~765,85 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, зі згоди позивача, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, судом встановлене наступне. 25 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені три договори позики за якими останній отримав у позивача в борг грошові кошти у сумі: 41\~000 гривень, що еквівалентно 5\~000 доларам США; 107\~000 гривень, що еквівалентно 10\~000 євро та 42\~800 гривень, що еквівалентно 4\~000 євро відповідно. За умовами укладених договорів сторони визначили, що повернення суму боргу повинно бути здійснено до 25.04.2013 року; повернення суми боргу здійснюється у національній валюті в сумі, еквівалентній розміру позики до визначеної у договорах іноземної валюти (5000 доларів США, 4000 євро та 10\~000 євро відповідно). Вказане підтверджено наданими позивачем суду оригіналами договорів позики від 25.10.2012 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.3 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленими договорами позики від 25.10.2012 року посвідчено передання позивачем відповідачеві 25.10.2012 року обумовлених в них грошових сум. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до укладених договорів позики [PERSON] зобовязався перед [PERSON] повернути останньому борг в строк до 25.04.2013 року. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінали укладених договорів позики, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобовязання та не повернув позичальнику свій борг. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За приписами ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики з урахуванням 3% річних за весь час прострочення виконання зобовязання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Як встановлено з укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів позики від 25.10.2012 року сторони визначили в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті (долари США та євро відповідно) та обумовили, що повернення грошового зобовязання здійснюється саме у визначеному в договорах розмірі грошового еквіваленту в іноземній валюті. Сума боргу за договорами позики від 25.10.2012 року становить в еквіваленті до іноземної валюти відповідно 5000 доларів США, 4000 євро та 10\~000 євро. Сума 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання (в межах заявлених позовних вимог за період з 26.04.2013 по 20.04.2016 рік) становить: -за договором від 25.10.2012 року, про надання у борг суми, еквівалентній 5000 доларам США : 5000 доларів США * 3% * 1091 день/ 100 *365 = 448,35 доларів США; -за договором від 25.10.2012 року про надання у борг суми, еквівалентній 4000 євро: 4000 євро *3% *1091 день/ 100 * 365 = 358,68 євро; -за договором від 25.10.2012 року про надання у борг суми, еквівалентній 10\~000 євро : 10\~000 євро *3% * 1091 день / 100 * 365 = 896,71 євро. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 25.10.2012 року у національній валюті України (гривні) станом на день постановлення рішення суду у розмірі, еквівалентному 5448,35 доларів США (за договором про надання у борг суми, еквівалентній 5000 доларам США), 4358,68 євро (за договором позики про надання у борг суми, еквівалентній 4000 євро) і 10\~896,71 євро (за договором позики про надання у борг суми, еквівалентній 10\~000 євро). Таким чином сума заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за договорами позики від 25.10.2012 року становить 135\~010,11 гривень (5\~448,35 доларів США * 24,78 грн. за 1 долар США за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2016 рік) + 415\~709,38 гривень ( (4356,68 євро + 10896,71 євро) * 27,25 грн. за 1 євро за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2016 рік), а всього 550\~719,49 гривень. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень. Разом з цим оскільки судом було відстрочено позивачу сплату судового збору у повному обсязі до ухвалення у справі рішення суду, з відповідача на користь держави слід стягнути відстрочену суму судового збору у розмірі 4955,98 гривень (5507,19 гривень 551,21 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial