Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про визнання особи, втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON], згідно якого просить усунути перешкоди у користуванні правом власності на житлове приміщення шляхом визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням: будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимого позивач посилається на наступне: вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 12.02.2004 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 435. В даному будинку зареєстровані її донька - [PERSON] та діти її доньки, а її онуки: [PERSON] та [PERSON]. Також в належному їй будинку зареєстрований її колишній зять [PERSON], який перебував у шлюбі з її донькою до 07.05.2016 року. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року шлюб між її донькою та відповідачем розірвано. Дане рішення набрало законної сили 07.05.2017 року. За даним рішенням судом встановлено, що [PERSON], та [PERSON], не проживають разом з 2015 року. Спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Тому даний факт у відповідності зі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання та до цього часу її донька неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятись з реєстраційного обліку в належному їм житловому приміщенні, так як їй доводиться сплачувати комунальні послуги з урахуванням відповідача, але відповідач відмовляється добровільно це зробити, висказуючи погрози на її адресу. Самостійно зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою вона не має можливості так як при цьому потрібна особиста присутність відповідача, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник відповідача підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, подавши заяву про відкладення розгляду справи. Проте причини неявки відповідача в судове засідання визнані неповажними. Крім того за клопотанням відповідача вже відкладався розгляд даної цивільної справи. З'ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні позивачка є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.03.2003 року. Право власності позивачки на зазначений будинок зареєстроване КП «Верхньодніпровське БТІ», що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до адресної довідки відповідач зареєстрований в будинку позивачки з 27.07.2010 року. Як вбачається з матеріалів справи відповідач був зареєстрований в будинку позивачки як чоловік її доньки, тобто як член сім'ї власника будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача в будинку позивачки підтверджується актом депутатка Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року. Згідно якого вказується, що відповідач [PERSON], не проживає [ADDRESS] з липня 2015 року. Крім того, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року про розірвання шлюбу між [PERSON], та [PERSON],, яке набрало законної сили, встановлено, що сторони не проживають разом з липня 2015 року. При цьому з позовом про розірвання шлюбу до суду звертався відповідач [PERSON],. та сам вказував, що з липня 2015 року не проживає з [PERSON] Тому факт не проживання відповідача в будинку позивачки підтверджений рішенням суду та відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Так як відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Оцінюючи досліджені вище докази, суд вважає, що факт не проживання відповідача [PERSON], в житловому приміщенні, що належить позивачу більше одного року знайшов своє підтвердження. Доказів того, що відповідач [PERSON], починаючи з 2015 року намагався вселитись в будинок, що належить позивачу, та проживати там суду не надано. Крім того судом встановлено, що відповідач не є співвласником зазначеного вище будинку. Оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та усунути перешкоди у користуванні правом власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] позивачці шляхом визнання відповідача, таким що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання особи. Виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволенні та у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені нею судові витрати, а саме 640.00 грн. за сплачений судовий збір, так як позовні вимоги позивача задоволені.

Outcome: approved