Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Просила визнати автомобілі Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] вартістю 300 000, 00 грн.; Volkswagen Crafter 2.5, 2006 р.в. д.н.з. [NUMBER] вартістю 320 000,00 грн.; Acura MDX, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] вартістю 510 000,00 грн., а також м'який диван «Блест» вартістю 15 000,00 грн., вбудовану гардеробну - 9 500,00 грн., морозильну камеру - 5 500,00 грн., пральну машину - 6 500,00 грн., кондиціонер - 15 500,00 грн., холодильник - 12 000,00 грн., принтер - 3 000,00 грн., сканер - 2 000,00 грн., плазмовий телевізор великий - 18 000,00 грн., плазмовий телевізор маленький - 5 500,00 грн., духову шафу - 3 500,00 грн., газову поверхню - 8 000,00 грн., мікрохвильову піч - 5 000,00 грн. спільним майном подружжя та розподілити його наступним чином: їй - автомобіль Acura MDX, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER], відповідачу решта майна. Стягнути із [PERSON] на її користь компенсацію за різницю у вартості виділеного майна у розмірі 364 500,00 грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримала, пояснила, що вартість майна визначила самостійно як середню, експертну оцінку не проводила. Вказала, що не може підтвердити доказами наявність меблів та побутової техніки, їх вартість та час придбання, так як всі документи залишились у відповідача. Відповідач в суді позов не визнав, вказав, що автомобілі Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER]; Volkswagen Crafter 2.5, 2006 р.в. д.н.з. [NUMBER] не є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, так як вказані автомобілі придбавались ним як фізичною особою-підприємцем за позичені кошти. Автомобіль Acura MDX, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] вважає неподільною річчю, а на грошову компенсацію він не згоден. Не погоджується на поділ предметів меблі та побутової техніки, так як позивачем не надано доказів, що ці речі взагалі придбавались подружжям. Також не погодився із визначеною позивачем вартістю майна. Просив відмовити у позові повністю. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]. був зареєстрований шлюб 29.07.2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис 998. Вказаний шлюб розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси 21.12.2015. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] дата його реєстрації 12.09.2008; відповідно автомобіля Volkswagen Crafter 2.5, 2006 р.в. д.н.з. [NUMBER] - 04.11.2010; Acura MDX, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] - 26.11.2013. Вказане дає підстави для висновків, що вказані транспортні засоби були придбані в період шлюбу. З приводу використання визначеної позивачем вартості майна суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 57 ЦПК України доказами у справі є в тому числі й висновки експертів. А тому приймаючи до уваги, що відповідач не визнав вартість майна, а позивачем не надано доказів вартості такого майна в розумінні ст. 57 ЦПК України, суд визначену позивачем [PERSON] вартість майна вважає неприйнятною і не використовує під час розподілу майна. Доводи відповідача [PERSON] про те, що автомобіль придбаний за позичені кошти, а також те, що автомобілі Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] та Volkswagen Crafter 2.5, 2006 р.в. були придбані ним для підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем, а тому не можуть ділитись між подружжям, суд до уваги не взяв з огляду на наступне. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що дійсно позичав [PERSON] гроші в сумі 15000 доларів США в 2008 році та 15000 доларів США в 2014, при цьому боргових розписок не складалось. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином отримання позики для придбання вказаних автомобілів позивачем не доведено. Аналогічні висновки містить правова позиція у справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 Верховного Суду України. Що стосується аналізу майна як фізичної особи-підприємця суд використовує Правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.06.2016 у справі №6-1752цс15, а саме системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Враховуючи, що відповідач не довів, що автомобілі Mersedes-Benz Sprinter та Volkswagen Crafter придбані ним за власні кошти, суд визначає ці транспортні засоби як спільне майно подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Враховуючи, що сторони цивільного процесу не погоджуються на половину компенсації від переданого одному із них будь-якого автомобіля як цілісного об'єкту, а за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце на таких підставах, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд вважає, що транспортні засоби мають бути поділено порівну з визначенням ідеальних часток без їх реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином суд визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на автомобілі Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER]; Volkswagen Crafter 2.5, 2006 р.в. д.н.з. [NUMBER]; Acura MDX, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER]. Встановивши відсутність доказів наявності меблів та побутової техніки, їх вартості та час придбання, суд відмовляє у задоволені позову в цій частині. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3257,50 грн.

Outcome: partial