Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 18 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вулиця Набережна, буд 56, село Лантратівка Троїцького району Луганської області. Договір було посвідчено нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], запис у реєстрі № 2402. Покупці не здійснили державну реєстрацію договору у Троїцькому БТІ. До цього часу право власності на житловий будинок зареєстроване за позивачкою. Покупці у спірному будинкові не проживають. Виконувати вимоги Закону про державну реєстрацію права власності на будинок відмовляються, у зв’язку з чим позивачка просить суд розірвати спірний договір купівлі-продажу. Позивачка у судове засідання не з’явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі до суду не з’явилися, надали аналогічні заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, 18 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вулиця Набережна, буд 56, село Лантратівка Троїцького району Луганської області. Договір посвідчено нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], запис у реєстрі № 2402. Відповідно до п. 4.11 договору «Цей договір підлягає державній реєстрації, що буде свідчити про набуття права власності на майно, що є предметом цього договору». Відповідно до п. 4.12 договору у випадках, не передбачених даним договором сторони керуються нормами чинного законодавства. Покупці не здійснили державну реєстрацію договору у Троїцькому БТІ. До цього часу право власності на житловий будинок зареєстроване за позивачкою. Покупці у спірному будинкові не проживають. Виконувати вимоги Закону про державну реєстрацію права власності на будинок відмовляються. Відповідно до ст. 182 ЦК України у редакції, що діяла на момент укладення договору: « 1. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 2. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов’язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.» Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 1. Обов’язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме, зокрема право власності на нерухоме майно.» У п. 1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 вказано: « 1. Установити, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об’єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об’єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (ч. 1 ст. 2 Закону, п. 1.2 Тимчасового положення).» Відповідно до п. 1. 8 Тимчасового положення реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб’єктів прав, об’єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва, правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об’єкт незавершеного будівництва. Відомості про об’єкти нерухомого майна та права на них містяться в реєстраційних правах підприємств БТІ, які, серед іншого, містять дані про реєстраційний номер об’єкта, відомості про власника (власників), форму власності, вид спільної власності та розмір часток, якщо майно належить на праві спільної часткової власності (п.п. 3.11, 6.1, 6.2, 6.3 Тимчасового положення). Відповідачі порушили вимоги п.4.11, п. 4.12 Договору, ст. 182 ЦК України, п.1 ч.1 4 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З оглядом на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що відповідачі порушили вищезазначені умови договору, що призвело до порушення вимог закону, а також враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст 16, 526, 629, 652 ЦК України,

Outcome: approved