Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON], в інтересах [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб на стороні позивача - Служби у справах дітей Тульчинської РДА, Тульчинської міської ради Тульчинської міської об'єднаної територіальної громади про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] Маючи намір знайти роботу, у листопаді 2012 він поїхав у Росію та з того часу будь-який зв'язок з ним втрачено. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.04.2015 його визнано безвісно відсутнім. Позивач одна утримує та виховує сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток. Зважаючи на викладене, позивач звернулася до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утриманні сина у розмірі 40 % заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги в частині стягнення, аліментів та вказав, що просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представники третіх осіб висловили думку, щодо задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що: [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого записана [PERSON], а батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.07.2017, виданого Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). Згідно відповіді Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 30.03.2017 № 399-16.26-112 встановлено, що шлюб [PERSON] з [PERSON] припинений рішенням Мирового судді судової дільниці № 23 Камчатського краю від 11.04.2014 (а.с. 7). Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.04.2015 визнано безвісно відсутнім [PERSON], [INFO], останнім відомим місцем проживання якого було м. Тульчин Вінницької області (а.с.9). Згідно довідки від 05.07.2017 № 01-09/302, виданої Начальником служби у справах дітей райдержадміністрації, [PERSON] являється єдиним законним представником малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки від 05.09.2017 № 2344, виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Вінницької області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], до складу сім'ї входить син [PERSON], 2012 року народження (а.с.13). З акту обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сім'ї від 04.09.2017, встановлено, що в даній сім'ї за адресою: [ADDRESS] проживають: мати [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Площа квартири 45 кв. м., рік забудови 1905. Санітарно-гігієнічний стан житлових приміщень задовільний (с.14). Згідно висновку від 15.08.2017 № 116 комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Тульчинської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], 1979 року народження відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.16-17). Статтею 15 Цивільного кодексу України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Коденку, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей , піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя , зобов'язані поважати дитину. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 ПП ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної Постанови, роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В порушення даних принципів щодо виховання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, що підтверджується наявними в справі доказами . Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Частиною 3 ст. 166 СК України, встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Разом з тим, оскільки 16.04.2015 рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області [PERSON] визнано безвісно відсутнім, суд вважає, що зазначені обставини унеможливлюють стягнення з нього аліментів, у зв'язку з чим, цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача у дохід держави судові витрати по сплаті судового збору - 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial