Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Заявник [PERSON] 26 грудня 2017 року звернулась до суду з заявою, вказуючи, що 14 березня 2007 року померла дружина її рідного брата [PERSON], який помер 06 серпня 2000 року, - [PERSON] Після смерті брата спадкодавиця [PERSON] залишилась одинокою, хворіла, чоловік заявниці також помер і їм тяжко було вести господарство кожній окремо, тому з 2000 року та по день смерті [PERSON] вони проживали разом однією сімєю в с. Стара Кульна Подільського (на той час Котовського) району Одеської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на земельні ділянки на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області. У спадкодавиці є син [PERSON], який проживає у Російській Федерації та на спадщину не претендує. Однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з необхідністю встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник просила суд встановити факт її постійного проживання однією сімєю з [PERSON] не менше пяти років до часу відкриття спадщини у період з 2000 року по 14 березня 2007 рік, тобто по день смерті [PERSON], за адресою: с. Стара Кульна Подільського (на той час Котовського) району Одеської області, та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 14 березня 2007 року. Представник заявниці [PERSON] в ході судового розгляду підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши пояснення представника заявника, свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з такого. Згідно вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із матеріалів справи, 14 березня 2007 року у віці 71 року в с. Стара Кульна Котовського району Одеської області померла [PERSON] (актовий запис №06), що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЖД 095279 від 17.03.2007 року. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 2,7244 та 2,7679 га, що розташовані на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області. [PERSON] заповіт не складала, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після її смерті, має здійснюватися за законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно положень ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.Фізична особа може мати кілька місць проживання. Пункт 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. затвердженого Наказом від 22.02.2012 № 296/5Міністерства юстиції України, визначає, що доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до довідки виконкому Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області від 05.12.2017 року, [PERSON] дійсно проживала разом, вели спільне господарство та доглядала за [PERSON] з 2000 року до моменту її смерті, тобто до 14 березня 2007 року. Після її смерті [PERSON] здійснила її поховання та понесла витрати, а також фактично прийняла спадщину, яка складається з житлового будинку та земельної частки (паю) на території Старокульнянської сільської ради. Свідок [PERSON], яка є донькою заявниці, суду показала, що [PERSON] є її дядьком, він помер у 2000 році. Після його смерті її тітка [PERSON] залишилась сама, тому мати забрала останню до себе. Проживали вони разом з 2000 року по день смерті [PERSON], вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Мати бажає прийняти спадщину після смерті [PERSON] Син останньої проживає у Російській Федерації та відмовився від прийняття спадщини. Свідок [PERSON] суду показала, що є фельдшером у с. Стара Кульна. Проживає у селі з 1990-х років та добре знає сімю заявниці. З 2000 року [PERSON] забрала дружину свого брата [PERSON] проживати до себе. Вона періодично заходила до них додому, слідкувала за станом їх здоровя, тому може підтвердити, що вони дійсно проживали разом та вели спільне господарство. Свідок [PERSON] суду показала, що є односельчанкою заявниці та добре знає її та сімю [PERSON]. Коли [PERSON] у 2000 році помер, його дружина [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до [PERSON], адже вони обоє були похилого віку та так їм було легше вести господарство. Жили вони разом по день смерті [PERSON] Син останньої проживає у Російській Федерації, приїжджає дуже рідко. Таким чином суд вважає, що заява [PERSON] про її спільне поживання однією сімєю разом із [PERSON] з 2000 року по 14 березня 2007 року, тобто більше ніж пять років до часу відкриття спадщини, є обґрунтованою і найшла своє підтвердження доказами в ході розгляду справи у суді. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживають зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до розяснення пункту 21 Пленум Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо». З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право спадкоємця четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 14 березня 2007 року, тому вимога заявниці є обґрунтованою і найшла своє підтвердження доказами в ході розгляду справи у суді.

Outcome: approved