Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, пені за прострочення сплати аліментів та збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно виконавчого листа за № 2-188/10, виданого 16.02.2010 Тульчинським районним судом Вінницької області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Починаючи з 30.12.2009 дня призначення аліментів, відповідач сплачував кошти на утримання не регулярно та не у повному обсязі, а з червня 2014 року припинив виплати, у звязку з чим, за період з січня 2010 року по квітень 2018 року у [PERSON] виникла заборгованість по аліментах на суму 65065 грн. Внаслідок порушення відповідачем покладених на нього зобов'язань, матеріальне становище позивача значно погіршилося, вона не взмозі самостійно забезпечувати належне утримання дітей, визначений раніше розмір аліментів не відповідає мінімальному розміру аліментів встановленому законом, а тому вона звернулася до суду з даним позовом і просить стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментах у сумі 65065 грн., неустойку за прострочення їх сплати 20695 грн., а також визначити аліменти у новому розмірі у твердій грошовій сумі 1200 грн. на кожну дитину щомісячно. У судове засідання позивач і її представник не зявилися, однак представник позивача подав заяву про розгляд клопотання за їх відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує та просить суд стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши \~ матеріали\~ \~справи,\~ \~суд \~ встановив,\~що згідно\~виконавчого листа\~за №\~2-186/10\~від 05.02.2010,\~виданого Тульчинським\~районним судом\~Вінницької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 30.12.2009 і до досягнення ними повноліття (а.с. 7). Відповідно до свідоцтв про народження серії 1-АМ № 1009212 від 13.05.2008, 1-АМ № 141999 від 15.09.2009, виданих виконавчим комітетом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). У відповідності до довідки № 145-21/4810 від 07.05.2018, виданої Деражнянським РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 30.12.2009 і до досягнення ними повноліття. Станом на 01.05.2018 у [PERSON] наявна заборгованість по аліментах на суму 65065 грн. (а.с. 5), зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с. 6). Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом ч. 3 ст.194 СК України, стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника на підставі ст. 187 СК України. Згідно ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам. В частині, що стосується вимоги представника позивача про стягнення з відповідача неустойки ( пені ) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне. Наявність заборгованості по аліментах тягне відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Так як заборгованість із аліментів виникла з вини відповідача, як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Постановою Верховного Суду України від 11.09.2013 у цивільній справі № 6-81цс13 визначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, враховується розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановлюється строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислюється розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначається їх загальна сума. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками відповідач суду не надав, а тому суд дійшов до висновку про необхідність стягнення неустойки за період з січня 2010 року по квітень 2018 року у розмірі заявленому позивачем 20695 грн. Вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі. На підставі положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку ( доходу) матері, батька дитини. Крім того, згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 192 СК України, передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 ПП ВСУ «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Пунктом 17 цієї ж постанови встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», якою встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 1860 грн., а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 930 грн. Відтак, беручи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів, які могли б спростувати обставини на які посилається позивач, враховуючи те, що розмір раніше призначених аліментів є нижчим від мінімального розміру аліментів встановленого на момент розгляду справи у ч. 2 ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення належного рівня життя дітей позивача і відповідача, позов в частині збільшення розміру аліментів слід задовольнити. Щодо розподілу\~судових витрат,\~судом враховане\~наступне. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору сплаченого при зверненні до суду у розмірі 206,95 грн., а також у дохід держави 704,80 грн. за вимоги в частині збільшення розміру аліментів. На підставі викладеного і

Outcome: partial