Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що вона є власником зазначеної квартири, в такій окрім неї зареєстрований її син - [PERSON] та колишній чоловік - відповідач [PERSON] . Однак колишній чоловік, який зареєстрований у вказаному житлі, в даній квартирі не проживає з 2017 року, має іншу сім`ю, обов`язків по утриманню житла не несе, а постійно мешкає на [ADDRESS] . Зазначила, що реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Відзив на позовну заяву не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 29.04.2021 року. 29.04.2021 року розгляд справи відкладено на 11.05.2021 року. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.05.2021 року о 09.30 год. 27.05.2021 року розгляд справи відкладено на 16.06.2021 року. 16.06.2021 року розгляд справи відкладено на 13.07.2021 року. 13.07.2021 року в судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача адвоката Синеджука С.В. проводити розгляд без позивача та за його відсутності та просив не розглядати заявлене питання про виклик в судове засідання свідків. Відповідач в судові засідання 29.04.2021 року, 11.05.2021 року, 27.05.2021 року, 16.06.2021 року та 13.07.2021 року не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01.10.2018 року розірвано в судовому порядку, що стверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.12.2020 року [PERSON] 29.12.2020 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103807288 від 15.11.2017 року та №195607134 від 04.01.2020 року та договором про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя від 15.11.2017 року. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданої ЛКП «Львівський ліхтар» №320 від 05.02.2021 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: позивач [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] , та син [PERSON] . Відомості аналогічного змісту містяться в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] . Згідно даних ЛКП «Львівський ліхтар» від 07.12.2020 та 04.02.2021 року відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою тривалий час не проживає. Зі змісту договору дарування від 04.01.2020 року вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що відповідачу [PERSON] чинилися перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України). Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації на [ADDRESS] і не проживає в цьому житлі, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування будинком, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved