Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] демонтувати металеву огорожу, довжиною 10м, самочинно встановлену у подвір'ї будинку [ADDRESS] на землях комунальної власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач самовільно, без отримання дозвільних документів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, побудувала металеву огорожу на землях комунальної власності у подвір'ї будинку [ADDRESS]. На підставі висновку міжвідомчої комісії розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №886 від 29.12.2014 року відповідача зобов'язано демонтувати металеву огорожу, самочинно побудовану на землях комунальної власності міста в термін до 26.01.2015 року, однак, в добровільному порядку зазначене розпорядження вона не виконала, що було встановлено актом ЛКП «Сяйво» від 02.02.2015 року. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України, та за відсутності відповідача, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, у судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини неявки суд не повідомила, крім цього, представник позивача у поданій заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб - Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства «Сяйво» в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд приходить до переконання про можливість проведення розгляду справи за їхньої відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.4 ст.15 ЖК України, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством України, цим кодексом та іншими актами законодавства України на території району, міста, району в місті здійснюють контроль за станом експлуатацією відомчого житлового фонду. Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва. У відповідності до п.п.1.3, 1.6.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.Самочинним будівництвом є влаштування будь-якої огорожі (окрім тимчасової переносної або декоративної) на земельній ділянці, яка не знаходиться у користуванні на умовах оренди або не належить на правах приватної власності фізичній або юридичній особі, проведення будівництва або наявність на ній будівельних матеріалів. Згідно вимог п.5.1 Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 834 особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є мешканкою квартири [ADDRESS] /а.с.9/. Також встановлено, що відповідач, в порушення зазначених норм законодавства, без належного дозволу, самочинно побудувала металеву огорожу на землях комунальної власності міста. Дані обставини підтверджуються актом ЛКП «Сяйво» від 02.02.2015 року, попередженнями ЛКП «Сяйво» від 05.01.2015 року та 23.01.2015 року /а.с.11, 12, 13/, та схематичним зображенням самовільно встановленої металевої огорожі /а.с.10/. Також встановлено, що згідно постанови №178 від 13.08.2014 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за порушення п.20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП /а.с.7/. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №886 від 29.12.2014 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. [PERSON]» відповідача було зобов'язано в термін до 10.02.2013 року демонтувати металеву огорожу довжиною 10 м, самочинно встановлену на землях комунальної власності міста /а.с.4/. Згідно із попереджень ЛКП «Сяйво» від 05.01.2015 року та 23.01.2015 року /а.с.11, 12/ відповідача попереджено про необхідність демонтувати металеву огорожу довжиною 10 м, самочинно встановлену на землях комунальної власності міста, однак згадане розпорядження відповідачем виконано не було, що стверджується актом ЛКП «Сяйво» від 02.02.2015 року /а.с.13/. Крім цього, металева огорожа довжиною 10 м, встановлена на землях комунальної власності міста здійснена самочинно, без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування. Таким чином, судом не встановлено та відповідачем не надано доказів на підтвердження незаконності вимог позивача, та їх необґрунтованість. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного та враховуючи, що самочинно встановлена металева огорожа довжиною 10 м на землях комунальної власності здійснена [PERSON] без дозвільних документів органів місцевого самоврядування, а тому позов слід задовольнити, зобов'язати відповідача демонтувати самочинно влаштовану металеву огорожу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем /а.с.2/.

Outcome: approved