Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказаний позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей [PERSON] І,Д., [INFO] та [PERSON], [INFO]. В ході сімейного життя сторонами було придбано будинок, що розташований по вул. Зарічна, 20 в с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач добровільно не хоче провести його розподіл. У звязку із викладеним, позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, який розташований по вул.. Зарічна, 20 в с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області. Представник позивача адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, при цьому зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач теж подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. Так, 28.12.1991 р. Бабчинецькою сільською радою Чернівецького району Вінницької області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №19. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання сторони придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул.. Зарічна, 20 в с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області, відповідно до договору купівлі-продажу від 21.11.1995 р., укладеного між [PERSON] в особі [PERSON] та відповідачем, посвідченого державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за №1399 /а.с.6-7/. Проте, рішенням Чернівецького районного суду від 27.07.2015 р. шлюб сторонами було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 07.08.2015 р. Установленим судом обставинам відповідають майнові правовідносини подружжя, які регулюються\~Сімейним кодексом України(далі -\~СК України). Стаття 57 СК України\~передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ч. 3\~ст. 368 Цивільного кодексу України\~та ч. 1\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до\~ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З огляду на викладене, суд вважає, що придбаний в листопаді 1995 року житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача та відповідача. Цю обставину визнав в поданій до суду заяві відповідач. Частиною 1 ст.\~69\~та ч. 1 ст.\~70 СК України\~встановлено, що\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частин 1 та 2\~ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 2\~ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статей\~10,\~57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно пункту 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до пункту 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4\~ст. 174 ЦПК\~у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, з урахуванням зазначеного вище, зважаючи на те, що житловий будинок, що розташований по вул.. Зарічна, 20 в с. Бабчинці Чернівецького району Вінницької області є спільною сумісною власністю подружжя, позивач та відповідач погодили частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Пунктом 6 ч. 1\~ст. 214 ЦПК України\~встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., свідченням чого слугує наявна в матеріалах справи квитанція про сплату судового збору, тому, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved