Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з вимогою до відповідача [PERSON] про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, зобов»язання не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням - [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що їй, [PERSON], на праві спільної часткової власності належить 1\\8 частина [ADDRESS], решта квартири належить [PERSON], однак остання відмовляється добровільно надати доступ до квартири з подальшою можливістю користування. Оскільки квартира складається з трьох житлових кімнат, просить встановити порядок користування квартирою, виділивши їй кімнату 14,6 кв.м, а дві інші кімнати площею 15 кв.м, та 18,6 кв.м. - відповідачу, що не буде порушувати прав співвласника. Такий порядок користування є найбільш зручним для сторін стосовно умов розташування та розміру кімнат. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач до суду не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - згідно з ч.9 ст.74 ЦПК України - повідомленням у пресі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 1\\8 частина [ADDRESS], на підтвердження чого надано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2014 р., на підставі якого визнано за [PERSON] право власності на обов'язкову 1\\8 частку у [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] (а.с.3-5) В мотивувальній частині рішення зазначено, що після спадкодавця [PERSON] залишилася 1\\2 частка спірної квартири. Спадкодавець на випадок смерті склав заповіт, відповідно до якого належну йому на праві власності 1\\2 частину квартири заповів [PERSON] Коло спадкоємців складається з 2 - х спадкоємців першої черги, які б при відсутності заповіту спадкували по 1\\4 частині квартири, отже половина від 1\\4 складає 1\\8 часткою, що є обов»язковою часткою в спадщині [PERSON] Власником іншої частини квартири є [PERSON] Відповідно до довідки Ф-3, виданої ЖЕК-304, житлова площа [ADDRESS] складає 48,2 кв.м. У квартирі зареєстрована [PERSON] з 1983 року, при цьому власником 1\\8 частини є [PERSON] (а.с.6) Що стосується визначення порядку користування житловим приміщення, у відповідності до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як встановлено в судовому засіданні, трикімнатна [ADDRESS]. має загальну площу 71,8 кв.м, житлову площу 48,2 кв.м, кімнати площею - 14,6 кв.м., 15,0 кв.м. та 18,6 кв.,м. що підтверджується копією плану на квартиру. (а.с.8) п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.21995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасників цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірна [ADDRESS] належить кожному з співвласників у певних частках. Сторони та зареєстровані особи у спірній квартирі не позбавлені права користування нею. Оскільки виділ квартири кожному власнику в натурі неможливий, а встановлення порядку користування квартирою не порушує права власності кожного з власників, не зменшує частки кожного з власників у спільній власності та є єдиним вирішенням виниклого між ними спору, позовні вимоги позову щодо визначення порядку користування жилим приміщенням, а саме виділити кімнату площею 14,6 кв.м. - позивачу [PERSON] - є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення/

Outcome: approved