Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

До суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка обґрунтована тим, що 10.12.2012 року між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав і станом на 30.09.2019 року сума заборгованості за кредитним договором становить 375895,19 гривень, яка складається з наступного: - 3123,30 гривень - заборгованість за кредитом; - 368069,01 гривень - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; - 4702,88 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість відповідача за даним договором становить 124 606,61 гривень, яка складається з наступного: - 3123,30 гривень - заборгованість за кредитом; - 121 483,31 гривень - заборгованість по процентам за користуванням кредитом з 23.07.2010 року по 31.03.2018 року. Тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 606,61 гривень, а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що у разі неявки відповідача до судового засідання позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності його представника та винесення заочного рішення (а.с.3 зворот). Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що 23.07.2010 року між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.07.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановив, що станом на 30.09.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 375895,19 гривень, яка складається з наступного: 3123,30 гривень - заборгованість за кредитом; 368069,01 гривень - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 4702,88 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Між тим, позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку із чим зазначає, що заборгованість до стягнення становить 124 606,61 гривень, яка складається з наступного: 3123,30 гривень - заборгованість за кредитом; 121 483,31 гривень - заборгованість по процентам за користуванням кредитом з 23.07.2010 року по 31.03.2018 року. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Таким чином, вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3123,30 гривень знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Як слідує з Заяви [PERSON] , яка підписана 23.07.2010 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між позивачем та відповідачем Договір. Частиною 2 статті 631 ЦК України встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладення. Отже, позивач має право вимагати стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з моменту укладання такого договору, а саме з 23.07.2010 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 36,00%, з 01.01.2013 року Банк зменшив ставку до 30,00%, з 01.09.2014 року збільшив ставку до 34,80%, з 01.04.2015 року збільшив ставку до 43,20%. В матеріалах справи немає належних доказів про повідомлення відповідача про збільшення та зменшення процентної ставки. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Договору, за користування кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Для з`ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд, заборгованість за кредитом, що становить 3123,30 гривень, перемножує на 30,00% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобов`язання з 01.01.2013 року по 31.03.2018 року, що становить 1945 днів. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 5062,35 гривень. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 23.07.2010 року по 31.03.2018 року у розмірі 5062,35 гривень. У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п.5 ч.2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору. З урахуванням переліченого, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом 3123,30 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 23.07.2010 року по 31.03.2018 року у розмірі 5062,35 гривень, всього на загальну суму 8185,65 гривень. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 126,19 гривень, що є пропорційним до задоволеної частини вимог, оскільки позов судом задоволено частково. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за кредитом в розмірі 3123,30 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 23.07.2010 року по 31.03.2018 року у розмірі 5062,35 гривень, а також судовий збір в розмірі 126,19 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial