Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до ТОВ «Редакція газети «Дорога.Транспорт.Пішохід» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов'язання видати наказ про звільнення з роботи. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач займала посаду інспектора відділу кадрів ТОВ «Редакція газети «Дорога.Транспорт.Пішохід» з 21.12.2004 року по 31.08.2015 року і отримувала заробітну плату згідно трудового договору, укладеного між нею та ТОВ «Редакція газети «Дорога.Транспорт.Пішохід». Окрім того, з липня 2002 року позивач була директором ТОВ «Поліграф-сервіс» - співзасновником ТОВ «Редакція газети «Дорога.Транспорт.Пішохід». 11.07.2014 року позивач фактично припинила роботу, оскільки змінився керівник підприємства та позивач не була допущена до роботи. Однак, трудової книжки на наказу про звільнення позивачу видано не було. Таким чином, оскільки до роботи [PERSON] не було допущено, 31.08.2015 року позивачем було написано заяву про звільнення її з роботи. Проте, на сьогоднішній день позивач не звільнена з роботи. Станом на 01.07.2014 року ТОВ «Редакція газети «Дорога.Транспорт.Пішохід» заборгувало позивачу заробітну плати у розмірі 13\~883, 32 гривні. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у сумі 13\~883, 32 гривень та компенсацію за невиплачену заборгованість по заробітній платі за період з 07.07.2014 року по 31.07.2015 року у розмірі 14\~334, 54 гривень, а також просила зобовязати відповідача видати наказ про звільнення позивача із оформленням відповідного запису у трудовій книжці. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині виплати заборгованості по заробітній платі в сумі 756, 00 гривень, в решті просив відмовити. В матеріалах справи містяться заперечення проти позову. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [PERSON], 31.12.2004 року згідно наказу № 93к вона була прийнята на посаду інспектора по кадрах редакції газети «Дорога.Транспорт.Пішохід» по переводу. Згідно ч.1 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Також, факт роботи позивача на підприємстві ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» підтверджується книгою по зарплаті (остання заведена у жовтні 2010 року), штатним розкладом станом на 01.12.2013 року, табелями обліку робочого часу за І-ІІ квартали 2014 року (а.с.10-26, 40-41). Як вбачається з пояснень позивача, показань свідків [PERSON] та [PERSON], фактично 11.07.2014 року позивач разом з іншими працівниками припинила роботу на підприємстві, оскільки відбулось захоплення підприємства сторонніми особами, зміна директора, а працівники, в тому числі і позивач, не були допущені до роботи новим керівництвом підприємства. Згідно із ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги покази свідків, зважаючи на повідомлену інформацію, якою свідки володіють особисто, а не з чужих слів. Таким чином, оскільки до роботи позивача не було допущено до даного часу, 31.08.2015 року позивачем було написано заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням з 31.08.2015 року (а.с.7). Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч.2 ст.47 КЗпП України). Так, статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Натомість, відповідачем позивачу не було видано трудової книжки, наказу про звільнення та не проведено повного розрахунку перед останньою у відповідності до вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Окрім того, згідно ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Натомість, на неодноразові звернення позивача довідка про заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем та довідка про середній заробіток позивача відповідачем не були надані. Так, з пояснень представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що згідно наказу №1 ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» від 17.07.2013 року [PERSON] лише з 17.07.2013 року приступив до виконання обовязків директора товариства (а.с.62), згідно штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №2 від 17.07.2013 року, на підприємстві значиться лише дві посади: директора та відкликаного від виконання обовязків директора (а.с.63, 64), а також у відповідача відсутні бухгалтерські та організаційно-управлінські документи товариства, розшук яких проводиться правоохоронними органами в рамках розслідування кримінального провадження №42014020010000289, відомості про яке 03.12.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом втрати працівниками Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області установчих та бухгалтерських документів ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», які були вилучені під час обшуку. Проте, суд вважає, що вищевикладені обставини не є підставою для не виплати позивачу як працівникові заробітної плати, яка є одним із основних засобів існування, та виплата якої гарантується громадянам України Конституцією України та Законами України. А, твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що на підприємстві працює лише директор згідно штатного розкладу, а інші працівники, в тому числі позивач, з 18.07.2013 року на підприємстві не працюють, як доказ про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вивільнення працівників підприємства не відбулось в передбаченому чинним законодавством порядку. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно аб.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. За таких обставин, обраховуючи заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем, яка станом на 01.07.2014 року склала 13 883, 32 гривень, та визначаючи середній заробіток за період затримки розрахунку відповідача перед позивачем за період з 07.07.2014 року по 31.07.2015 року, що становить 14 334, 54 гривень, суд виходив із витягу з електронної бази податкової звітності показників ф.1-ДФ ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» щодо сум нарахованої (виплаченої) заробітної плати та нарахованого (сплаченого) податку [PERSON] за 2005-2013 роки (а.с.33- 40), книги по зарплаті ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», розпочатої з жовтня 2010 року, відповідно до змісту якої станом на 01.07.2014 року сальдо за підприємством перед позивачем складає 13 883, 32 гривень (а.с.19-23), довідки про доходи (середню заробітну плату) позивача за останні два місяці роботи на підприємстві (а.с. 30), податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» за І квартал 2014 року (а.с. 44- 45), індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] (а.с.28-29). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що є всі достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 13 883, 32 гривень та середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 07.07.2014 року по 31.07.2015 року включно у розмірі 14 334,54 гривень. Разом з тим, суд не приймає до уваги наданий відповідачем розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати за період 2012 - 2013 роки перед позивачем, оскільки останній не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами. Що ж стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача видати наказ про звільнення позивача із оформленням відповідного запису у трудовій книжці, то суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки під час розгляду справи представником відповідача було надано копію наказу № 10к від 31.07.2013 року про звільнення [PERSON] з роботи з посади інспектора по кадрах ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» з 31.07.2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с. 125). Оскільки вищезазначений наказ про звільнення позивача від 31.07.2013 року є чинним, ніким не скасовано, а відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Судовий збір у розмірі 282, 18 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, так як у відповідності до ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial