Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 180-183, 192 СК України, просить: - збільшити розмір аліментів, що підлягають до стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та змінити спосіб їх стягнення з твердої грошової суми у розмірі 300 гривень щомісяця на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; - стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 року, який був розірваний, про що 21 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області здійснено актовий запис № 76. Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 02 березня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісяця, оскільки колишній чоловік позивача на той період часу не працював та з урахуванням того, що на її утримання також стягувалися аліменти. Проте, відповідач не виконував належним чином рішення суду та не сплачував аліменти щомісячно, постійно ухиляючись від офіційного працевлаштування. Протягом останніх півтора роки відповідач взагалі перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на сина. Син вже другий рік навчається у Чернігівському професійно-технічному коледжі № 18, куди він їздить з дому щодня. Стипендії у коледжі він не отримує. Враховуючи витрати, які позивач несе на утримання сина, як систематичні (харчування, лікування, одяг та інше), так і пов`язані з навчанням (транспорт, учбові матеріали, мобільний зв`язок та Інтернет), їх дитина потребує систематично матеріальної допомоги від батька, оскільки вона самостійно не спроможна надати йому належне утримання з поважних причин. З моменту винесення рішення відбулися істотні зміни у законодавстві, що регулює питання, які є предметом спору за даною справою. Крім того, у позивача відбулися істотні зміни в сімейному та матеріальному стані. 05 листопада 2010 року між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що стало підставою зміни її прізвища на [PERSON] . Під час шлюбу з [PERSON] у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по догляду за яким вона на даний час знаходиться у відпустці. На його утримання вона отримує державну допомогу по народженню дитини у розмірі 860 гривень щомісяця. З урахуванням вказаних обставин, що свідчать про поважність причини її тимчасової непрацездатності, вона не працює, і відповідно, не має власних доходів. В той же час, відповідач, незважаючи на те, що є працездатною особою, ухиляється від надання належної матеріальної допомоги та офіційного працевлаштування. Вищенаведені обставини є підставою для зміни способу стягнення та збільшення розміру аліментів, що утримуються з відповідача на сина [PERSON] , з твердої грошової суми у розмірі 300 гривень щомісяця на 1/4 частину всіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою судді від 30 березня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено судовий розгляд справи на 28 квітня 2020 року. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року судовий розгляд справи було відкладено на 20 травня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. 20 травня 2020 року згідно з п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України та постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зі змінами, судовий розгляд справи було відкладено на 26 червня 2020 року. 26 червня 2020 року згідно п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України та постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зі змінами, судовий розгляд справи було відкладено на 12 серпня 2020 року. 12 серпня 2020 року справа була знята з розгляду та призначено судове засідання на 27 серпня 2020 року. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надійшла заява позивача, в якій вона просила проводити судовий розгляд справи за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог до ст.ст.128-130 ЦПК України. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надав. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 27 серпня 2020 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 року, який було розірвано, про що 21 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області здійснено актовий запис № 76, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, а матір`ю - позивач, що підтверджено свідоцтвом про його народження. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 02 березня 2005 року у справі № 2-82/2005, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісяця, починаючи з 11.02.2005 року, на користь [PERSON] . Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісяця у зазначеній справі, суд врахував матеріальне становище [PERSON] , відсутність у нього постійного місця роботи та його позицію, відповідно до якої він погодився з позовними вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 СК України та приписів пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON] , позивач у справі, та [PERSON] 05 листопада 2010 року зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 159. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу [PERSON] , позивача у справі, та [PERSON] у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Зазначені обставини свідчать про зміну сімейного стану позивача. Згідно з довідкою № 367, виданою 14.02.2020 року Управлінням соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] , позивач у справі, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.04.2017 року по 31.03.2020 року призначено допомогу при народженні дитини. Загальна сума доходу за період з 01.08.2019 року по 31.01.2020 року, за винятком аліментів, становить 5160 гривень. Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради від 14.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] , позивач у справі, на час звернення до суду з даним позовом, не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , що свідчить про погіршення її матеріального стану. Протягом останніх півтора роки відповідач взагалі перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на сина [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній [PERSON] навчається у Чернігівському професійно-технічному коледжі № 18, куди він їздить з дому щодня. Стипендії у коледжі він не отримує. Позивач несе на утримання сина, як систематичні (харчування, лікування, одяг та інше), так і пов`язані з навчанням (транспорт, учбові матеріали, мобільний зв`язок та Інтернет) витрати. Допомогу в утриманні сина надає чоловік позивача [PERSON] .. Як зазначено у позовній заяві, стан здоров`я позивача не змінився. Доказів про зміну сімейного стану, матеріального стану та стану здоров`я відповідача суду не надано. Таким чином, суд вважає встановленим зміну сімейного та матеріального стану позивача, які є підставами, передбаченими ч. 1 ст. 192 СК України, для пропорційного збільшення за її позовом розміру аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] ,та для зміни способу їх стягнення, з твердої грошової суми в розмірі 300 гривень щомісяця на 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу)щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Даний розмір аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, буде достатній для матеріального забезпечення та гармонійного розвитку дитини. За правилами ст. 141 ЦПК України, ст. ст. 1-4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого звільнена позивач на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved