Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Заявник [PERSON] 12.02.2019 року звернувся до суду із заявою, в якій просить ухвалити рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON]., [INFO] року народження, уродженця м. Харкова, померлого [INFO] року, разом з дружиною - спадкодавцем [PERSON], [INFO] року народження, уродженкою с. Сиваш Первомайського району Харківської області, померлою [INFO] року, на час її смерті. Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що він з 11.01.2019 року зареєстрований і постійно мешкає в [ADDRESS]. [INFO] року помер його друг, [PERSON]. Останні роки саме позивач з дружиною підтримували [PERSON]., здійснювали за ним постійний догляд, надавали кошти для вирішення особистих питань. Після смерті [PERSON]. залишилася спадщина, до складу якої увійшли заборгованість пенсійного фонду у Шевченківському об'єднаному управлінні ПФ України [ADDRESS] та однокімнатна ізольована квартира [NUMBER], житловою площею 16,5 кв. м., у будинку [ADDRESS]. 08.02.2018 року [PERSON]. залишив заповіт, відповідно до якого усі свої права та обов'язки та усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, у рівних частках заповів заявникові та його дружині, яка згодом від прийняття своєї частки у спадщині відмовилася на користь чоловіка. Спадщину після смерті [PERSON]. заявник прийняв, своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа за № 12/2018. Більшу частину спадкового майна заявник вже отримав, має відповідні правовстановлюючі документи, але оформити спадкові права на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] не може, оскільки ця квартира за правом власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2001 року зареєстрована на ім'я [PERSON], яка з 13.04.1973 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Цю квартиру вони придбали під час шлюбу і за спільні кошти, і вона є їхньою загальною спільною власністю. Частки кожного з подружжя є рівними. [PERSON] померла [INFO] року, заповіту не залишила. Єдиним її спадкоємцем за законом першої черги був чоловік, який помилково вважав, що є беззаперечним спадкоємцем дружини і прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття вони постійно жили разом у зареєстрованому шлюбі понад сорок років поспіль за адресою [ADDRESS]. Однак виявилося, що на час смерті [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, ніж її чоловік, а саме в квартирі [ADDRESS] але за цією адресою жодного дня не мешкала, і до самої смерті постійно проживала разом з чоловіком у будинку [ADDRESS] Після смерті [PERSON] у ХДНК № 3 була заведена спадкова справа за № 141/2018, але ніхто з кола спадкоємців до нотаріуса не звертався. Приводом заведення спадкової справи стала претензія Харківобленерго. З вищенаведених підстав нотаріус роз'яснив заявникові про необхідність звернення до суду для усунення перешкод у подальшому оформлення спадкових прав після [PERSON]. для встановлення юридичного факту постійного проживання останнього разом з дружиною на час її смерті. Ухвалою суду від 14.02.2019 року заява [PERSON] була прийнята до розгляду, відкрито окреме провадження у цивільній справі, задоволені заяви [PERSON] про виклик і допит свідків у судовому засіданні та про витребування доказів. Надалі заява представника заявника про виклик і допит свідків була відкликана. У судовому засіданні представник заявника, діюча на підставі ордеру від 23.01.2019 року і клопотання [PERSON] від 12.02.2019 року про розгляд справи у його відсутністю та підтвердження викладених обставин, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Рибкіна О.М., до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки до судового засідання не повідомила, тому суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів без участі заінтересованої особи. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши усі докази заявлених вимог у їх сукупності, знаходить заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Розглядаючи справу, суд виходить з положень ст. 76 ЦПК України, якою передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Суд приймає до уваги положення ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд на підставі паспорту [NUMBER] громадянина України на ім'я заявника оформленому 12.04.1996 року 1 МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, встановив, що [PERSON], [INFO] року народження, уродженець м. Харкова, з 11.01.2019 року зареєстрований в [ADDRESS]. (а.с. 7-8) Зі свідоцтва серії [NUMBER], виданого 13.02.2018 року Харківським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі актового запису № 2373, вбачається, що [PERSON]. помер [INFO] року віці 78 років. (а.с. 10) 08.02.2018 року [PERSON]. залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Рибкіною О.М. за реєстровим № 46, відповідно до якого усі свої права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на час складання заповіту, а також права та обов'язки які могли належати йому у майбутньому, усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все, що належатимуть йому на день смерті і на що він за законом матиме право, у рівних частках заповів [PERSON], [INFO] року народження, та [PERSON]., [INFO] року народження. (а.с. 11) Після смерті [PERSON]. залишилася спадщина, до складу якої увійшли заборгованість пенсійного фонду у сумі 1535 гривень 46 копійок по особистому рахунку у Шевченківському об'єднаному управлінні ПФ України [ADDRESS] та однокімнатна ізольована квартира [NUMBER], житловою площею 16,5 кв. м., у будинку [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 12/2018 щодо майна померлого [INFO] року [PERSON]. (а.с. 51-93), [PERSON]. від прийняття своєї частки у спадщині відмовилася на користь [PERSON], про що своєчасно, а саме 11.09.2018 року, повідомила приватного нотаріуса Рибкіну О.М. шляхом надання відповідної заяви. Положеннями ст.ст. 1273-1275 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Суд встановив, що спадкоємець [PERSON] спадщину після смерті [PERSON]. прийняв згідно положень ч. 1 ст. 1268, ст.ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України: своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк (14.02.2018 року) звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Рибкіної О.М. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа за № 12/2018. Це підтверджується матеріалами спадкової справи № 12/2018 (а.с. 51-93) і Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 50924563 від 14.02.2018 року. (а.с. 12) На а.с. 13-14 знаходяться правовстановлюючі документи, а саме: видані заявникові 11.09.2018 року приватним нотаріусом ХМНО Рибкіною О.М. свідоцтва за реєстровими №№ 353 та 354 про право на спадщину за заповітом на заборгованість пенсійного фонду по особистому рахунку у Шевченківському об'єднаному управлінні ПФ України м. Харкова та житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 137334446 від 11.09.2018 року вбачається, що право власності на будинок на ім'я заявника зареєстровано. (а.с. 16) Між тим, оформити спадкові права у порядку спадкування за заповітом на однокімнатну ізольовану квартиру [NUMBER] у будинку [ADDRESS] заявник не має можливості, виходячи з того, що ця квартира на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зайцевою О.Ю. за реєстровим № 1182, зареєстрована за правом власності на ім'я [PERSON] (а.с. 15) Судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON] з 13.04.1973 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 167. (а.с. 17) Тобто, вищезазначену квартиру вони придбали під час шлюбу, а тому на підставі положень ст.ст. 22 та 28 Кодексу про шлюб і сім'ю України, прийнятого 20.06.1969 року, вона є їхньою загальною спільною власністю, і частки кожного у праві власності є рівними. Таким чином, 1/2 частина квартири є особистою власністю [PERSON]., а друга половина квартири - власністю [PERSON] Зі свідоцтва серії [NUMBER], виданого Відділом РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 16524 від 10.11.2015 року, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. (а.с. 18) Заповіту вона не залишила, тому на підставі положень ч. 2 ст. 1223 і ст. 1261 ЦК України при відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття єдиним спадкоємцем померлої за законом першої черги був її чоловік, [PERSON]. Про це свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54324001 від 03.12.2018 року, а також матеріали спадкової справи № 141/2018, заведеної 07.06.2018 року у ХДНК № 3. (а.с. 19, 42-46) Судом встановлено, що на час відкриття спадщини після [PERSON] вони з чоловіком постійно жили разом у зареєстрованому шлюбі понад сорок років поспіль, місцем їхнього постійного проживання був житловий будинок [ADDRESS], який з 30.11.1979 року належав [PERSON]. на підставі Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с. 13). Але на час смерті [PERSON], хоча і фактично мешкала разом з чоловіком, однак була зареєстрована за іншою адресою, а саме в квартирі [ADDRESS] Розглядаючи справу, суд виходить з положень Глави 87 ЦК України, якою передбачено, що вважається, що спадкоємець за заповітом або за законом прийняв спадщину, якщо постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ГК України, не заявив про відмову від спадщини, або своєчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадку. Приймаючи до уваги вищезазначені обставини і положення Глави 87 ЦК України, приватний нотаріус ХМНО Рибкіна О.М. 31.01.2019 року повідомила заявника про необхідність звернення до суду за місцем проживання для усунення перешкод у подальшому оформлення спадкових прав після [PERSON]. для встановлення юридичного факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час смерті спадкодавця [INFO] року за адресою [ADDRESS]. (а.с. 28) Обставини, зазначені в заяві, у судовому засіданні доведені даними будинкової книги, звідки вбачається, що [PERSON] була зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] з 19.01.1989 року 31.10.2007 року. (а.с. 22-24) На а.с. 25 у якості доказу заявлених вимог знаходиться належним чином оформлений Акт жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова за № 230 від 07.12.2018 року, у якому зазначено, що у житловому будинку [ADDRESS] подружжя [PERSON] жили разом з 19.01.1989 року до смерті [PERSON], яка настала [INFO] року. Також у якості доказів заявлених вимог суду надані договір-замовлення № 958 на організацію та проведення поховання [PERSON] і акт на ритуальні послуги від 11.11.2015 року у зв'язку з її похованням. (а.с. 26,27) В порядку витребування доказів окрім спадкових справ після смерті [PERSON] і [PERSON]. з метою отримання доказів заявлених вимог до суду надійшла відповідь Новобаварського відділу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова за № 3290-13/49 від 26.02.2019 року, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO] року народження, згідно матеріалів пенсійної справи зареєстрована в [ADDRESS]. 02.10.2012 року вона звернулася до управління з заявою про запит пенсійної справи з управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова у зв'язку з переїздом до Новобаварського району м. Харкова за фактичним місцем проживання по Проїзду Першому Новоприміському, 31. Після надходження до управління пенсійної справи вона була поставлена на облік з 01.12.2012 року, виплата пенсії їй провадилася через національного оператора поштового зв'язку за місцем фактичного проживання (поштове відділення [NUMBER]). З 01.12.2015 року виплату пенсії [PERSON] було призупинено, пенсійну справу закрито у зв'язку зі смертю. (а.с. 48) Також в порядку витребування доказів до суду надійшла відповідь адміністрації КНП «Міська лікарня № 3» Харківської міської ради за № 230 від 27.02.2019 року, з якої вбачається, що за даними первинної облікової документації № 001/о «Журнал обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації» [PERSON], [INFO] року народження, протягом 2015 року тричі перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділені. В архіві лікарні знаходиться медична документація № 003/о «Медичні карти стаціонарного хворого», на медичній документації зазначено місце проживання: [ADDRESS]. (а.с. 95) При розгляді справи суд виходить з положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України та п. 1 постанови ПВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами, внесеними ППВСУ № 15 від 25.05.1998 року, якими передбачено, що суд розглядає у порядку особливого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, окрім перелічених у частині першій цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як зазначено у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом з'ясовано, що встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON]. разом зі спадкодавцем [PERSON]. на час смерті останньої необхідно заявнику для подальшого оформлення спадкових прав і отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. на квартиру [ADDRESS] Пунктом 2 постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику справах про спадкування» передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Частина перша пункту 23 вищезазначеної постанови вказує на те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Також суд виходить з того, що місцем проживання фізичної особи згідно частині 1 ст. 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Суд, виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги сукупність доказів заявлених вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заяви і можливість її задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved