overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 всіх видів заробітку , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до настання повноліття. Позивач вказує в позові, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] перебуває на утримання позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачці відомо, що відповідач працює але місце роботи і розмір заробітка невідомий. Позивачка утримує дитину сама і їй важко утримувати дитину без допомоги батька. Позивач потребує матеріальної допомоги і змушена звернутись до суду за захистом своїх прав в примусовому порядку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась і надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув і направив до суду письмову заяву про визнання заявленого позову, згідний сплачувати аліменти в розмірі ? частини заробітку. Суд дослідивши та оцінивши докази у справі встановив, що позивач утримує дитину сама без допомоги відповідача. В матеріалах справи є ксерокопії свідоцтв про народження дитини [PERSON] де батьком записаний відповідач [PERSON]. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При розгляді позовної заяви суд керується тим, що згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і не перекладати свої обовязки на державу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що батько дитини не бажає утримувати дочку , не цікавиться її життям, здоров'ям та розвитком. Посилаючись на викладене, а також зазначаючи, що прожитковий мінімуму на дитину від 6 до 18 років на 2014 рік становить 1286 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісяця. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала та пояснила, що вона є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 2 000 грн. Крім того, [PERSON] зазначила, що з відповідача стягувались аліменти за рішенням суду в розмір 700 грн. щомісяця, однак рішення він не виконував. У зв'язку з викладеним та за домовленістю сторін нею було подано заяву до ВДВС та виконавчий документ повернути стягувачу. Оскільки батько дитини домовленість щодо сплати аліментів не виконує, позивач повторно звернулась до суду. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 400 грн. щомісяця. Заслухавши пояснення сторін у справі та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі мають дитину - [PERSON] [INFO] (а.с. 4). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач у справі - [PERSON] працює у спеціалізованій школі № 189 Деснянського району м. Києва на посаді двірника та отримує заробітну плату в розмірі 730 грн. (а. 23, 24). Крім того, відповідач має сина - [PERSON] [INFO] (а.с. 25). Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти і розмірі 1300 грн., посилаючись на ту обставину, що прожитковий мінімум на дитину віком до 18 років становить 1286 грн. Оскільки утримання дитини є спільним обов'язком батьків, а не тільки батька, суд, приймаючи до уваги майновий стан відповідача, вважає справедливим стягнути з нього аліменти в розмірі, що становить половину прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, що становить 700 грн. щомісяця. Задовольняючи вимоги позивача суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати, розмір яких становить 243 грн. 60 коп. Приймаючи до уваги викладене та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем у справі вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Останнім часом батько дітей надає позивачу допомогу на утримання дітей нерегулярно та не в повному обсязі. Крім того, позивач зазначає, що вона має право на утримання від чоловіка до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Посилаючись на викладене та норми чинного законодавства [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просить суд його задовольнити. Відповідач двічі в судові засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Приймаючи до уваги викладене суд за згодою позивача розглядає справу без участі відповідача з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне. Сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 вересня 2013 року (а.с. 3). Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 4,5). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дітей. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання зазначена вимога також підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Син сторін у справі народився 14 грудня 2015 року, на час розгляду справи трирічного віку не досяг, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом, у якому зазначила, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі. В період спільного життя вони придбали майно, частку якого вони поділили добровільно, у тому числі: адміністративну будівлю площею 95,; кв. м. за адресою: місто Запоріжжя, вул.. Деповська, 72, вартістю 520\~880 гр. ? частину квартири [ADDRESS], вартістю 110645 гр. Позивачка просить виділити та визнати за нею право власності на ? частину зазначеної квартири та право власності на зазначену адміністративну будівлю. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідач розпорядився іншим спільним майном без її згоди, а тому вона вимагає право власності на зазначене майно Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що дійсно вони малі інше майно, більшість із якого залишилось у нього, не заперечує передати це майно позивачці. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі тривалий час, а тому зазначене майно є спільним майном подружжя. Позовні вимоги підтверджуються: свідоцтвом про шлюб (а.с.9), витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.12,16), технічним паспортом на квартиру (а.с.13), висновком про вартість нерухомого майна (а.с. 17), актом вартості адміністративної будівлі (а.с.27-31).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом, який уточнила (а.с.22) до [PERSON] в якому, мотивуючи тим, що з відповідачем мають доньку [PERSON] ([INFO]), яка проживає з нею та у зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини просить суд: - стягувати щомісяця з відповідача аліменти на свою користь на утримання доньки у розмірі 500,00 грн. починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; -стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 245,0 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 250.0 грн.. Позивачка в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити ( а.с.22). Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.14). Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 січня 2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.6) [PERSON] ([INFO]), батьком приходиться [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Ст.180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Враховуючи, що у відповідача відсутні інші діти, непрацездатні батьки, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивачем були понесені судові витрати, які складаються зі сплати послуг на правову допомогу у розмірі 250,0 грн. (а.с.8). Позивач просить суду, стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 245,0 грн. Ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивач не надав суду доказів, в підтвердження сплати нею судового збору у розмірі 245,0 грн., то суд приходить до висновку ,що в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вказувала, що 30 травня 2014 року надала у борг кошти [PERSON] в сумі 8730 грн. Про що [PERSON] склав розписку, із зобов'язанням повернути вищевказані кошти в строк до 31 липня 2014 року. У вказаний термін кошти позивачу в повній сумі не повернуті. Просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 7 230 грн., у повернення судового збору 243, 60 грн. Позивач [PERSON] позов підтримала, просила слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] не прибув у судове засідання, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 30 травня 2014 року [PERSON] передала у борг [PERSON] кошти в сумі 8 730 грн. зі строком повернення до 31 липня 2014 року, що підтверджується розпискою. Згідно розписки від 30.05.2014 року відповідач [PERSON] борг погасив частково. Станом на день закінчення строку договору, заборгованість складає 7 230 грн. 00 коп. В установлений строк [PERSON] кошти в повному обсязі не повернув. За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідачем не виконані умови договору позики, укладеного 30.05.2014 року, він має нести відповідальність, а тому суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 7 230 грн. 00 коп. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому зазначала, що вона зареєстрована та проживає у [INFO]. [PERSON] та [PERSON] є наймачами та зареєстровані у [INFO], проте [PERSON] з 1988 року за вказаною адресою не проживає. Вона фактично мешкає за іншою адресою, комунальні платежі не сплачує. Просила суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Представники третьої особи у судове засідання не прибули, попередньо надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, покладались на розсуд суду. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в\~судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозвязку приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає у [INFO], є наймачем цієї квартири згідно з ордером №661 Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Згідно довідки №643 ТОВ «Житлорембудсервіс» від 30.01.2017 у вказаній квартирі також зареєстрована донька [PERSON], проте з 1988 року вона за вказаною адресою не проживає. Вона фактично мешкає за іншою адресою, комунальні платежі не сплачує. Факт не проживання [PERSON] з 1988 року по теперішній час підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс» №150 від 30.01.2017. Відповідно д ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання здійснюється остаточно за рішенням суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому зазначала, що вона зареєстрована та проживає у кім. [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] є наймачами та зареєстровані у кім. [ADDRESS], проте [PERSON] з 2000 року за вказаною адресою не проживає, комунальні платежі не сплачує. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кім. [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не прибув, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у кім. [ADDRESS], є наймачем цієї квартири згідно з ордером № 2517 Виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів. Згідно довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» від 14.09.2017 у вказаній кімнаті також зареєстрований [PERSON], проте з 2000 року він за вказаною адресою не проживає, комунальні платежі не сплачує. Факт не проживання [PERSON] з 2000 року по теперішній час підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс» №1144 від 14.09.2017. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання здійснюється остаточно за рішенням суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved