Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до відділу Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку , Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування матеріального збитку спричиненого незаконними рішеннями та діями ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку в сумі 69874грн. та моральної шкоди в сумі 50\~000грн.. Свої вимоги обгрунтувала тим, що за рішенням Київського районного суду м. Донецька від 16.06.2006 року на її користь з [PERSON] та ТОВ «Промтехсприяння» було стягнуто на відшкодування шкоди 50894грн.. 25.03.2009року державним виконавцем ДВС Куйбишевського райуправління юстиції в м. Донецьку було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного рішення суду. Однак в супереч діючому законодавству державний виконавець протягом 29 місяців не здійснював належних виконавчих дій. Така бездіяльність державного виконавця стала підставою для звернення її до суду. Ухвалою суду від 22.11.2011року визнано незаконною постанову державного виконавця а ухвалою суду 12.12.2011року визнана неправомірною бездіяльність відділу ДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку. Рішенням суду від 13.12.2011року на її користь з ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку стягнуто моральну шкоду в сумі 3000грн., підставою для якого було неправомірна бездіяльність державного виконавця. 19.02.2013року державним виконавцем Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник [PERSON] помер, майно боржника, на яке може бути звернуте стягнення не встановлено. У 2014році вона звернулась до суду, який рішенням від 25.02.2014року задовольнив її вимоги про стягнення з ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку моральної шкоди в сумі 2000грн. Вважає, що визнана судовими рішеннями, тривала, протиправна бездіяльність відповідача- ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку, стосовно належного виконання рішення суду, та як наслідок втрата можливості отримати присудженні рішенням суду грошові кошти, неможливість здійснювати передбачені права стосовно належного їй майна(грошових коштів) завдало їй матеріальних збитків, що складаються з не повернутої за рішенням суду суми-50894грн., інфляційних збитків в розмірі 35% станом на 19.02.2013року а також 3% річних, що загалом становить 69874грн.. Враховуючи, що вона є інвалідом, відповідач тривалий час не виконував належним чином рішення суду, все це привело до стресу, душевних стражданнях, погіршенням стану її здоровя та завдало моральної шкоди яку вона оцінює у 50\~000грн. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. Відповідач - Відділ Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи із заявами про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи не звертався, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача , відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Під час розгляду справи відповідачем електронною поштою на адресу суду надійшли заперечення в яких відповідач позов не визнає, зазначивши, що вимоги безпідставні, так як рішення суду про стягнення з них на користь полянської моральної шкоди в сумі 3000грн. виконано 12.05.2014року. Стосовно рішення суду про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] в провадженні ДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку, не знаходилось. Відповідач- Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи із заявами про розгляд справи у їх відсутність. Чи відкладення розгляду справи не звертався, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача , відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 15.06.2006 року з [PERSON] та ТОВ «Промтехсприяння» на користь [PERSON] було стягнуто на відшкодування шкоди 50894грн.. 25.03.2009року державним виконавцем ДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного рішення суду. Однак в супереч діючому законодавству державний виконавець тривалий час не здійснював належних виконавчих дій. Приймав незаконні рішення. Така бездіяльність державного виконавця стала підставою для звернення її до суду. Ухвалою суду від 22.11.2011року визнано незаконною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, а ухвалою суду 12.12.2011року визнана незаконною постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа, визнана неправомірною бездіяльність відділу ДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку. Рішенням суду від 13.12.2011року на її користь з ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку стягнуто моральну шкоду в сумі 3000грн., підставою для якого було неправомірна бездіяльність державного виконавця. 19.02.2013року державним виконавцем Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник [PERSON] помер, майно боржника, на яке може бути звернуте стягнення не встановлено. Рішенням куйбишевського районного суду м. Донецька від 25.02.2014року задоволено вимоги [PERSON] про стягнення з ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку моральної шкоди в сумі 2000грн, підставою для якого було встановлені факти неналежного виконання деражвним виконавцем ВДВС рішенням Київського районного суду м. Донецька від 15.06.2006 року на її користь з [PERSON] та ТОВ «Промтехсприяння» було стягнуто на відшкодування шкоди 50894грн.. 25.03.2009року державним виконавцем ДВС Куйбишевського райуправління юстиції в м. Донецьку було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного рішення суду. Однак в супереч діючому законодавству державний виконавець протягом 29 місяців не здійснював належних виконавчих дій. Така бездіяльність державного виконавця стала підставою для звернення її до суду. Ухвалою суду від 22.11.2011року визнано незаконною постанову державного виконавця а ухвалою суду 12.12.2011року визнана неправомірною бездіяльність відділу ДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку. Рішенням суду від 13.12.2011року на її користь з ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку стягнуто моральну шкоду в сумі 3000грн., підставою для якого було неправомірна бездіяльність державного виконавця. 19.02.2013року державним виконавцем Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник [PERSON] помер, майно боржника, на яке може бути звернуте стягнення не встановлено. У 2014році вона звернулась до суду, який рішенням від 25.02.2014року задовольнив її вимоги про стягнення з ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку моральної шкоди в сумі 2000грн, підставою для якого було, встановлені судовими рішеннями протиправна бездіяльність ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку стосовно належного виконання рішення суду. Встановивши виниклі правовідносини та обставини справи, суд приходить до переконання, що з доводами позивача не можна погодитись , оскільки вони не грунтуються на законі. Суд вважає, що з врахуванням наявних рішень суду стосовно протиправної бездіяльності відповідача ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку, а саме ухвали Київського районного суду м. Донецька від 12.12.2011року, якою скарга [PERSON] на дії ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку була задоволена, визнано постанову державного виконавця цього відділу [PERSON] від 09.08.2011року про повернення виконавчого документа стягувачу, незаконною. Та визнано бездіяльність цього органу в особі начальника відділу, неправомірною. А також рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 13 грудня 20111року за позовом [PERSON] до ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку про стягнення моральної та матеріальної шкоди, рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька за позовом [PERSON] до ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, встановлено вину відповідача- ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку, у порушенні прав [PERSON] , неправомірною бездіяльністю та неналежним виконанням рішення суду. Позивачка саме з цих підстав , вважає, що такою бездіяльністю відповідача стало неможливим виконання рішення суду від 16.06.2006року про стягнення на її користь 50894грн., оскільки за весь час здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем не було здійснено заходів встановлення майна боржника. Потім було встановлено, що боржник [PERSON] помер, а іншого боржника визнано банкрутом. На теперішній час зазначені обставини унеможливлюють виконання рішення суду. Відповідно до приписів ст. 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Положеннями\~статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»\~передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого\~\~\~\~\~\~2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~статті 56 Конституції України,\~статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої\~статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей\~1173,\~1174 ЦК України\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідно до ч. 2\~ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження»\~збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, сума зазначена у виконавчому листі №2-461 від 24.07. 2006 року, що підлягала виконанню та яка не виконана через неправомірні рішення та бездіяльність державного виконавця, не можуть бути визнані майновою шкодою (збитками) у розумінні\~ст. 22 ЦК України\~та\~ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»,ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження». Тому за таких обставин в задоволенні вимог позивача в частині відшкодування майнової шкоди зазначеної позивачем слід відмовити. При цьому суд враховує ту обставину, що доводи позивача стосовно того, що протиправна бездіяльність відповідача призвела до унеможливлення виконання рішення суду про стягнення коштів на її користь, не відповідає встановленим обставинам. Оскільки , як зазначає сама [PERSON] після смерті боржника [PERSON]. його спадкоємці прийняли спадщину. Як вбачається із постанови державного виконавця від 19.02.2013р. про закінчення виконавчого провадження, остання не містить посилань про відсутність спадкоємців, що прийняли спадщину [PERSON]. Тобто при наявності встановленої обставини, не виключена можливість задоволення вимог стягувача. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2\~ст. 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-48цс13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд, як зазначено вище встановив наявність порушеного права позивача, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Разом з тим судом також встановлено, що [PERSON] у 2011році зверталась до суду з вимогами до відділу Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку , Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди , підставою для яких було те, що державний виконавець Прядкін О.В., в порушення ЗУ «Про виконавче провадження» більше ніж 20 місяців не виконав всі дії передбачені вказаним Законом заходи щодо виконання рішення суду. Неодноразово не обгрунтовано надсилав виконавчі листи до інших установ. 22 квітня 2011року судом визнано незаконною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та визнано неправомірною бездіяльність ВДВС. Та рішенням суду від 13.12.2011року наведені вимоги задоволено частково та стягнуто моральну шкоду в сумі 3000грн./а.с.8-13/ Окрім того у 2014році [PERSON] також зверталась з позовом до відділу Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку , Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди , як на підставу вимог посилалась на те, що в порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець в період з 23.03.2009року по 12.12.2011року не вимагав від боржника письмових пояснень щодо місця його роботи та про доходи, відомості про зміну місця проживання боржника. відомості про місце роботи та документи про державну реєстрацію підприємницької діяльності, що спричинило навмисне невиконання рішення суду від 16.06.2006року про стягнення на її користь 50894грн. Зазначені обставини були встановлені ухвалою Київського районного суду м. Донецька. Тобто тривалий час рішення не виконувалось з вини відповідача. За зазначеним позовом рішенням куйбишевського районного суду м. Донецька від 25.02.2014року , ці позовні вимоги задоволено частково та стягнуту з відділу Державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку , на відшкодування моральної шкоди 2000грн.. Аналіз наведених рішень свідчить про те, що суд захистив порушене право [PERSON], стосовно неналежного виконання рішення суду від 16.06.2006року про стягнення на користь [PERSON] грошових коштів, ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку . У позові, що розглядається судом позивачка. як на підставу своїх вимог посилається також на порушене її право бездіяльністю відповідача - ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції в м. Донецьку , що спричинило безпідставне невиконання вищенаведене рішення суду. Враховуючи встановлені обставини суд приходить до переконання, що позивачка скористалась своїм право на відшкодування моральної шкоди за порушене її право. Відповідно до ч.5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово , якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином встановлені правовідносини та обставини справи свідчать, що підстав для повторного відшкодування моральної шкоди позивачу не має.

Outcome: dismissed