Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні заяви наполягав. Представник заінтересованої особи - Відділу Держгеокадастру у Ренійському районі Одеської області у судове засідання не явився, заперечень, додаткових заяв суду не надав. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що розпорядженням Ренійської районної державної адміністрації від 10.09.2004р. №316/А-2004 заявнику були передані у приватну власність земельні ділянки загальною площею 3,35 га в межах згідно із планом. Земельні ділянки розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області. Землю було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Правовстановлюючим документом права власності на вищевказані земельні ділянки є Державний акт серії [NUMBER] від 21.01.2006р., виданий на ім'я заявника та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. При зверненні заявника за укладанням договору оренди земельних ділянок та його реєстрацією виявилася розбіжність у записах прізвища заявника у державному акті та його паспорті. З цієї причини у заявника виникли проблеми при оформленні юридичних документів щодо розпорядження належними йому земельними ділянками. Так, у паспорті заявника, свідоцтві про народження його прізвище записано як «[PERSON]», а у державному акті на право приватної власності на землю - вказане, як «[PERSON]». Це різночитання було допущене внаслідок помилки у записах прізвища заявника у документах. За таких обставин заявнику було рекомендовано звернутися до суду. Рішення суду про встановлення вищезгаданого факту заявнику необхідне для вирішення питання щодо розпорядження земельними ділянками, що йому належать на підставі державного акту. Оскільки щодо заявлених вимог, обставин справи сторони не заперечували, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у т.ч. і про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За визначенням ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Про помилкове трактування прізвища заявника свідчать викладені ним у заяві обставини, запис його прізвища на українській мові у державному акту на право приватної власності на землю, який не є тотожним із даними паспорту заявника та його особистими даними, як платника податків, даними у свідоцтві про народження. Розбіжності у записах прізвища заявника виникли у зв'язку із його помилковим перекладом на державну мову у документах. Таким чином, факт належності державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.01.2006р., оформленого на ім'я [PERSON], саме заявнику - [PERSON], суд вважає встановленим. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи вищенаведене та те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу потрібно заявнику для того, щоб він мав можливість використовувати дану власність на свій розсуд, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, суд приходить до переконання, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved