Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації на земельну ділянку площею 0,5400 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області для ведення особистого селянського господарства. Повідомляє, що спадкодавець померла [INFO] року. Позивач прийняла спадщину після смерті матері відповідно до ст. 1268 ЦК України, як особа яка постійно з нею проживала. Позивач є спадкоємцем за законом після померлої в 2009 році матері та користується належним їй майном в тому числі і земельною ділянкою наданою матері як працівнику соціальної сфери. Звернувшись до нотаріуса, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії з оформлення спадщини заявнику через відсутність документу, який підтверджує право власності на земельну ділянку [PERSON]. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Представник позивача надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, справу слухати без участі сторони позивача. Представник відповідача Адамівської сільської ради в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду, надіслав клопотання в якому не заперечує проти позову та просить справу розглянути без його участі. Представником відповідача ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надіслано на адресу суду відзив на позов. У зазначеному відзиві представник відповідача звернув увагу суду на те, що в спадкодавця не виникло право власності на спірну земельну ділянку, так як спадкодавець не дотримався етапів набуття земельної ділянки сільськогосподарського призначення. починаючи із надання дозволу на розробку проекту землеустрою і закінчуючи шостим етапом - внесення відомостей про право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, тому у заявлених позовних вимогах просив відмовити. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв'язку з неявкою у судове засідання учасників, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Адамівка Віньковецького району Хмельницької області (свідоцтво про смерть видане Адамівською сільською радою серії [NUMBER] від 13.10.2009, актовий запис № 27). Позивач являється спадкоємцем за законом, як донька померлої (свідоцтво про народження позивачки [NUMBER] та свідоцтво про укладення нею шлюбу від 06.12.1994 року, актовий запис № 11) та користується спадковим майном матері, що не заперечує відповідач. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із повідомлення приватного нотаріуса Макарової Н.В. від 20.11.2018 року нею відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з оформлення спадщини позивачу через відсутність правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на земельну ділянку [PERSON] Згідно витягу з журналу особистого прийому громадян сільським головою Адамівської сільської ради 12 грудня 2008 року [PERSON] зверталась із заявою до сільського голови з проханням приватизації земельної ділянки соціальної сфери. Запис звернення під № 20. Хоча розпорядження Віньковецької РДА (розпорядника землі на той час) немає на згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з земель резервного фонду Адамівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, проте волевиявлення спадкодавця у приватизації ділянки зафіксовано сільською радою с. Адамівка. За відсутності розпорядження Віньковецької РДА на ім'я [PERSON] не затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою надання її у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту, проте спадкодавець після 2008 року (тобто до часу смерті в 2009 році) і спадкоємець до цього часу фактично користувались спірною земельною ділянкою площею 0,5400 га, що не оспорюється Адамівською сільською радою, яка визнала вимоги позивача. Вказана земельна ділянка рішенням № 6 сесії Адамівської сільської ради надана у постійно користування 26.04.2000 року спадкодавцю. Відповідно до ст. 407 ЦК України (у редакції що діяла на час відкриття спадщини) та ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватись і передаватись у порядку спадкування. В абзаці 6 п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-75/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатись до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім'я спадкоємця. ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомляє, що документи з нормативно-грошової оцінки на вказану земельну ділянку не виготовлялись, але сама земельна ділянка виділена певною смугою на публічній кадастровій карті і знаходиться вона в 002 кварталі 06 зони КОАТУУ - 6820680500 на території Адамівської сільської ради Віньковецького району. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Право на нерухоме майно, відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації права на нього. Незавершена спадкодавцем процедура реєстрації ділянки землі, яка на публічній кадастровій карті знаходиться в 002 кварталі 06 зони КОАТУУ -6820680500 Адамівська сільська рада Віньковецьког району, площею 0,5400 га в процесії її приватизації дає спадкоємцю [PERSON] право продовження реалізації цієї процедури оформлення безоплатно у власність земельної ділянки, яка належала державі. Факт прийняття спадщини нею підтверджено довідкою № 157 від 19.02.2018 року Адаміської сільської ради, де зазначено, що позивач зареєстрована і проживала до дня смерті зі спадкодавцем п'ять років. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] набула право на спадкування усіх її прав та обов'язків, що їй належали на момент відкриття спадщини, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлому за життя відповідним розпорядженням, однак за відсутності зареєстрованого правовстановлюючого документу на ім'я померлого, вона позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. З аналізу досліджених доказів позов слід задовольнити.

Outcome: approved