Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-06 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом, у якому зазначила, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі. В період спільного життя вони придбали автомобіль ДЕУ Ланос, державний номер [NUMBER], вартістю 36 894,38 гр. Позивачка просить визнати за нею право власності на автомобіль, передати їй автомобіль та стягнути з неї на користь відповідача половину його вартості в сумі 18447,19 гр. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначив, що в період спільного життя крім автомобіля вони також придбали за спільні кошти інше майно, а саме: телевізор LG вартістю 1200 гр., холодильник вартістю 3500 гр., газову плиту вартістю 1100 гр., кондиціонер вартістю 4000 гр., пральну машину вартістю 3300 гр., а всього на суму 13100 гр. Крім того, він витратив на ремонт автомобіля 13697 гр. та виплатив кредит в сумі 8000 гр., і вважає, що ці суми треба виключити з загальної суми спільного майна. З урахуванням, що він використовує автомобіль для роботи, що діти проживають з ним і знаходяться на його утриманні, відповідач просить визнати за ним право власності на 2/3 частини автомобіля (з урахуванням, що він зробив ремонт автомобіля), виділити спірний автомобіль йому, виділити позивачці інше майно та стягнути з нього на користь позивачки вартість 1/3 частини автомобіля. В судовому засіданні позивачка підтримана позовні вимоги та пояснила, що крім автомобіля вони з відповідачем в період спільного житті не придбали ніякого іншого майна. Вона бажає користуватися автомобілем і згодна виплатити відповідачеві половину його вартості. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він зробив ремонт автомобіля, затративши 13697 гр., які він просить зарахувати про розподілі майна. Також просить урахувати, що на його утриманні знаходяться двоє дітей, а автомобіль він використовує в своїй роботі та для дітей. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволенню не підлягають. А позовні вимоги відповідача [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 1999 року по 26.03.2012 року. В період спільного життя сторони купили автомобіль ДЕУ Ланос, державний номер [NUMBER], власником якого зареєстрований відповідач. Відповідно довідки центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів ДАІ (а.с.38) автомобіль ДЄУ Ланос державний номер [NUMBER] зареєстрований 16.09.2006 р. на [PERSON] Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Таким чином, спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, право власності якого зареєстровано за відповідачем. Згідно висновку експерта № 138/14 (а.с. 58-73) вартість спірного автомобіля складає 36 893, 38 грн. Суд приймає до уваги акт обстеження умов проживання позивачки (а.с.152), де зазначено, що за місцем проживання позивачки в квартирі [ADDRESS], знаходяться в наявності побутова техніка: комп'ютер, кондиціонер, телевізор, холодильник, пральна машина, тобто дійсно існує майно, яке придбане в період спільного життя сторін. На підставі викладеного , суд приходить до висновку, що сторони в період спільного життя придбали майно, яке суд визнає спільним майном подружжя: автомобіль ДЕУ вартістю 36 894,38 гр., а також: телевізор LG вартістю 4010 гр., кондиціонер «Панасонік» вартістю 5105 гр., пральну машину «Індезіт» вартістю 3300 гр., газову плиту «Індезіт» вартістю 1100 гр., - на суму 13100 гр. тобто, сторонами придбане майно на загальну суму 36894 + 13100 = 49 994 гр. Доля кожного з подружжя в грошовому вираженні ставить ? частину від спільного майна подружжя в сумі 24 997 гр. (49 994 :2) Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України одним з способу поділу майна є присудження майна одному з подружжя з покладенням на іншого з подружжя обов'язку компенсувати його частку у спільній сумісній власності. Суд вважає. що автомобіль треба виділити відповідачеві, оскільки позивачка не має права на керування автомобілем, а також суд бере до уваги, що робота відповідача пов'язана з використовуванням автомобіля (а.с. 93), а також на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, які проживають з батьком на підставі висновку районної адміністрації Запорізької міської ради від 25.04.2014р. (а.с. 114), при цьому решту майна вартістю 13100 гр. треба виділити позивачці. Сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає : 24997 - 13100 = 11 897 гр. Доводи відповідача про те, що треба урахувати при розподілі майна суми ремонту автомобіля, не могуть бути прийняті до уваги, оскільки автомобіль знаходився у користуванні відповідача, позивачка автомобілем не користувалась, а тому затрачені кошти на ремонт не можуть бути об'єктом спільного майна подружжя в розумінні ст. 61 СК України.. Також судом не береться до уваги кредитний договір від 19.09.2006 р. (а.с.89), укладений між відповідачем і банком «Аваль», оскільки кредит виплачений під час спільного життя подружжя і не існує не день розгляду справи, а тому не може бути визнаний спільним майно в розумінні ст. 61 СК України.

Outcome: partial