Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

До суду надійшла заява представника відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, а саме щодо стягнення 2 960 грн., сплачених відповідачем за проведення судової товарознавчої експертизи, оскільки суд при ухваленні рішення не вирішив вказаного питання. Представник відповідача у судовому засіданні заяву підтримала. Позивач до судового засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Тому, суд розглянув вказане питання у її відсутність, оскільки її неявка не є перешкодою для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суду відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 8 вересня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживача, стягнення збитків та моральної шкоди відмовлено. Разом з тим, при ухваленні судового рішення не було вирішене питання щодо розподілу судових витрат - витрат, понесених відповідачем за проведення судової товарознавчої експертизи на суму 2 960 грн. (а.с. 135-137, 148). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктом 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи, які в свою чергу, відносяться до судових витрат. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Окрім того, відповідно до ст. 22 ЦК України вказані витрати не відносяться до збитків і відповідно до ч. 6 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» питання про судові витрати, які не були вирішені при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення по справі та вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених ФОП [PERSON] у розмірі 2 960 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживача, стягнення збитків та моральної шкоди рішенням суду від 8 вересня 2014 року відмовлено, то на підставі положень ст. 88 ЦПК України кошти в розмірі 2 960 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи слід стягнути з позивача на користь відповідача ФОП [PERSON] Враховуючи наведене та

Outcome: approved