Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Заступник головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що вона є людиною з інвалідністю 2 групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.1999 року [PERSON] визнана недієздатною. Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської Ради від 30.12.2009 року № 4348 опікуном призначена мати [PERSON]. Хвора страждає психічним розладом з 1986 року. Неодноразово лікувалася в психіатричних стаціонарах з галюцинаторно-параноїдною, гебефренною симптоматикою. Захворювання протікає безперервно, виражений дефект змішаного типу, соціально дезадаптована. У періоди загострення захворювання проявляє агресію до матері-опікуна, брата, оточуючих. Остання виписка 28.04.2017 року. Після виписки підтримуюче амбулаторне лікування практично не приймає, тому що себе хворою не вважає. Зі слів матері-опікуна стан [PERSON] погіршився, погано спить, не приймає їжу, вибігає на вулицю з криками та виттям, бігає за дітьми, лякаючи їх. Протягом останніх чотирьох днів кидається на сусідів, вдома ламає меблі, виносить речі з будинку, нападає на опікуна та брата з кулаками. У звязку з викладеним, матірю була викликана спеціалізована бригада швидкої медичної допомоги, доставлена в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. 24.04.2018 року о 20 год. 00 хв. [PERSON] оглянута черговим лікарем приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення тяжкого хронічного психічного захворювання, а також високу ймовірність скоєння суспільно-небезпечного діяння. Госпіталізована в примусовому порядку як особа, яка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. 25.04.2018 року о 09 год. 00 хв. оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хвора страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу. Галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями (агресія стосовно матері-опікуна та оточуючих). Таким чином, лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON] зазначила, що 25.04.2018 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хвора страждає на психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу. Галюцинаторно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Захисник [PERSON] вважала, що необхідно примусово госпіталізувати [PERSON], так як вона представляє небезпеку для себе та оточуючих. [PERSON] у судовому засіданні не надала пояснень. Прокурор заяву підтримла і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, захисника особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.04.2018 року [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] страждає тяжким психічним розладом у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу. ЇЇ лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, що [PERSON] неодноразово проходила курс лікування у психіатричній лікарні, внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved