Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яку мотивує тим, що була прийнята на посаду техніка інвентаризатора Генічеського МБТІ, і на день предявлення позову до суду працює на підставі колективного договору від 28.04.2006 року і обіймає начальника технічного відділу КП «Генічеське БТІ» ХОР та починаючи з 01.08.2014 року без повідомлення причин [PERSON] почав безпідставно затримувати виплату заробітної плати у повному обсязі, що призвело до накопичення заборгованості по зарплаті у сумі 9113,13 гривень станом на 01.06.2015 рік. Вказує, що постійно усно зверталась до колишнього в.о. начальника відносно надання їй довідки про заробітну плату, але їй постійно відмовляли. У звязку з чим просить стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.08.2014 року по 01.06.2015 року в сумі 9113,13 гривні. В судовому засіданні позивач, [PERSON] зменшила позовні вимоги та просить стягнути нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.08.2014 року по 01.06.2015 року в сумі 8401,02 гривень, оскільки на час розгляду її заяви сума заборгованості становить вищевказану суму. Посилаючись на факти, викладені у позовній заяві просила задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] підтвердила, що дійсно заборгованість по заробітній платі існує. Також погоджується із сумою заборгованості, проте вказує, що ця заборгованість виникла у звязку з протиправними діями колишнього керівництва КП «Генічеське БТІ» ХОР [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON], оскільки період за який позивач просить стягнути заборгованість припадає саме на період такої діяльності колишнього керівника, та новий керівник зупинив виплачувати заборгованість, що виникла не з його вини, але з часу призначення почав виплачувати зарплату працівникам за відпрацьований час. На даний час підприємство не має можливості виплатити таку заборгованість так як не вистачає коштів, рахунки підприємства арештовуються у зв*язку з незаконними судовими рішеннями про стягнення коштів на користь колишнього керівника, бухгалтера. Також пояснила, що потрібно в судовому порядку встановити факт існування такої заборгованості, щоб розпочати виплачувати такі кошти. Позов визнають, та просять задовольнити його, оскільки встановлення факту винності [PERSON] має значення для виплати позивачу заборгованості із заробітної плати. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що на даний час [PERSON]М працює у КП «Генічеське БТІ» ХОР та з 01.08.2000 року за основним місцем роботи та займає посаду начальника технічного відділу та згідно довідки Генічеської БТІ від 03.02.2016 року за вих. № 112 вбачається що за період з серпня 2014 року по травень 2015 року у підприємстві перед позивачем рахується заборгованість зі сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 9113,12 гривень, що також вбачається із аналізу утримань із заробітної плати. З довідки № 444 від 25.04.2016 року вбачається, що з 01.06.2015 по 25.04.2016 заборгованість частково погашена у сумі 712,11 та станом на 25.04.2016 заборгованість по виплаті зарплати складає 8401,02 гривень. Основним законом України\~статтею 43 Конституції\~передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1\~статті 24 Закону України «Про оплату праці». Частиною 2\~ст.233 КЗпП України\~передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Виходячи з положень ст. ст.\~11,\~60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач досі перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Відповідач в свою чергу позов визнає, як і суму заборгованості, при цьому наголошує на тому, що виникнення заборгованості є наслідком протиправної діяльності [PERSON], який є колишнім керівником КП «Генічеське БТІ» ХОР, та як виходить з пояснень, звернення до суду зумовлено для констатації того, що заборгованість виникла саме з вини на під час керівництва колишнього керівника «Генічеське БТІ» ХОР. Та виплати по такій заборгованості не проводили, так як потрібно встановити це в судовому порядку. Разом з цим слід зазначити, що сума заборгованості допущена також і діючим керівником КП «Генічеське БТІ» ХОР [PERSON], оскільки як вбачається, сума заборгованості коливається, заборгованість досі не виплачена що є недопустимим. Зупинення виплати заборгованості керівником з моменту призначення є грубим порушенням ст..43 Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці». Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника підприємства [PERSON] призначений керівником в червні 2015 року, на день розгляду справи протягом більш ніж 11 місяців такі виплати не проведені. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року N 13, 1. Звернути увагу судів на необхідність вжиття заходів до належного виконання вимог закону при розгляді справ про оплату праці, маючи на увазі, що судовий захист є важливою гарантією конституційного права громадянина заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Глава XV КЗпП\~не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. Тому і правило\~ст. 238 КЗпП\~про право органу, який розглядає спір, постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум (крім передбачених\~ст. 235 КЗпП\~виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за умови додержання строків звернення за вирішенням спору. Відповідно до\~ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно зі\~ст.115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникові регулярно у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.\~ Спірні правовідносини є трудовими правовідносинами та регулюються нормами трудового законодавства ст.\~94,\~95,\~115,\~231-233 КЗпП України;\~ЗУ «Про оплату праці»; Постанови ПВС України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності з ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2\~ст. 59 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 1\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також суд вважає за необхідне зазначити, що наявність заборгованості, що є порушенням законних прав працівника, якими він наділений основним законом України Конституцією та законодавством, що регулює трудові відносини, в ході судового засідання встановлена, спір щодо суми у сторін відсутній. Бажання сторін встановити вину колишнього керівника Генічеського БТІ під час даного провадження є недоцільним та скеровано на створення судового прецеденту, що є недопустимим так як це питанням іншого провадження, та в даній цивільній справі встановлюється факт наявності заборгованості, яка повинна бути виплаченою, сума якої не спростована відповідачем. Для виплати заробітної плати на підприємстві не потрібно становлення факту наявності такої заборгованості в судовому порядку, крім того підприємство згодно про таку суму. Також суд вважає за необхідне зазначити, що посилання на те, що Генічеською місцевою прокуратурою проводиться розслідування по кримінальному провадженню відносно [PERSON] та [PERSON] по фактам правопорушень, зокрема умисної невиплати заробітної плати працівникам не може бути прийнято судом як належний доказ, оскільки суду не надано рішення по даним справам, яке набрало законної сили, а посилання, що прокуратурою завершується здійснення провадження не має доказової сили для суду. Також це не є підставою для невиплати заробітної плати працівникові на протязі більш ніж 11 місяців. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховану, але невиплачену заробітну плату\~\~в розмірі 2909,36 гривень. Разом з цим, зазначення строків з 01.08.2014 по 01.06.2015 років достовірно не встановлені, оскільки сума заборгованості має плинний характер, також те, що така сума повинна бути виплачена незалежно від часу та конкретного керівника. Тобто з врахуванням обставин справи . пояснень сторін встановлено. Що на підприємстві створений вимушений спір. З огляду на це позов підлягає задоволенню частково. Згідно п.1 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються: позивачі\~у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вимогами ч. 3\~ст. 88 ЦК України\~передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»\~встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1378 гривень. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial