Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачі належного догляду та утримання дитині не забезпечують, ігнорують свої батьківські обов`язки, залишають дитину без нагляду дорослих, не піклуються про її здоров`я та розвиток. Позивач на підставі вищевикладених обставин просить суд задовольнити позов, позбавити відповідачів батьківських прав відносно її дитини та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини усіх видів доходу з кожного щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених у позові підстав та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, так як вона піклується і дбає про свою дитину. Відповідач [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, так як він в силу своїх можливостей також приділяє належне ставлення до дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що відповідачі належного догляду та утримання дитині не забезпечують, ігнорують свої батьківські обов`язки, не дбають про розвиток дитини, у зв`язку з чим суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Так, аналізуючи наявні докази, які містяться в матеріалах справи, судом було встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідачі належного догляду та утримання дитині не забезпечують, ігнорують свої батьківські обов`язки, залишають дитину без нагляду дорослих, не піклуються про її здоров`я та розвиток (а.с. 10-23, 28-30). Висновком Служби у справах дітей Троїцької районної державної адміністрації Луганської області № 02-01/549 від 12 вересня 2019 року було визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 24-27). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не виявляють щодо своєї дитини належного піклування, не дбають про здоров`я дитини та її розвиток, тому суд дійшов до висновку, що позов має бути задоволеним у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідачі підлягають стягненню аліментів на утримання свого сина у розмірі ј частини усіх видів їх доходів кожний щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 23 вересня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. З відповідачів також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 768 гривень 40 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 164, 165, 166, 180 СК України,

Outcome: approved