Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Енергодарська місцева\~ прокуратура\~ Запорізької області в інтересах держави в особі органу, який уповноважений державою\~ здійснювати відповідні\~ функції\~ в\~ спірних правовідносинах, позивач [PERSON] управління Держгеокадастру у Запорізькій області\~ звернулася з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних\~ вимог\~ на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON]\~про визнання права власності на земельну\~ ділянку та витребування земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує наступним. Енергодарською місцевою прокуратурою Запорізької області встановлено факт протиправного відчуження фізичній особі земельної ділянки загальною площею 2,0 га з кадастровим номером 2323383300:07:001:0006, розташованої на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, грошова оцінка якої складає 44 515 (сорок чотири тисячі пятсот пятнадцять) грн. 30 коп. та яка підлягає витребуванню на користь держави. Питання протиправності відчуження вищевказаної земельної ділянки вже було предметом судового розгляду у цивільній справі № 321/2016/13-ц. За наслідками розгляду зазначеної цивільної справи Михайлівським районним судом Запорізької області 06.08.2014 постановлено рішення, яким визнано незаконним та скасовано п. п. 1, 2, 4 розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 583 від 23.12.2009 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки» в частині: затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON]; передання безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки із земель запасу Любимівської сільської ради [PERSON] площею 2,0 га ріллі, розташованої на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області; надання дозволу [PERSON] на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку. Цим же судовим рішенням визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 468030, виданий на імя [PERSON], на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером 2323383300:07:001:0006, розташовану на території Любимівської сільської ради Михайлівського району за межами населеного пункту, грошова оцінка якої складає 44 515 (сорок чотири тисячі пятсот пятнадцять) грн. 30 коп.. Рішення Михайлівського районного суду від 06.08.2014 по справі № 321/2016/13-ц сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили. В межах розгляду зазначеної цивільної справи судом, окрім іншого, встановлено, що спірна земельна ділянка відповідачем [PERSON] відчужена [PERSON] на підставі укладеного між ними договору купівлі продажу земельної ділянки від 04.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 971. На підставі державного акту серії ЯИ № 468030 на право власності на земельну ділянку, який у подальшому судовим рішенням визнано недійсним, та договору купівлі продажу земельної ділянки, Реєстраційною службою Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області 17.05.2013 за [PERSON] зареєстровано речове право на вказану земельну ділянку, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про право власності за № 1156810. Таким чином, рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.08.2014 по справі № 321/2016/13-ц встановлений факт протиправної передачі у власність громадянки [PERSON] земельної ділянки державної власності та факт відчуження у подальшому зазначеної земельної ділянки громадянину [PERSON] за договором купівлі продажу землі. З урахування викладених норм, наявні усі підстави для витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки на користь держави, оскільки зазначена земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника. В судовому засіданні прокурор Михайлівського відділу Енергодарської місцевої\~прокуратури\~ Запорізької області [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог та пояснив суду, що рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.08.2014 по справі № 321/2016/13-ц встановлений факт протиправної передачі у власність громадянці [PERSON] земельної ділянки державної власності та факт відчуження у подальшому зазначеної земельної ділянки громадянину [PERSON] за договором купівлі продажу землі. Передавши у власність\~\~земельну ділянку всупереч вимогам земельного законодавства України, орган виконавчої влади на власний розсуд розмежував осіб, які діють\~\~в межах правового поля та тих, які обирають інший, більш зручний механізм, який\~\~суперечить\~\~вимогам\~\~законодавства та\~\~принципу рівності сторін. З огляду на те, що уповноважений державою орган на здійснення відповідних повноважень, а саме [PERSON] управління Держгеокадастру у Запорізькій області, з позовною заявою про визнання права власності на спірну земельну ділянку та про витребування зазначеної земельної ділянки на користь держави, до цього часу не звернулось до суду, то саме керівник Енергодарської місцевої прокуратури уповноважений вжити зазначених заходів представництва інтересів держави. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Держгеокадастру у Василівському районі - головний спеціаліст юрисконсульт [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог та пояснив суду, що подальше відчуження спірної земельної ділянки, яка набута всупереч вимогам земельного законодавства України, позбавило правомочностей власника вказаної земельної ділянки, а саме можливості володіти, користуватися та розпоряджатися землею, в тому числі використовувати її за цільовим призначенням, наприклад, для обслуговування потреб територіальної громади, а також можливості передати у приватну власність іншій особі або в інший спосіб реалізовувати своє право власності на землю. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повісткою викладеною на сайті «Судова Влада» на сторінці Михайлівського районного суду Запорізької області. За вказаних обставин у суду є достатньо підстав для розгляду справи у відсутність не зявившогося відповідача на підставі вимог ст. 224-225 ЦПК України, зі згоди представника позивача. В судове засідання третя особа, яка не що не заявляє самостійних\~ вимог\~ на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON], не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, у суду є достатньо підстав для розгляду справи у її відсутність. Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення прокурора Михайлівського відділу Енергодарської місцевої\~прокуратури\~ Запорізької області, представника позивача [PERSON] управління Держгеокадастру у Запорізькій області, вивчивши докази по цивільній справі, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06.08.2014 по справі № 321/2016/13-ц встановлений факт протиправної передачі у власність громадянці [PERSON] земельної ділянки державної власності та факт відчуження у подальшому зазначеної земельної ділянки громадянину [PERSON] за договором купівлі продажу землі. Передавши у власність\~\~земельну ділянку всупереч вимогам земельного законодавства України, орган виконавчої влади на власний розсуд розмежував осіб, які діють\~\~в межах правового поля та тих, які обирають інший, більш зручний механізм, який\~\~суперечить\~\~вимогам\~\~законодавства та\~\~принципу рівності сторін. Подальше відчуження спірної земельної ділянки, яка набута всупереч вимогам земельного законодавства України, позбавило правомочностей власника вказаної земельної ділянки. З огляду на встановлений судом факт протиправного набуття громадянкою [PERSON] у власність спірної земельної ділянки та з урахуванням визнаного судом незаконним розпорядження про передачу їй земельної ділянки та визнаного недійсним державного акту на право власності на землю, виникла необхідність звернення до суду з метою визнання права власності на спірну земельну ділянку за державою та витребування її у подальшого набувача [PERSON] на користь держави. Статтею 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплено право власника майна на предявлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. З огляду на те, що відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за [PERSON], право дійсного власника земельної ділянки держави на цей час не визнається ані відповідачем, ані третьою особою. Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, право передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, (крім тих, право передачі яких покладено на Кабінет Міністрів України), покладено на центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. На території Запорізької області органом, уповноваженим державою розпоряджатись землями державної власності є [PERSON] управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Таким чином, право власності на спірну земельну ділянку повинно бути визнано за державою в особі [PERSON] управління Держгаокадастру у Запорізькій області. Статтею 388 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ЦК України). Аналогічні розяснення з приводу застосування ст. 388 ЦК України надані Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові Пленуму № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова № 5). Зокрема, у п. 22 Постанови № 5 визначено, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. У п. 26 Постанови № 5 розяснено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Крім того, право на предявлення власником майна віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України розяснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». З урахування викладених норм, наявні усі підстави для витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки на користь держави, оскільки зазначена земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника. Вказане суперечить державній політиці у сфері земельних відносин та відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для здійснення органами прокуратури захисту інтересів держави в суді. Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі органів державної влади. Право на судовий захист входить і до переліку тих прав, що захищаються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. 23.02.2006 прийнятий Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стаття 2 якого закріплює, що рішення Європейського суду з прав людини є обовязковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в звязку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07. 2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008). Сплачений прокуратурою Запорізької області судовий збір підлягає до стягнення з відповідача, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved