Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано наступним. 11 квітня 2006 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір № DNН4КР11432427 (далі за текстом Кредитний договір). 12.05.2017 постановою головного державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області [PERSON] відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]М № 10136 від 21.11.16 про стягнення з позивача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 49 298,10 грн. заборгованості за вказаним вище кредитним договором, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1 748,71 грн., відсотками за користування кредитом - 12 351,55 грн., пені - 32 850,61 грн. штрафу - 2,347 грн. 53 коп. Позивач вважає, що виконавчий напис від 21 листопада 2016 року вчинено з порушеннями порядку вимог діючого законодавства, виходячи з наступного. На думку позивача, одним з необхідних документів в підтвердження безспірності заборгованості є докази направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, однак жодного письмового повідомлення від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не отримувала, а тому, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не міг врахувати та перевірити факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Виконавчий напис, на думку [PERSON], було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції відповідача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Позивач вказує, що нотаріусом при винесенні виконавчого напису порушено вимогу законодавства щодо трирічного строку давності на вчинення нотаріальних написів в звязку з тим, що дія кредитного договору закінчилася 21 листопада 2008 року, доповнень до договору про продовження строку його сторонами не укладалося, а виконавчий напис вчинений 21.11.16. Згідно змісту виконавчого напису, строк, за який провадиться стягнення, складає десять років шість місяців двадцять один день, а саме з 11.04.2006 по 01.11.2016. Крім того, нотаріусом при винесені виконавчого напису не взято до уваги, що розмір пені, визначений відповідачем, є непропорційним розміру заборгованості за тілом кредиту. На підставі викладеного, позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 21 листопада 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 10136, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 49\~298 грн. 10 коп. (а.с. 2-7). Відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав наступне. Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, виконавчий напис може бути вчинений на кредитному договорі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Всі зазначені в п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, надані банком нотаріусу задля вчинення виконавчого напису. До звернення до нотаріуса відповідач надіслав позивачу 08.11.2016 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 11.04.2006. Письмова вимога надіслана позивачу цінним листом з описом вкладення. В подальшому письмова вимога з доказами її надіслання, оригінал кредитного договору та виписка-розрахунок по рахунку позивача передані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. На думку відповідача, вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], що зазначені у виконавчому написі, є безспірними, оскільки доказів на підтвердження зворотнього позивачем суду не надано. Посилання позивача на порушення нотаріусом вимог п.2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій, є безпідставним, оскільки вказаний пункт регламентує порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а Кредитний договір не був забезпечений іпотекою. Для вчинення виконавчого напису за борговим документом, який не забезпечений іпотекою, чинним законодавством не встановлений строк, який має пройти з моменту надіслання вимоги про усунення порушення. З огляду на викладене, відповідач в задоволенні позову просив відмовити (а.с. 27-28). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]М надала суду письмові пояснення, зміст яких зводиться до наступного. На думку третьої особи, предметом спору в справі є не дійсний розмір заборгованості позивача [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як кредитором, або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Для здійснення виконавчого напису відповідачем надано їй необхідні документи, за умови надання яких може бути вчинений виконавчий напис, а саме: оригінал кредитного договору та виписка з рахунка боржника. Витребування інших документів, не передбачених Переліком, не входить до обов'язку нотаріуса, а тому, на думку третьої особи, під час вчинення виконавчого напису були дотримані вимоги законодавства. Крім того, строки, передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не є строками позовної давності, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, а в кредитному договорі не передбачено строк його дії, а тому право кредитора вимагати виконання обов'язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу, виникає у будь який час, незалежно від строку виконання зобов'язання, передбаченого договором, яке не треба плутати із строком дії договору. Отже, в разі визначення у відповідному договорі строку його дії, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку з моменту закінчення строку дії договору. Вимога ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про погашення заборгованості направлена на адресу [PERSON], про що кредитором третій особі надані відповідні докази - фіскальний чек про оплату послуг поштового зв'язку та опис вкладення про направлення на адресу боржника відповідної вимоги. З огляду на викладене, третя особа вважала, що виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, а тому просила в задоволенні позову відмовити (а.с. 40-43). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що при вирішенні в 2013 році Василівським районним судом Запорізької області спору між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності та, в подальшому судом за заявою позивача позов залишено без розгляду. На думку представника позивача, вказане свідчить про спір між сторонами щодо розміру заборгованості, а тому відсутня ознака безспірності заборгованості, зазначеної приватним нотаріусом у виконавчому написі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус [PERSON]М не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Предметом позову в справі є оспорювання позивачем [PERSON] виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 21 листопада 2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 49\~298 грн. 10 коп. Судом встановлено, що 21 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 10136, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 49\~298 грн. 10 коп. (далі за текстом виконавчий напис) (а.с. 10). Згідно виконавчого напису, він вчинений приватним нотаріусом [PERSON] на підставі заяви представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.11.2016 (згідно реєстрації вхідної кореспонденції, отриманої приватним нотаріусом [PERSON] 21.11.2016). До вказаної заяви представником стягувача було подано кредитний договір від 11.04.2006 між ЗАТ «КБ Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] про отримання останньою кредиту; засвідчена виписка з особового рахунку боржника; вимога про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового звязку, опис вкладення в цінний лист, установчі документи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», довіреність та паспорт представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Всі документи надано в оригіналі (а.с. 31,24,30,32,44,45). Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.11.2016, [PERSON] мала перед відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в загальному розмірі 49\~798 грн. 10 коп., яка складалася із: тіла кредиту 1\~748 грн. 71 коп., відсотків - 12\~351 грн. 55 коп., пені 32\~850 грн. 31 коп., штраф (відсоток заборгованості) 2\~347 грн. 53 коп., штраф фіксована частина 500 грн. (а.с. 32). Суму боргу, за виключенням штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 грн., ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з [PERSON] шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. В подальшому приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказаної суми боргу в розмірі 49\~298 грн. 10 коп. та витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1\~700 грн. (а.с. 10). За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ Відповідно до\~статті 18 ЦК України,\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві\~юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок - в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису),\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному\~Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Суд зазначає, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору між сторонами стосовно заборгованості, як такого. Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» укладено Кредитний договір № DNН4КР11432427, за яким [PERSON] отримала від банку строковий кредит на суму 2\~026 грн. 70 коп. на 24 місяці по 11.04.2008 включно, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09 % у місяць, на суму залишку по кредиту, зі сплатою [PERSON] щомісячно 108 грн. 60 коп. (а.с. 114-115). 05.06.2013 [PERSON] при розгляді Василівським районним судом цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], про стягнення заборгованості, подано заяву про застосування строків позовної давності у справі (а.с. 116). 18.06.2013 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано суду заяву про залишення позову без розгляду (а.с. 117). 11.07.2013 Василівським районним судом Запорізької області задоволено заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та винесено ухвалу про залишення позову без розгляду. Суд вважає, що подані представником позивача докази на підтвердження спору між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] щодо розміру заборгованості за кредитним договором від 11.04.2006, є недостатніми, оскільки не містять інформації про те, що розгляд справи судом за позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосувався саме кредитного договору, укладеного між сторонами 11.04.2006, а не іншого кредитного договору. Одночасно суд враховує, що при винесенні виконавчого напису приватним нотаріусом [PERSON] не враховано положення статті 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо умови про те, що з дня виникнення права вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» минуло не більше трьох років, виходячи з наступного. Згідно вимог кредитного договору від 11 квітня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] отримала від банку строковий кредит на суму 2\~026 грн. 70 коп. на 24 місяці по 11.04.2008 включно, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09 % у місяць. Додаткових угод щодо продовження його дії сторонами не укладалося (доказів на підтвердження іншого відповідачем суду не надано). Вказане свідчить про те, що строк дії кредитного договору закінчився 11.04.2008, а з наступного дня, за умови наявності відповідної заборгованості та порушення прав, у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло право вимоги до [PERSON], трирічний строк якого, передбачений статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», мав закінчитися 12.04.2011. Виконавчий напис вчинено нотаріусом 21.11.2016, тобто через понад вісім з половиною років з дня виникнення у відповідача права вимоги, що свідчить про недотримання приватним нотаріусом вказаних вище вимог законодавства. Крім того, в самому виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, складає десять років шість місяців двадцять один день, а саме з 11.04.2006 по 01.11.2016. Крім того, суд зазначає наступне. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою\~статті 614 ЦК України\~визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. За загальним правилом цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Наявність цивільно-правової відповідальності повинна бути доведена належними та допустимими доказами. Підлягає доказуванню наявність правових підстав для стягнення штрафу та пені, а також розмір заборгованості, заявлений до стягнення. Крім того, за положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором підлягає перевірці з урахуванням положень,\~закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду України у від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15. У вимозі щодо дострокового повернення кредиту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу [PERSON], заяві про вчинення виконавчого напису та в самому виконавчому написі, зазначено, крім основної заборгованості за кредитним договором, заборгованості за відсотками, зазначена заборгованість за пенею в розмірі 32\~850 грн., 31 коп. та штрафу в розмірі 2\~347 грн. 53 коп., як відсоток від суми заборгованості. Суд вважає, що до [PERSON], як боржника, вчиненням виконавчого напису та стягненням з неї штраф та пені фактично було застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань, що є порушенням діючого законодавства. Суд також враховує правові висновки, вкладені в постанові Верховного Суду України, у справі у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014, в частині зменшення розміру пені на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, виходячи із того, що її розмір значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором. Зокрема, ВСУ вказано, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. В позовній заяві [PERSON] посилалася на непропорційність розміру пені за кредитним договором, яка склала 32\~850 грн. 61 коп. та тіла заборгованості за кредитом, який складав 1\~748 грн. 71 коп., що свідчить про невизнання нею розміру заборгованості в тому числі і з підстав значного перевищення пені над сумою збитків за договором. Суд зазначає, що наявність пені за невиконання умов договору, яка в понад 18 разів перевищує розмір тіла кредиту та значно перевищує розмір збитків позивача, позбавлення відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», шляхом подання приватному нотаріусу заяви про вчинення виконавчого напису, позивача [PERSON] в судовому порядку можливості спростувати вказаний розмір пені та послатися на положення ч.3 ст. 551 ЦК України, свідчить про порушення прав позивача та відсутність ознаки безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, на яку в подальшому було вчинено виконавчий напис. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України в справі 6-887цс17 від 05липня 2017 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в своїх сукупності встановлені вище судом обставини свідчать про те, що вказана банком заборгованість за кредитним договором не була безспірною, а тому приватний нотаріус на мав права вчиняти відповідний виконавчий напис. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги стягнення за виконавчим написом з [PERSON] пені та штрафу, тобто застосування подвійної цивільно-правової відповідальності до позивача, порушення приватним нотаріусом вимог ст.. 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо періоду, за який має вчинюватися виконавчий напис, суд вважає, що права позивача буди порушені, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на оплату судового збору в розмір 640 грн.

Outcome: approved