Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.06.2009 року він уклав договір позики із [PERSON], згідно якого [PERSON] передав відповідачу гроші в сумі 240 000 грн. /що було еквівалентно 30000 доларів США/ на строк до 10.06.2013 року. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повернути йому гроші, але останній ігнорує дану вимогу. 12.02.2014 року [PERSON] була складена нотаріальна заява адресована відповідачу, з проханням повернути отриману позику в розмірі 240000 грн. /30000 доларів США/ у передбачений ст.1049 ЦК України термін 30 днів з моменту пред'явлення цієї вимоги, яка була отримана [PERSON] 12.02.2014 року при отриманні нотаріальної заяви [PERSON] повідомив позивача, що грошей в нього не має, бо він всю суму повністю витратив на виплату платежів по квартирі за адресою: [ADDRESS] за іпотечним договором № PNL -702/029/2007 та по кредитному договору з ПАТ «ОТП Банк» від 16.03.2007 року, та продовжує цей кредит сплачувати, тому віддати гроші він не має можливості. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу 240000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2400 грн. В судове засідання позивач не з'явився, його представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина перша статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. 10.06.2009 року [PERSON] уклав договір позики із [PERSON], згідно якого [PERSON] передав гроші в сумі 240 000 грн. /що було еквівалентно 30000 доларів США/ [PERSON] на строк до 10.06.2013 року, що підтверджено розпискою, складеною та підписаною відповідачем (а.с.17). Відповідач [PERSON] в строк до 10.06.2013 року позику [PERSON] не повернув. 12.02.2014 року [PERSON] була складена нотаріальна заява адресована відповідачу, з проханням повернути отриману позику в розмірі 240000 грн. /30000 доларів США/ у передбачений ст.1049 ЦК України термін 30 днів з моменту пред'явлення цієї вимоги, яку [PERSON] отримав особисто, про що свідчить його підпис на заяві (а.с.18). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 12.02.2014 року при отриманні нотаріальної заяви [PERSON] повідомив позивача, що грошей в нього не має, бо він всю суму повністю витратив на виплату платежів по квартирі за адресою: [ADDRESS] за іпотечним договором № PNL -702/029/2007 та по кредитному договору з ПАТ «ОТП Банк» від 16.03.2007 року, та продовжує цей кредит сплачувати, тому віддати гроші він не має можливості, що підтверджується копіями договору іпотеки та кредитного договору, а також заявою відповідача про визнання позову (а.с.4-7,8-11). У зв'язку з вищенаведеним, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд розподіляє судові витрати між сторонами, на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved