Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова звернувся представник Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань по договору, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за невиконання зобов`язань по договору 18327,08 грн.; 3% річних 46,70 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідач зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення за вищезазначеною адресою обладнано газовими приладами. 26 грудня 2019 року між АТ «Харківміськгаз» та [PERSON] укладено Договір про реструктуризацію заборгованості. Відповідно до умов Договору відповідач визнав наявну заборгованість у розмірі 29038,08 грн. та зобов`язалася оплатити її в повному обсязі до 31.12.2020 року. На час дії Договору відповідач погасив заборгованість частково. Таким чином, залишок суми невиконаних відповідачем зобов`язань за договором складає 18327,08 грн. Відповідно до п. 4 Договору оплата повинна була здійснюватися щомісячно по 1693, 92 грн. Відповідач всупереч умовам договору не здійснив оплату в повному обсязі. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача, Зубрича Д.О., який діє на підставі Довіреності від 30.12.2020 року №007Др-156-1220, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі проти позову не заперечував, суми заборгованості визнав в повному обсязі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, Закон України «Про ринок природного газу», Закони України «Про трубопровідний транспорт», «;Про природні монополії», «;Про нафту і газ», «;Про енергозбереження», «;Про угоди про розподіл продукції», «;Про захист економічної конкуренції», «;Про газ (метан) вугільних родовищ», «;Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України. На сьогоднішній день правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України «Про ринок природного газу». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Згідно з ст. ст. 37, 39, 40 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу. Оператор газорозподільної системи має бути юридично та організаційно незалежним від інших видів діяльності на ринку природного газу, не пов`язаних з розподілом природного разу. Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором (НКРЕКП). 01 липня 2015 року на виконання Закону України «Про ринок природного газу», статусу гарантованого постачальника природного газу на території м. Харкова та Харківської області (включаючи постачання природного газу населенню) набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут» (код ЄДРПОУ 39590621, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59), якому відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1588 від 21.05.2015 р. видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом терміном дії з 01.07 2015 р. по 30.06.2020 р.р. Відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Указу Президента України від 10 вересня 2014 року N 715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постановою від 21 травня 2015 року N 1587 анулювало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. Водночас, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» (61004, м Харків, вул. Москалівська, 57/59, Код 03359552) з 01.07.2015 р. на підставі Закону України «Про ринок природного газу» № 329 від 09.04.2015 р не є постачальником природного газу населенню міста Харкова, а здійснює лише функції розподілу природного газу території м. Харкова та Харківської області. ПАТ «Харківміськгаз» є ліцензіатом з розподілу природного газу на підставі ліцензії є оператором газорозподільної мережі. 30 вересня 2015 року постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних мереж (Кодекс ГРМ), який визначає взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні основи функціонування газорозподільчих систем, зокрема, умови забезпечення, тощо. Так, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення за вищезазначеною адресою обладнано газовими приладами. 26 грудня 2019 року між АТ «Харківміськгаз» та [PERSON] укладено Договір про реструктуризацію заборгованості. (а.с. 7, 8) Положеннями зазначеного договору передбачено, що споживач зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу в розмірі 29038,08 грн. шляхом сплати зобов`язання частинами протягом 12 місяців. Споживач зобов`язується сплатити суму заборгованості у повному обсязі до 31 грудня 2020 року. Сума щомісячного платежу по договору становить 1693,92 грн. Надалі споживач зобов`язується вчасно робити оплату за спожитий природний газ у повному обсязі, згідно з типовим договором на постачання газу. За час дії Договору відповідач погасив заборгованість частково. Таким чином, залишок суми невиконаних відповідачем зобов`язань за Договором складає 18327,08 грн. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Частиною 1 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. В силу положень ст. 3 та ст. 627 ЦК України одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із положень ст.ст.6, 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За порушення зобов`язання загальна заборгованість відповідача складається з: - 18327,08 грн - сума невиконаних зобов`язань за Договором; - 46,70 грн - 3% річних. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з викладеного, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань по договору підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить також стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270, 00 грн. (а.с. 1) На підставі викладеного і

Outcome: approved