Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], який вказав, що після смерті [PERSON] 30.04.2015р., яка перед цим успадкувала після смерті сина [PERSON] 13.06.2014р. ? частину квартири під № 18 в будинку 9 по вулиці Чорноморського Козацтва в м.Одесі по вулиці Керченській в м.Одесі, залишився заповіт на імя позивача. Так як позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності (як позивач ніхто із усіх вищевказаних осіб не встиг реєструвати свої права власності належним чином квартиру у державній реєстрації об'єктів нерухомості) позов містить вимоги визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири під № 18 в будинку 9 по вулиці Чорноморського Козацтва в м.Одесі. В судовому засіданні [PERSON] вимоги позову підтримав та вимагав їх задовольнити в повному обсязі як наймога швидше. Наполягав на винесенні рішення на підставі наявних у справі доказів без перенесення судових засідань, вказуючи, що суд безпідставно вимагає від нього зайвих документів та без його згоди витребував копії спадкових справ після смерті спадкодавців, навязує взяти будь-якого адвоката, що оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно у нього не має, заперечував необхідність отримання будь-якої правової допомоги посилаючись на обовязок суду задовольнити його позов. Відповідач [PERSON] та адвокат відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів та доказів реєстрації права власності, вказуючи, що позивач на свій розсуд користується усією квартирою, здає її у найм та відповідач доступу до квартири забрати особисті речі до документи спадкодавця не має. [PERSON] не заперечувала права позивача на спадщину. Представник третьої особи до суду не зявився, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомлялось про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. Вислухавши пояснення осіб, що зявились до суду, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17.06.2008р. було винесено розпорядження органу приватизації за № 211548 та видано свідоцтво про право власності на квартиру під № 18 в будинку 9 по вулиці Чорноморського Козацтва в м.Одесі на імя [PERSON] (а.с. 94, 95). Як вбачається з копії спадкової справи після смерті 13.06.2014р. [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулись мати спадкодавця [PERSON] та його донька [PERSON] (рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.12.2015р. заповіт на імя [PERSON] визнано недійсним); [PERSON], яка залишила заповіт на імя [PERSON], померла 30.04.2015р., не встигнувши отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно. Відповідно до статей 1233, 1258 ЦК України спадкоємство може здійснюється за законом та по заповіту. В силу статей 1220-1221 час відкриття спадку день смерті спадкодавця, по останньому відомому постійному місцю його проживання. Спадкоємець, (частина 1 статті 1269 ЦК України) який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у строк, визначений статтею 1270 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд України у своїй Постанові від 30.05.2008р за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п.24 розяснює, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону ч.4 ст. 334 ЦК України. Державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України N 7/5 від 07.02.2002р. проводилось реєстраторами бюро технічної інвентаризації, а з 01.01.2013р. (відповідно до наказу Мінюсту України N 1844/5 від 14.12.2012р. «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» згідно з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») - державними реєстраторами у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ч.1 ст. 11 ЦПК України; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч.2 цієї статті. За пооженянми ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог; особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Як розяснює в своїй постанові Пленум Верховного суду України за N 9 від 01.11.96р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» в п.11 при вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Поряд з цим він може запропонувати позивачеві чи відповідачеві подати додаткові докази, а в разі, коли сторони не в змозі їх зібрати, а без них правильно вирішити справу неможливо - за клопотанням сторін сам витребувати такі докази. Судом в судових засідання розяснювалось позивачу право на отримання правової допомоги, оскільки суд таку не надає, неодноразово розяснювалось про необхідність надання належних доказів реєстрації права власності на спірне майно (відомостей з державного реєстру прав власності, відомостей з БТІ тощо), оскільки це має значення для вирішення спору по суті та встановить факт відсутності порушення прав інших осіб, розяснювалось право на звернення до суду з відповідним клопотанням про забезпечення доказів (після чого [PERSON]О звернувся до суду лише з клопотанням про витребування засвідченої копії правовстановлюючого документа), попереджав про те, що у випадку не доведення обставин, на які посилається позивач, це може стати підставою для відмови в задоволені позову, проте далі позивач заперечував необхідність витребування будь-яких додаткових доказів, зауважував, що суд безпідставно та необґрунтовано вимагає від нього такі та що всі докази є в матеріалах справи й суд має винести рішення невідкладно. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі ч.1 ст. 159 ЦПК України. У звязку з викладеним, оскільки жодних доказів відсутності реєстрації права власності за спадкодавцем не вказав, клопотання з приводу цих доказів суду не заявив, тому, зважаючи на опір позивача щодо дослідження належного обсягу доказів суд позбавлений можливості безпосередньо їх вивчити, через що вимушений залишити позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно без задоволення в повному обсязі у звязку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed