Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

До суду надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просить відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, передати малолітнього [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування та закріпити за малолітньою дитиною право на житло за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що малолітній [PERSON], [INFO] знаходиться на обліку дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, з підстав невиконання батьками батьківських обовязків (наказ № 163 від 16.10.2018). Малолітній [PERSON], [INFO] проживає та зареєстрований разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно актів обстеження умов проживання, виховання, розвитку та відпочинку, санітарно-гігієнічні умови проживання не відповідають нормам, в кімнаті брудно, кімната потребує ремонту та прибирання, продуктів харчування недостатньо, холодильник відсутній, сімя [PERSON] проживає в антисанітарних умовах, рекомендації медичних працівників стосовно санітарно-гігієнічних заходів не мають на матір ніякого впливу, дитина не має профілактичних щеплень. Вбачається, що [PERSON] не виконує батьківські обовязки, що призводить до неспроможності виховувати дитину, забезпечити її необхідними умовами для нормального розвитку, їжею, піклуватися про її здоровя. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив ухвалити заочне рішення по справі та провести судове засідання без його участі, про що зазначив у письмовій заяві. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. В звязку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу на підставі наявних в ній доказів. Зі згоди представникапозивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що матірю малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON], батьком записаний [PERSON] на підставі ч.1 ст. 135 СК України зі слів матері дитини (а.с.5,6). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, малолітній [PERSON] зареєстрований разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно наказу № 163 від 16.10.2018 Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради малолітній [PERSON], [INFO] взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.7). Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як зазначено у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Судом встановлено, що мати дитини [PERSON] не виконує свої батьківські обовязки по утриманню та вихованню дитини, не докладає жодних зусиль щоб дитина отримала необхідні умови для проживання, розвитку та навчання. Так, згідно листів Адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» ХМР , [PERSON] з дитиною на прийоми до лікаря-педіатра зявлялась нерегулярно, дитина не щеплена у повному обсязі, фізичний та психомоторний розвиток дитини не відповідають віку, дитину взято на облік з приводу гіпотрофії І-ІІ стадії, за адресою проживання родини [PERSON] в [ADDRESS] кімната знаходиться в антисанітарних умовах, відсутні місце для їди, ванночки для купання грудних дітей, місця для тримання чистого одягу, для прасування дитячого одягу; рекомендації медичних працівників стосовно санітарно-гігієнічних заходів з утримання приміщення, що надавалися при відвідуванні родини на дому 19.03.2018 та 26.03.2018, не виконуються, житлове приміщення потребує санітарної обробки (а.с.9-13). Згідно листів Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Московського району м. Харкова, родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Центру. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач негативно ставиться до своїх прямих батьківських обов'язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини, тому така міра виховного характеру як відібрання малолітньої дитини у відповідача без позбавлення її батьківських прав буде сприяти більш ретельному і відповідальному батьківському ставленню відповідача до виховання та утримання малолітньої дитини, яке на сьогодні у відповідача відсутнє. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved