Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсними, визнання права власності на майно та усунення перешкод в користуванні майном. Подавши 16.10.2018 уточнену позовну заяву, позивач просить визнати недійсними: договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] , укладений між подружжям [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 26.12.2015 та договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, укладений між подружжям [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 26.12.2015 оскільки, вона вчиняла обидва вищевказані договори помиляючись щодо їх природи, прав та обов`язків сторін, так як неправильно сприймала фактичні обставини цих договорів і мала на меті отримати взаємну винагороду. Крім того, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частку придбаного та добудованого у шлюбі, але не прийнятих в експлуатацію будинків загальною площею 200 кв.м. та 180 кв.м., розташованих на земельній ділянці для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий помер 1223756800:01:001:0884. Позивач просить витребувати у [PERSON] земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, право власності на яку він набув на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 256, укладеного 05.04.2018, на її користь та зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкоди в володінні та користуванні земельною ділянкою для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, а також не прийнятих в експлуатацію будинків загальною площею 200 кв.м. і 180 кв.м. відповідно, що розташовані на даній земельній ділянці, та надати ключі від вхідних дверей будинків та калитки, через яку здійснюється потрапляння на цю земельну ділянку. Такі позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, вона вчиняла обидва договори: про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки NISSAN X-TRAIL та договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку для ведення садівництва помиляючись щодо їх природи, прав та обов`язків сторін, так як неправильно сприймала фактичні обставини цих договорів і мала на меті отримати взаємну винагороду. Так, 16.06.2001 вони з [PERSON] зареєстрували шлюб, але їх сумісне проживання однією сім`єю розпочалося значно раніше, так як 12.03.2000 , тобто ще до реєстрації шлюбу, в них народилася донька [PERSON] . В період перебування в зареєстрованому шлюбі вони за спільні сімейні кошти, придбали наступне майно: 1)08.10.2004 на її ім`я, була придбана двокімнатна квартира, розташована в [ADDRESS] , загальною площею 50,8 кв.м. житловою площею 37,0 кв.м.; 2)28.01.2011 на її ім`я було зареєстровано легковий автомобіль марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] ; 3)22.12.2011 на її ім`я, придбано земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884; 4)23.01.2012 на її ім`я за договором купівлі-продажу був придбаний гараж розташований за адресою: [ADDRESS] . Під час купівлі земельної ділянки для ведення садівництва, що розташована за адресою садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський Дніпропетровська область, площею 0,0410 га. кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, на ній вже був розташований двоповерховий будинок, побудований попередніми власниками земельні ділянки, які були членами садівничого товариства «Ремонтник» і в 2009 році приватизували надану їм в користування як садоводам земельну ділянку, до якого було підведене газопостачання і він мав газове опалення. Даний будинок не був введений в експлуатацію і право власності на нього не було зареєстроване, таким чином, разом з купівлею земельної ділянки одночасно ними був придбаний і будинок. Після набуття права власності на земельну ділянку та будинок, як сукупність будівельних матеріалів, використаних в процесі його будівництва, вони з чоловіком здійснили його добудову. На цій же земельній ділянці вони в період 2013-2014 р.р. здійснили будівництво ще одного двоповерхового будинку. В 2015 році сторони вирішили припинити сімейне життя, у зв`язку з чим було підняте питання про розділ сумісного майна. Так, вони прийшли до згоди, яка полягала в тому, що майно буде розділено наступним чином: відповідачу (чоловіку) залишається автомобіль марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] , земель ділянка для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, а позивачу відходить двокімнатна квартира, розташована в [ADDRESS] та гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, домовленість про такий розподіл майна була досягнута обома сторонами, то звертатися до суду з позовом про розподіл майна необхідності не було, і за пропозицією [PERSON] вони звернулися до нотаріуса з тим, щоб [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку і автомобіль, оскільки вони зареєстровані на [PERSON] , а щодо тих об`єктів нерухомості, які внаслідок розподілу повинні були залишитися у особистій власності позивача, то [PERSON] зазначив, що ніяких дій робити не потрібно, в тому числі і укладати окремі договори, так як і квартира, і гараж і так зареєстровані на ім`я позивача. Вважаючи, що таким чином буде виконана домовленість щодо розподілу спільного сумісного майна, позивач погодилася на пропозицію чоловіка і на виконання цієї домовленості 26.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено два нотаріально посвідчених договору про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності, один з яких був укладений стосовно автомобіля марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] , а другий, стосовно земельної ділянки для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківського району Дніпропетровської області, площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884. За вказаними договорами [PERSON] визначено, що частки в праві власності на предмет договору (автомобіль та земельну ділянку) в кожного з них є рівними та будуть належати їм на праві особистої власності: Ѕ частка - [PERSON] ; Ѕ частка - [PERSON] також за даними договорами позивач передала безоплатно у власність [PERSON] належну їй Ѕ частку в праві спільної часткової власності на автомобіль та земельну ділянку, а [PERSON] прийняв безоплатно у власність від неї вищевказані частки. Внаслідок укладання таких договорів [PERSON] одержав право особистої приватної власності на предмет договору в цілому. Позивач стверджує, що обидва вищевказаних договорів були нею вчинені під впливом помилки, помиляючись щодо їх природи, прав та обов`язків сторін, так як неправильно сприймала фактичні обставини цих договорів і мала на меті отримати взаємну винагороду. Стверджую, що ніколи не мала бажання безоплатно, тобто без будь-якого обов`язку з боку відповідача передати йому належні їй частки в праві власності на земельну ділянку та автомобіль. Вважала, що відповідачу передасть вказане майно не безоплатно, а в обмін на те, що він не буде мати претензій щодо належних на праві спільної сумісної власності подружжя вищевказаних квартири та гаражу, тобто визнає за нею право особистої приватної власності на ці об`єкти нерухомості. При цьому, [PERSON] на теперішній час не визнає за позивачем її особистого права на квартиру та гараж в цілому і заявляє, що він також має право на це майно на підставі того, що воно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач вказує, що придбаний та добудований за час шлюбу будинок, а також інший збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктами спільної сумісної власності подружжя; будівництво будинків закінчено й вони фактично експлуатуються за своїм функціональним призначенням, але не прийняті до експлуатації і право власності на них не оформлюється з вини відповідача; вона позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого під час шлюбу зазначеного майна, а тому вона вважає, що є всі підстави для визнання за нею права на Ѕ частку кожною з будинків. Вартість кожного з будинків вона оцінює в 260 000 грн. Вже після подання позовної заяви, відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного, 05.04.2018, у відповідача [PERSON] виникло право власності на спірну земельну ділянку-земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884. Тобто, відповідач [PERSON] , дізнавшись про те, що позивач має намір оскаржити вищезазначені договори, з метою створення перешкод в поверненні майна позивачем, продав земельну ділянку своєму давньому товаришу - [PERSON] , у зв`язку з чим виникла необхідність у витребуванні земельної ділянки з чужого незаконного володіння від [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав до суду відзив в якому зазначив, що вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 16.06.2001 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Дійсно, під час перебування у шлюбних відносинах сторонами було придбано: 1) двокімнатна квартира [ADDRESS] ; 2) легковий автомобіль марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] ; 3) земельна ділянка площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, розташовану за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область 4) гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . 26.12.2015 між ними було укладено договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, та договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на автомобіль, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., та зареєстровані в реєстрі за №1302 і № 1303. За цими договорами вони домовилися і визнали, що частки на предмет договору земельну ділянку площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, і автомобіль марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] є рівними та будуть належати їм на праві особистої власності - по Ѕ частці кожному. Позивач передала безоплатно у власність [PERSON] свою Ѕ частку в праві спільної часткової власності. Зі всіма пунктами вказаних договорів позивач погодилася, про що свідчить її підпис у договорах без будь-яких зауважень та заперечень. Вважає твердження позивача про те, що вона уклала вказані договори в результаті помилки безпідставними та не доведеними жодними доказами. Відповідач [PERSON] зазначив, що ніяких домовленостей про те, що автомобіль та земельна ділянка передані йому не безоплатно, а в обмін на те, що він не матиме претензій щодо належних їм на праві спільної сумісної власності квартири та гаражу, між ним та позивачем не існувало. Вважає позовні вимоги про поділ будинків в садівничому товаристві «Ремонтник» безпідставними та недоведеними жодними доказами. [PERSON] подав до суду відзив якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, так як на час укладення ним договору купівлі-продажу земельної ділянки, станом на 15.04.2018 жодних заборон чи обмежень на відчуження даного майна [PERSON] не існувало, і укладення такого договору відбулося з дотримання всіх положень чинного законодавства з нотаріальним посвідченням. Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. надала до суду пояснення в яких зазначено, що нею, 26.12.2015 посвідчено Договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, селищна рада Курилівська, садівниче товариство «Ремонтник» за реєстровим № 1302, та Договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на автомобіль марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] , за реєстровим № 1303. Згідно Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри сторін до вчинення правочнну, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Вищезазначені договори є досить складними, тому потребують часу для їх підготовки та посвідчення. Так, в електронному вигляді в нотаріальній конторі збережені проекти цих договорів, які датуються початком листопада 2015 року, їх підготовці передували ще збір необхідних документів та консультації нотаріуса з обома сторонами правочинів. За весь цей період часу жодних сумнівів щодо намірів сторін, розуміння ними наслідків укладених договорів, дієздатності сторін у неї не було. Вважає, що [PERSON] розуміла, що саме дарує [PERSON] свою частину у праві власності на земельну ділянку та автомобіль. Щодо квартири та гаражу, які вказані у позові як предмет, на її думку, позивачка [PERSON] дійсно могла помилятися, вважаючи, що квартира та гараж залишаються її особистою власністю, так як вони були і є зареєстровані на її ім`я, але чому вона не отримала кваліфіковану консультацію юриста з цього приводу їй не відомо. А також про будь-яку іншу домовленість між подружжям їй, як нотаріусу не було відомо. В судовому засіданні представник позивача адвокат Фесюк Ю.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] \~в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи, що зазначені у відзиві та аналізуючи досліджені судом докази. Відповідач [PERSON] просив розглядати справу без його участі. [PERSON] і приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позову, кожен окремо, заперечують та просять відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Судом встановлено, що 16.06.2001 сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) зареєструвала шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження Відділу реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 16.06.2001 зроблено запис за № 296. ( т. 1 а.с. 11). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , про що 05.04.2000 вчинено відповідний актовий запис в книзі записів актів громадянського стану про народження Відділу реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зроблено запис за № 209, батьком [PERSON] вказаний [PERSON] (т. 1 а.с. 12). З наданих сторонами пояснень та копій правовстановлюючих документів (т. 1 а.с. 14,19-27, 30-31) вбачається, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі сторони придбали наступне майно: 1) \~ \~ \~ \~08.10.2004 двокімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 50,8 кв.м. житловою площею 37,0 кв.м.; 2) \~ \~ \~ \~28.01.2011 легковий автомобіль марки NISSAN X-TRAIL державний знак [NUMBER] ; 3) \~ \~ \~ \~22.12.2011 земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га, кадастровий помер 1223756800:01:001:0884; 4) 23.01.2012 гараж розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, право власності на двокімнатну квартиру розташовану в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2004 зареєстровано на ім`я [PERSON] оскільки вона виступала покупцем, за вказаним договором, посвідченим, державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Полянським Ю.М.; право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстровано за позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2012, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. Судом встановлено, що 26.12.2015 між сторонами: [PERSON] та [PERSON] шляхом підписання укладено договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1302 (т. 1 а.с. 92). За цим договором [PERSON] та [PERSON] як «СТОРОНИ» або «ПОДРУЖЖЯ», попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, склали цей договір у відповідне \~ \~ \~ \~64 Сімейного кодексу України та ст. 717 Цивільного кодексу України про таке: Цей договір є змішаним цивільно-правовим договором з елементами договору про зміну правового режиму майна подружжя та договору дарування (п.1). Подружжям за час перебування в шлюбі за рахунок спільних коштів було набуте у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, селищна рада Курилівська, садівниче товариство «Ремонтник» (п. 2). 3а цим договором, подружжя [PERSON] та [PERSON] домовились про зміну правового режиму спільної сумісної власності подружжя на режим спільної часткової власності на земельну ділянку, яка є предметом цього договору, Визначили, шо частки в праві власності на цей Предмет Договору в кожного з них є рівними та будуть належати їм на праві особистої власності по Ѕ (одній другій) частці кожному. Кожен із них має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою в праві спільної часткової власності на власний розсуд, з урахуванням обмежень, встановлених цивільним законодавством щодо розпорядження майном співвласників. На частки кожного з них не розповсюджується режим спільної власності подружжя.(п. 3) 3а цим договором [PERSON] , передала безоплатно у власність [PERSON] Ѕ (одну другу) частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0410 кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська об. Петриківський район, селищна рада Курилівська, садівниче товариство «Ремонтник». [PERSON] прийняв безоплатно у власність від [PERSON] вищевказану частку в праві власності на вищевказану земельну ділянку. Про що свідчить прийняття ним під час укладання цього договору технічної документації від Предмету договору. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу Ѕ (однієї другої) частки у праві спільної часткової власності на Предмет Договору [PERSON] (п. 4) Право власності на Ѕ (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на Предмет Договору за цим договором виникає у [PERSON] після передачі майна згідно з п. 4 цього договору (п. 8). Внаслідок укладання цього договору [PERSON] одержує право особистої приватної власності на Предмет Договору в цілому. Цей договір є документом, що підтверджує право власності [PERSON] на Предмет Договору в цілому (п. 9). Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також не є зловмисним правочином. [PERSON] стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз , примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (п. 12). Цей договір містить всі попередні домовленості між сторонами стосовно земельної ділянки площею 0,0410, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, що є предметом цього договору, відміняє і робить недійсними всі інші зобов`язання, які могли бути прийняті або зроблені сторонами в усній чи письмовій формі до укладення цього договору (п. 14). Крім того, 26.12.2015 між сторонами: [PERSON] та [PERSON] шляхом підписання укладено договір про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на автомобіль, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1303 (т. 1 а.с. 93). За цим договором [PERSON] та [PERSON] як «СТОРОНИ» або «ПОДРУЖЖЯ», попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, склали цей договір у відповідне \~ \~ \~ \~64 Сімейного кодексу України та ст. 717 Цивільного кодексу України про таке: Цей договір є змішаним цивільно-правовим договором з елементами договору про зміну правового режиму майна подружжя та договору дарування (п.1). Подружжям за час перебування в шлюбі за рахунок спільних коштів було набуте сумісну власність автомобіль марки NISSAN, модель X-TRAIL, 2010 року випуску, Номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . (п.2). За цим договором, подружжя [PERSON] та [PERSON] , домовились про зміну правового режиму спільної сумісної власності подружжя на режим спільної часткової власності на автомобіль, який є предметом цього договору. Визначають, що частки в прані власності на цей Предмеї Договору в кожного з них є рівними та будуть належати їм на праві особистої власності: - \~ \~ \~ \~Ѕ (одна друга) частка - [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~Ѕ (одна друга) частка - [PERSON] . Кожен із них має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою в праві спільної часткової власності на власний розсуд, з урахуванням обмежень, встановлених цивільним законодавством щодо розпорядження майном співвласників. На частки кожного з них не розповсюджується режим спільної власності подружжя. (п.3). 3а цим договором [PERSON] , передає безоплатно у власність [PERSON] належну їй Ѕ частку в праві спільної часткової власності на автомобіль марки NISSAN, модель X-TRAIL, реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] , приймає безоплатно у власність від [PERSON] вищевказану частку в праві власності на вищевказаний автомобіль, про що свідчить прийняття ним під час укладання цього договору ключів від Предмету Договору. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу Ѕ частки у праві спільної часткової власності на Предмет Договору [PERSON] (п.4). Внаслідок укладання цього договору [PERSON] одержує право особистої приватної власності на Предмет Договору в цілому. Цей договір є документом, що підтверджує право власності [PERSON] на Предмет Договору в цілому (п. 8). Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також не є зловмисним правочином. [PERSON] стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз , примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (п. 12). Цей договір містить всі попередні домовленості між сторонами стосовно автомобіля, що є предметом цього договору, відміняє і робить недійсними всі інші зобов`язання, які могли бути прийняті або зроблені сторонами в усній чи письмовій формі до укладення цього договору (п. 14). На існування обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги судом досліджено покази свідків [PERSON] , [PERSON] та позивач [PERSON] , яка надала покази як свідок відповідно до ст. 92 ЦПК України. Так, [PERSON] в судовому засіданні показала, що після її побиття [PERSON] в 2015 році вони вирішили розлучитися та поділити спільне майно. Поділ майна мав відбутися таким чином: їй відійде квартира та гараж, а [PERSON] залишиться земельна ділянка в садівничому товаристві «Ремонтник» де вони спільно побудували два будинки та автомобіль NISSAN моделі X-TRAIL. На час укладення оскаржуваних договорів у неї з [PERSON] були неприязні відносини. [PERSON] пояснила, що правочини читала та розуміє, що таким чином відчужила на користь [PERSON] свої частки на вказане майно, однак вважала, що таким чином буде здійснено розподіл всього спільного майна подружжя, в тому числі, і квартири та гаража, без укладення окремих правочинів. Після укладення оскаржених правочинів [PERSON] не визнав за нею право особистої власності на квартиру та гараж продовжуючи ними користуватися. Позивач наполягає, на тому, що під час шлюбу, разом з земельною ділянкою в садівничому товаристві «Ремонтник» подружжям було придбано житловий будинок, який вони спільно добудували та збудували, ще один будинок вже під час спільного проживання. Свідок [PERSON] показала, що їй відомо до після сварки її батьки [PERSON] та [PERSON] вирішили припинити спільне проживання та розділити майно, але яким саме чином їй не відомо. Після цього [PERSON] став проживати на дачі в садівниче товариство «Ремонтник», а її мати [PERSON] в квартирі в м. Кам`янське. Однак, в подальшому [PERSON] відмовився від своїх обіцянок залишити квартиру [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй зі слів [PERSON] , стало відомо про її домовленість з [PERSON] про поділ майна, придбаного ними під час шлюбу, а саме: що [PERSON] залишиться квартира та гараж, а [PERSON] земельна ділянка з будівлями в садовому товаристві і автомобіль. Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Верховним Судом сформовано правову позицію за якою при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України. (Постанова від 03.10.2019 в рамках справи № 910/12959/18). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18. Отже, судом становлено в судовому засіданні, що сторони, зокрема позивач [PERSON] укладаючи оскаржувані договори про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку і автомобіль від 26.12.2015 була належним чином повідомлена про їх правову природу, як правочинів направлених на поділ спільного майна, зокрема того майна, що є предметом вказаних правочинів - земельну ділянку і автомобіль; була належним чином обізнана і усвідомлювала юридичні наслідки укладення таких правочин перехід права власності на земельну ділянку і автомобіль до відповідача [PERSON] без будь-яких умов, тобто, укладення такого договору було її реальним і вільним волевиявленням, направленим на реальний розподіл спільного сумісного майна. До такого висновку суд приходить в результаті аналізу показів позивача, підтверджених в судовому засіданні показами свідків, які пояснили, що сторони мали між собою домовленості щодо розподілу спільного майна та укладали про це відповідні правочини, а також в результаті ретельного аналізу змісту підписаних позивачем правочинів. Дослідивши та проаналізувавши умови спірних договорів, судом встановлено, що при укладенні вказаних договорів сторонами дотримано всі вимоги щодо свободи волевиявлення, форми, наявності істотних умов, що передбачені вимогам цивільного законодавства. При цьому, твердження позивача що предметом їх з відповідачем домовленостей, крім земельної ділянки і автомобіля, було перехід у її особисту власність спільних сумісних квартири та гаражу, суд не приймає, так як вони не доведені належними та допустимими доказами. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх в своїй сукупності доказів на підтвердження того, що вона помилялася щодо природи правочину або щодо прав чи обов`язків сторін внаслідок чого неправильно сприймала фактичні обставини оскаржуваних правочинів, що могло вплинути на її волевиявлення, за відсутності якого можна було би вважати, що правочин не був би вчинений. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на автомобіль і земельну ділянку на підставі ст. 229 ЦК України в зв`язку їх вчиненням в результаті помилки щодо обставин, які мають істотне значення, не доведені та задоволенню не підлягають. На підтвердження своїх вимог щодо поділу придбаного та в подальшому створеного спільно з відповідачем [PERSON] нерухомого майна на земельній ділянці в СТ «Ремонтник» позивачем надано суду договір купівлі- продажу від 22.12.2011 за яким [PERSON] придбала земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га кадастровий номер 1223756800:01:001:0884 (т.1 а.с. 14); заяву [PERSON] від 13.05.2006 про надання їй дозволу на врізання до газової труби; відомість робочих креслень, план газопровода і технічні умови на житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 15-18), а також фототаблицю (т. 1 а.с. 32-37). Статтями 60, 69, 70, 71 СК України та статтями 368, 370, 392 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними. Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже у такому випадку, суд при вирішенні питання про поділ майна визначає: 1) обсяг спільно нажитого майна, поділ якого є предметом спору; 2) з`ясовує джерело і час придбання майна; 3) розмір часток майна дружини та чоловіка; 4) спосіб поділу майна відповідно до розміру часток членів подружжя. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом одного з подружжя, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Однак, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування тих обставин, за яких під час купівлі земельної ділянки для ведення садівництва в СТ «Ремонтник», на ній вже був розташований двоповерховий будинок, побудований попередніми власниками земельні ділянки, до якого було підведене газопостачання і він мав газове опалення; суду не надано жодних доказів, що вони з [PERSON] здійснили добудову вказаного будинку. Крім того, позивачем не надано суд жодних доказів, що сторони під час шлюбу на вказаній земельній ділянці в період 2013-2014 років здійснили будівництво ще одного двоповерхового будинку. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею право власності на Ѕ частку придбаного та добудованого у шлюбі, але не прийнятих в експлуатацію будинків загальною площею 200 кв.м. та 180 кв.м., розташованих в СТ «Ремонтник», слід відмовити в зв`язку з їх недоведеністю. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 15.04.2018, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за №256, право власності на земельну ділянку площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, селищна рада Курилівська, садівниче товариство «Ремонтник», цільове призначення для індивідуального садівництва, право власності на земельну ділянку перейшло до покупця - [PERSON] . У відповідності до пункту 1 даного договору, земельна ділянка належала продавцю на момент укладення договору на підставі договору про зміну правового режиму майна подружжя та дарування Ѕ частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку від 26.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. і зареєстрованого в реєстрі за N 1302 (т. 1 а.с. 195). Оскільки, позовні вимоги про визнання недійсними оскаржуваних договорів а також про визнання спільним сумісним майном двох житлових будинків та їх поділ, визнані судом недоведеними, вирішення вимоги [PERSON] про витребування на її користь у [PERSON] земельної ділянки в СТ «Ремонтник», площею 0,0410 га, кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, та зобов`язання [PERSON] не чинити їй перешкоди в володінні та користуванні такою земельною ділянкою та не прийнятими в експлуатацію будинками з наданням ключів від вхідних дверей будинків та калитки, позбавлено фактично-правового сенсу та залишаються судом без задоволення, так як такі позовні вимоги заявлені безпідставно. Позивачем вказані позовні вимоги обґрунтовані, саме недійсністю правочину від 26.12.2015 за № 1302 та існуванням спільних не прийнятих в експлуатацію будинків, що визнано судом недоведеним. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Так як позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 у вигляді накладення арешту з забороною відчуження на земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Ремонтник», Курилівська селищна рада, Петриківський район, Дніпропетровська область, площею 0,0410 га. кадастровий номер 1223756800:01:001:0884, слід скасувати. Клопотання про розподіл судових витрат від сторін, зокрема, відповідача та інших учасників справи до суду не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed