Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя набутого ними в шлюбі. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1993 року по 20 січня 2015 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу від 27 лютого 2003 року ними було придбано квартиру [ADDRESS], а тому вона має право претендувати на ? частину вказаної квартири, проте, оскільки на даний час не має можливості вирішити вказане питання мирним шляхом, вона була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за позивачем та за відповідачем, за кожним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. В своїй письмовій заяві від 01.02.2017 року повідомив суд про те, що не може з»явитися до суду за станом свого здоров»я. Суд вважає за можливе з урахуванням думки представника позивача розглянути справу в заочному порядку за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів, оскільки в своїй письмовій заяві відповідач не просив суд про перенесення судового розгляду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1993 року (а.с. 5) по 20 січня 2015 року (а.с. 6). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідно до договору купівлі - продажу від 27 лютого 2003 року позивачем та відповідачем по справі було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). Покупцем даної квартири за вказаним договором виступає відповідач [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що її довірителька звернулася до відповідача з проханням вирішити питання поділу майна подружжя, на що відповідач відповів відмовою. Оскільки на даний час не має можливості вирішити вказане питання мирним шляхом, вона була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Згідно зі ст. 60 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Оскільки, як було встановлено судом при розгляді справи, позивач та відповідач знаходячись у зареєстрованому шлюбі придбали спірну квартиру відповідно до договору купівлі - продажу, позовні вимоги про поділ майна, а саме спірної квартири підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved