Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON], де в обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Фондом комунального майна Броварської міської ради від 25 серпня 1993 року позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками квартири [ADDRESS] є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] З наведеного вбачається, що розмір часток кожного із зазначених у свідоцтві про право власності на житло складає 1/7 частку, так як усіх співвласників сім. Співвласник вищезазначеної квартири [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 2009 року. Офіційно частки у вищезазначеній квартирі не виділені. Так як, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за одним місцем проживання з спадкодавцем, то вони прийняли спадщину після смерті [PERSON], а саме, по 1/21 частки спірної квартири кожен. Звернувшись до Броварської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину дізнались, що їм відмовлено у видачі свідоцтв, так як не можливо встановити склад спадкового майна. Крім того, у позові позивачі просили визначити порядок користування спірною квартирою, оскільки в добровільному порядку не вдалось вирішити дане питання із відповідачами. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2014 року об'єднано в одне провадження вищезазначені позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування на частину квартири та встановлення порядку користування приміщеннями квартири. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначається, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим була відкрита спадкова справа № 352/2013, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.08.2013 року № 34983322. Проте, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, оскільки нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без визначення часток співвласників, що підтверджується постановою Броварської МДНК про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири від 20.03.2014 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.08.1993 року квартира на праві спільної сумісної власності зареєстрована за померлою [INFO] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Частки в ній кожного з співвласників визначені не були, вони володіли, користувалися квартирою спільно, однак, виходячи з норм закону, що регулюють спірні правовідносини, їм на праві власності належить по 1/7 частині квартири кожному. Враховуючи те, що у померлої [PERSON] є три спадкоємці, а частка померлої у квартирі складає 1/7, тому кожен із спадкоємців мають право на спадкування за законом по 1/21 частці квартири. У зв'язку із викладеним просили визначити, що розмір часток співвласників у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] є рівними та становить по 1/7 частки кожного, визначити, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/7 частині квартири кожній, визнати за [PERSON] право власності на І/2І частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, визначити, що [PERSON] на праві власності належить 4/21 частини квартири; встановити порядок користування приміщеннями квартири. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] доводи позову підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] надали пояснення відповідно до позовної заяви та просили позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задовольнити, проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заперечували. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Фондом комунального майна Броварської міської ради 25.08.1993 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності зареєстрована за померлою [INFO] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За змістом ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Стаття 356 Цивільного кодексу України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, квартира [ADDRESS] належить позивачам та відповідачам на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Виходячи з норм чинного законодавства, яке регулюює спірні правовідносини, та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними, відповідно кожному із них належить по 1/7 частці квартири. Співвласник вищезазначеної квартири [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 2009 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київській області, актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 511 від 27 червня 2009 року. Із спадкової справи № 352/2013 до майна померлої [PERSON] вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Постановами про відмову від 20.03.2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири. Відмова обґрунтована неможливістю встановити склад спадкового майна. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене вбачається, що спадщину після померлої прийняли три спадкоємці, а частка померлої у квартирі складає 1/7, тому кожен із спадкоємців, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування за законом на 1/21 частку квартири. Отже, позовні вимоги про визнання за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування на квартиру по 121 частці підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення порядку користування спірною квартирою також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 04.10.1991 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснюється, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Із технічного паспорту вбачається, що квартира розташована на восьмому поверсі дев'ятиповерхового будинку, має загальну площу 91,10 кв.м., житлову - 41,40 кв.м., складається з трьох житлових кімнат №№ 6,7,8 площею відповідно 10.20 кв.м., 18.10 кв.м. разом з балконом 1,0 кв.м. та 13,10 кв.м. та приміщень: коридор № 1 площею 8,60 кв.м., кухня № 4 площею 6,10 кв.м., вбиральня № 2 площею 1,30 кв.м., ванна кімната № 3 площею 2,20 кв.м., вбудована шафа № 5 площею 0,5 кв.м. Виходячи з житлової площі 41,40 кв.м., на співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] припадає по 7,9 кв.м. житлової площі ( 4/21 частки), на співвласників - [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 5,9 кв.м. (1/7 частка). Отже, на [PERSON], [PERSON], [PERSON] припадає 19, 7 (7,9+5,9+5,9) кв. м. житлової площі, а на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] припадає 21,7 (7.9+7. 9+5.9) кв. м. житлової площі. Із пояснень учасників процесу судом встановлено, що на даний час між співвласниками склався наступний порядок користування кімнатами: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] користуються прохідною житловою кімнатою № 7 площею 18.10 кв.м., [PERSON] - кімнатою № 6 площею 10.20 кв.м., [PERSON] та [PERSON] кімнатою № 8 площею 13,10 кв.м. Зважаючи на те, що всі співвласники погоджуються із запропонованим варіантом користування квартирою та виходячи із встановлених обставин справи, суд вважає за можливе визначити порядок користування спірною квартирою: виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату № 6 площею 10.20 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату № 8 площею 13.10 кв.м.; [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житлову кімнатою № 7 площею 18.10 кв.м. разом із балконом площею 1.0 кв.м.. Коридор № 1 площею 8.60 кв.м., кухню № 4 площею 6,10 кв.м., вбиральню № 2 площею 1,30 кв.м., ванну кімнату № 3 площею 2,20 кв.м., вбудовану шафу № 5 площею 0,5 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін. Позовні вимоги про визначення розміру часток за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі у розмірі по 4/21 задоволенню не підлягають, оскільки є взаємовиключними по відношенню до інших позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial