Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд, з урахуванням усних уточнень: 1) встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факт ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] в період з 1999 року по 01 вересня 2007 року; 2) здійснити розподіл квартири [ADDRESS] загальною площею 36,5 кв.м., житловою площею -18,4 кв.м., як обєкту спільної сумісної власності, визнавши право власності [PERSON] на 1/2 частку вказаної квартири та визнавши право власності [PERSON] на 1/2 частку вказаної квартири. Позовна заява мотивована тим, що позивач почав з1999 року спільно проживати та вести разом з [PERSON] спільне господарство (надалі відповідачка). У позовній заяві зазначено, що у спірну квартиру сторони заселились у 2000 році, спочатку як орендарі, а в 2006 році позивач був зареєстрований у вказаній квартирі. Вже у 2001 році у сторін народився спільний син - [PERSON]. Згодом, а саме, 01 вересня 2005 року, переважно за особисті кошти позивача та без його відому позивачкою було придбано спірну квартиру у свою власність. Позивач зазначає, що оскільки, з 1999 року сторони проживали в громадянському шлюбі, вели спільне господарство, ростили спільного сина та мали намір офіційно зареєструвати шлюб, позивач не надав значення факту реєстрації права власності відповідачкою спірної квартири на своє імя, вважав, що з часом можна буде переоформити її на двох. Позивач стверджує в позовній заяві, що 01.09.2007 року між сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб (актовий запис № 336 від 01.09.2007 року) який в наступному було розірвано за рішенням Васильківського міськрайонного суду 05 лютого 2013 року у справі № 2-362/432/13. Проте, не дивлячись на розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом у спірній квартирі, вели спільне господарство, побут, ремонтували спільну квартиру, тощо. Весь період спільного проживання з відповідачкою як в громадянському так і в зареєстрованому шлюбі вона ніде не працювала, доходів ніяких не мала, що підтверджується копією її трудової книжки. Сімю утримував повністю позивач. І по сьогоднішній день позивач, хоч не регулярно, але проживає в цій квартирі не дивлячись на доводи відповідачки про протилежне, дає її гроші на утримання нашого сина та для інших побутових потреб, куди входять і витрати по утриманню спірної квартири. Тому позивач виходячи з того, що сторони на момент придбання нею спірної квартири проживали однією сім'єю, хоча не перебували ще у шлюбі між собою, набута ними за час спільного проживання спірна квартира належить ним на праві спільної сумісної власності, так як інше не встановлено письмовим договором між нами. Позивач стверджує, що не дивлячись на те, що спірна квартира придбана в основному за його особисті кошти, позивач не ставить вимоги про визнання її своєю особистою власністю, а претендує на її половину, тобто на 1/2. Позивача та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні усно визнала позов в частині вимоги встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в іншій частині проти задоволення позову заперечила. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2015 року у справі №362/5386/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, яке набуло чинності. За вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним рішенням судом встановлено наступне: 01 вересня 2005 року позивачка на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01 вересня 2005 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1549, придбала квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] визнала, що квартира [ADDRESS] була придбана за часткові кошти надані матірю [PERSON] [PERSON], та є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки починаючи з 1999 року вона з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу та вела спільне господарство, що за ч. 1\~ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, оскільки визнано обома сторонами. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2013 року у справі № 2-362/432/13, що набрало законної сили, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], укладений 01 вересня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 336, розірвано. Відновлено [PERSON]\~ її дошлюбне прізвище Андрєєва. За висновком актів обстеження житлових умов, складених комісією в складі депутата Калинівської селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON] від 05 січня 2015 року та 09 липня 2015 року, відповідач дійсно в квартирі [ADDRESS] не проживає.\~\~ Разом з тим, опитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки та відповідача і входила до складу комісії, за висновком якої складено акти обстеження житлового приміщення, показала, що висновок про відсутність відповідача за місцем реєстрації було зроблено без огляду самого приміщення, а на підставі того, що разом із позивачкою у квартирі проживає інший чоловік, що, на її думку, виключає можливість проживання там [PERSON] Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є сусідом позивачки та відповідача, підтвердив доводи відповідача, що він проживає в спірній квартирі, там знаходяться його особисті речі, але позивачка створює всі умови для неможливості проживання в квартирі відповідача через тиск з боку позивачки та її нового співмешканця. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального округу ДМС України УДМС України в Київській області № 5203 від 21 липня 2015 року,\~[PERSON] починаючи з 10 березня 2011 року\~зареєстрований в спірній квартирі. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області № 218 від 09 липня 2015 року, на житловій площі квартири [ADDRESS] проживають та зареєстровані три особи: починаючи з 2005 року [PERSON] власник, починаючи з 2006 року [PERSON] колишній чоловік та починаючи з 2007 року [PERSON] син. Крім того, відповідач в судовому засіданні визнала факт спільного проживання однією сім'єю з позивачем без реєстрації шлюбу в період з1999 року по 01 вересня 2007 року, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України. 30.11.2001 року у сторін спору народився спільний син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.12.2001 року І-БК №049810. З розписок та договорів купівлі-продажу, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається що сторони, перед придбанням відповідачем спірної квартири, продали спільний будинок і позичали грошові кошти, які витратили на придбання спірної квартири. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON], дядько відповідача, показав, що на час придбання спірної квартири, остання коштувала приблизно 18 тисяч доларів, проте фактично за квартиру було сплачено значно менше, що було обумовлено тим, що продавцем квартири була тітка відповідача, і остання враховуючи свої родинні відносини з відповідачкою знизила ціну на спірну квартиру. Також свідок показав, що сторони разом приходили до квартири в гості до брата на свята. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON], брат позивача, показав, що сторони спору приблизно з 1996-1997 року проживали в громадському шлюбі. Квартиру придбавали за спільні гроші, проте на імя відповідача. Також свідок показав, що тітка продала квартиру приблизно за 12 тисяч доларів США, реальна вартість якої була приблизно 17 тисяч доларів. Знижка була обумовлена тим, що покупцем квартири була її племінниця. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Оскільки визнання факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі передбачено у ст. 74 СК України, який почав діяти з 01.01.2004 року, а КЗпШС України встановлення такого факту не передбачав, то вимоги позивача про встановлення факту підлягають задоволенню частково і факт підлягає встановленню з 01.01.2004 року по 01.09.2007 року, що відповідає правовій позиції, висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-66цс13. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Згідно правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15\~майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Враховуючи те, що спірна квартира придбана внаслідок спільної праці сторін спору як сімї та відсутня письмова угодою між ними, якою б було встановлено інше, то спірна квартира є спільною власністю, а тому позов про визнання права власності є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial