Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.10.2017 у справі № 236/2655/17 було задоволено позов Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31929,33 грн. (яка складається із заборгованості за кредитом - 19891,35 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 4097,10 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 6440,82 грн., 3% річних від суми заборгованості - 1500,06 грн.), понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн., понесені позивачем витрати щодо публікації оголошення про виклик відповідача до суду в офіційному друкованому засобі масової інформації в розмірі 420,00 грн.. 05.10.2020 відповідач [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою судді від 06.10.2020 за відповідним клопотанням відповідачу було поновлено строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 30.10.2020 було скасоване заочне судове рішення від 12.10.2017 в цивільній справі № 236/2655/27, призначено розгляд справи в загальному порядку позовного провадження. 01.06.2021 [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про захист прав споживачів, одночасно [PERSON] подав до суду клопотання щодо забезпечення його зустрічного позову шляхом заборони АТ «Ощадбанк» здійснювати стягнення грошових коштів з пенсійної банківської картки. Ухвалою суду від 03.06.2021 відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви та у задоволенні клопотання [PERSON] щодо забезпечення зустрічного позову. Про дату, час та місце розгляду справи було належним чином повідомлено сторони. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості підтримала, вважала їх обґрунтованими, просили позов задовольнити, посилаючись на ті докази, що були предметом дослідження при первісному розгляді справи № 236/2655/17. Відповідач [PERSON] для участі в судовому засіданні не прибув, посилаючись на наявність карантинних обмежень та відсутність прямого транспортного сполучення між м. Авдіївкою Донецької області (де він мешкає) та м. Лиман, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Водночас [PERSON] в раніше наданих ним процесуальних заявах у справі № 236/2655/17 висловлював заперечення проти позовних вимог, зазначав, що жодних кредитних договорів з АТ «Ощадбанк» він не укладав, навіть не звертався до банку із заявами про надання йому кредиту. Відповідач також просив застосувати до спірних правовідносин між ним та банком загальний строк позовної давності, визначений законом. Вимоги позивача обґрунтовані такими обставинами. Представник позивача посилається на те, що 20.10.2011 між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 9264 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 10.01.2014 між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір № 2, на підставі якого [PERSON] відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 19900,00 грн. (зі сплатою 25 % річних за користування кредитом). За умовами цього договору АТ «Ощадбанк» було надано [PERSON] на платіжну картку грошові кошти у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 18.07.2017 утворилась заборгованість у сумі 31929, 33 грн., з яких: 19891,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4097,10 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6440, 82 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; 1500,06 грн. - 3% річних від суми заборгованості. Водночас на підставі заочного рішення суду від 12.10.2017 із доходів [PERSON] державним виконавцем здійснено часткове стягнення заборгованості за кредитним договором; на теперішній час (з урахуванням зменшення заборгованості за кредитом, що відбулося) залишок кредитної заборгованості становить 3123,26 грн. (в т. ч. 1623,20 грн. - сума інфляційного збільшення заборгованості за кредитом; 1500,06 грн. - сума 3% річних від розміру заборгованості). Вказану суму коштів позивач просить стягнути з відповідача. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом під час розгляду цивільної справи № 236/2655/17 були досліджені письмові докази, пропоновані сторонами. Як встановлено судом, АТ «Ощадбанк» (ПАТ «Державний Ощадний банк України») має статус юридичної особи, предметом основної діяльності цієї юридичної особи є надання банківських послуг (а. с. 19). Між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір від 20.10.2011 № 9264 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (а. с. 10-11). 10.01.2014 (на підставі заяви від 10.01.2014 на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи) між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір № 2, згідно з яким [PERSON] було відкрито кредитну лінію з кредитним лімітом в сумі 19900,00 грн. (зі сплатою за користування кредитом 25 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту, відповідним строку дії картки) (а. с. 7,8,9). АТ «Ощадбанк» зобов`язання за кредитним договором повністю виконані, надано позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, не забезпечив своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього, згідно з наданими позивачем розрахунками станом на 18.07.2021, утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19891,35 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 4097,10 грн.. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання належним чином не виконав. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнута не лише заборгованість за договором кредиту, але й інфляційне збільшення такої заборгованості на суму 6440,82 грн. та 3% річних в розмірі 1500,06 грн. (а. с. 14,15-16). Водночас на підставі заочного рішення суду від 12.10.2017 із доходів [PERSON] державним виконавцем здійснено часткове стягнення заборгованості за кредитним договором; на теперішній час (з урахуванням зменшення заборгованості за кредитом, що відбулося) залишок кредитної заборгованості становить 3123,26 грн. (в т. ч. 1623,20 грн. - сума інфляційного збільшення заборгованості за кредитом; 1500,06 грн. - сума 3% річних від розміру заборгованості). Ця обставина визнана уповноваженим представником позивача [PERSON] (заява від 24.07.2021 вих. № 104.20-12/1/5531/48553/2021-04), не заперечується відповідачем. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача [PERSON] залишку кредитної заборгованості в розмірі 3123,26 грн. (яка включає суму інфляційного збільшення заборгованості за кредитом - 1623,20 грн.; суму 3% річних від розміру заборгованості -1500,06 грн.). З огляду на це, позов АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Задоволення позову АТ «Ощадбанк» саме у межах суми залишку кредитної заборгованості 3123,26 грн. відповідає принципу диспозитивності, притаманному цивільному судочинству (учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд), не порушує прав іншої сторони спору. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на необхідність застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, наслідків спливу строку позовної давності. Як зазначено у ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 по справі №6-14цс14 висловлена правова позиція, згідно з якою за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК). Відповідно до умов договору від 10.01.2014, укладеного між АТ «Ощадбанк» і [PERSON] , строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки; при випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Зі змісту повідомлення АТ «Ощадбанк» від 28.09.2021 № 104.20-12/1/7494/63045/2021-04 вих., наданого на виконання ухвали суду від 30.08.2021 у справі № 236/2655/17 щодо витребування додаткових доказів, та доданих до цього повідомлення первинних банківських документів убачається, що 24.01.2014 на картковий рахунок клієнта [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 19900,00 грн., до рахунку клієнта 01.06.2013 відкрита картка № [NUMBER] зі строком дії до червня 2014 року; 03.06.2014 відповідальним співробітником [PERSON] продовжено термін дії картки (з новим № [NUMBER] ) на 12 місяців - тобто до червня 2015 року. АТ «Ощадбанк» вперше звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості 13.09.2017, тобто у межах строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України. З приводу тверджень відповідача щодо відсутності будь-яких кредитних договорів, укладених між ним та АТ «Ощадбанк», відсутності звернень [PERSON] до банку із заявами про надання йому кредиту суд зазначає про таке. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України ухвалою суду від 30.08.2021 було витребувано з АТ «Державний Ощадний банк України» для огляду в судовому засіданні оригінали документів: - адресованої АТ «Ощадбанк» заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, складеної 10.01.2014 від імені [PERSON] ; - договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (для пенсіонерів по програмі «Арсенал» з кредитною лінією) від 20.10.2011 № 9264, укладеного між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] ; - додаткового договору № 1 до договору № 9264, укладеного 01.06.2013 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] ; додаткового договору № 2 до договору № 9264, укладеного 10.01.2014 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] ; - а також офіційну довідку щодо номерів та строків дії усіх кредитних карток, емітованих АТ «Ощадбанк» на ім`я [PERSON] . Згадані документи були надані представником позивача та оглянуті судом в судовому засіданні. Адресована АТ «Ощадбанк» заява на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, складеної 10.01.2014 від імені [PERSON] , договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (для пенсіонерів по програмі «Арсенал» з кредитною лінією) від 20.10.2011 № 9264, додатковий договір № 1 до договору № 9264, укладеного 01.06.2013 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , додатковий договір № 2 до договору № 9264, укладеного 10.01.2014 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , містять підписи від імені уповноважених представників позивача та від імені відповідача. Отримання відповідачем кредиту підтверджують також надані представником позивача виписки з карткового рахунку на ім`я [PERSON] (а.с.96-98). Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України (за загальним правилом) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відтак, саме відповідач має надати до суду докази на підтвердження своїх заперечень факту укладення ним будь-яких кредитних договорів з позивачем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як випливає з суті заперечень відповідача проти позову, твердження [PERSON] щодо наявності певних зловмисних дій з боку співробітників банківської установи, вчинених з метою протиправного оформлення кредиту на ім`я відповідача, можуть бути підтверджені, зокрема, висновками експертів, котрі встановлять, чи було саме [PERSON] ( а не іншою особою) здійснено підписання спірних договорів. Натомість [PERSON] впродовж розгляду цивільної справи № 236/2655/17 не звертався до суду із клопотаннями (заявами) щодо призначення відповідних експертиз, відповідні висновки експертів не були надані і самим відповідачем. За таких обставин відповідач не довів перед судом обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, суд вирішує таким чином. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. АТ «Ощадбанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 04.09.2017 № 322475514 (а. с.3). В подальшому позивачем були сплачені витрати, пов`язані з публікацією в офіційному друкованому виданні (газета «Урядовий кур`єр» від 26.09.2017, № 180) оголошення щодо виклику до суду відповідача [PERSON] , в розмірі 420,00 грн. (платіжне доручення від 22.09.2017 № 326067737; а.с.33-35) [PERSON] за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн. (квитанція ТВБВ № 10004/0255 АТ «Ощадбанк» від 28.09.2020 № 131, а.с.53). Крім того, відповідачем при зверненні до суду 01.06.2021 з зустрічним позовом до АТ «Ощадбанк» та з клопотанням про забезпечення зустрічного позову сплачено судовий збір 454,00 грн. (квитанція ТВБВ № 10004/0255 АТ «Ощадбанк» від 21.05.2021 № 2). З огляду на задоволення позовних вимог АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , з урахуванням відмови судом у прийнятті до розгляду зустрічної позовної заяви відповідача та відмови у застосуванні заходів забезпечення зустрічного позову, суд стягує з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн. та понесені позивачем витрати, пов`язані з публікацією в друкованих засобах масової інформації оголошення про виклик до суду відповідача, в розмірі 420,00 грн.; решту судових витрат суд відносить на рахунок відповідача.

Outcome: approved