Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON], із залученням до розгляду у справі в якості заінтересованої особи - Нововодолазького районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, - «Про встановлення факту смерті», на обґрунтування якої зазначено, що вона є внутрішньо переміщеною особою й фактично проживає у селище міського типу Нова Водолга. [INFO] року на тимчасово окупований території України (в місті Донецьку) помер її чоловік - [PERSON], [INFO], однак зареєструвати його смерть у встановленому законом порядку вона не може, так як лікарське свідоцтво про його смерть було видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому воно не створює правових наслідків та є недійсним. Отже на цей час зареєструвати факт смерті чоловіка в державному органі реєстрації актів цивільного стану на території, підконтрольній українській владі, та отримати свідоцтво про його смерть, заявниця не може, а тому з метою подальшої реалізації спадкових прав та їх оформлення належним чином, просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт смерті її чоловіка - [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року за місцем свого мешкання в Куйбишевському районі міста Донецька. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 38 Цивільного процесуального кодексу України, щодо прийняття участі у цивільній справі через представника за довіреністю [PERSON] (а. с. 15). Представник заявника [PERSON], що діяла на підставі довіреності, у судове засідання також не з'явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 1816/17-вх від 21.08.2017 року, з проханням справу розглянути у її та заявника відсутності з урахуванням того, що вимоги заяви вона підтримує у повному обсязі (а. с. 15, 24). Представник заінтересованої особи - Нововодолазького районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у судове засідання теж не з'явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, зареєстровану за вихідним № 562-15.27-05.-04-03 від 18.08.2017 року, про розгляд справи у їх відсутність з урахуванням того, що проти задоволення вимог заяви вони не заперечують (а. с. 20). Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника заявника та заінтересованої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання заявником, її представником за довіреністю та представником заінтересованої особи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в межах заявлених вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. З паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Куйбишевським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 13.05.2001 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], з 23.08.1974 року зареєстрована в місті Донецьку та перебуває у шлюбі із [PERSON], який вони уклали 02.12.1962 року (а. с. 6). Згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 31.03.2017 року, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в Куйбишевському районі міста Донецька, фактично перемістилась і тимчасово проживає у селище міського типу Нова Водолага (а. с. 13). Факт перебування [PERSON], 1944 року народження (дошлюбне прізвище Кравченко) із [PERSON], 1938 року народження, у зареєстрованому шлюбі з 02.12.1962 року (актовий запис № 2119) підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Куйбишевським районним ЗАЦС (а. с. 8). Як вбачається з Лікарського свідоцтва про смерть № 12 та Довідки про причину смерті як додатку до нього (форма № 106/у), виданих Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8 міста Донецька» 17.02.2017 року, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року у віці 78 років в Куйбишевському районі міста Донецька від хронічної судинно-мозкової недостатності та церебрального атеросклерозу (а. с. 9, 10). Також відповідно до відомостей, що містяться у свідоцтві про смерть, серії [NUMBER], виданого 17 лютого 2017 року, в цей день Куйбишевським відділом записів актів цивільного стану міста Донецька Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки складений відповідний актовий запис про смерть за № 177 (а. с. 11). Отже, заявник [PERSON] дійсно є внутрішньо переміщеною особою, перебувала у родинних відносинах із померлим за місцем свого мешкання в Куйбишевському районі міста Донецька [INFO] року [PERSON] та отримала свідоцтво про смерть чоловіка, що є недійсним та не створює правових наслідків, так як видане органами, розташованими на території тимчасово не підконтрольній Україні. Крім того, з Відмови у проведенні державної реєстрації смерті, виданої Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29.06.2017 року, вбачається, що надані заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому у відповідній державній реєстрації смерті відмовлено (а. с. 12). Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окремим провадженням є вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, в тому числі факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 цієї норми права). Статтею 257-1 Цивільного процесуального кодексу України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, згідно абзацу 2 частини 1, частини 2 й частини 4 вказаної вище норми процесуального права, із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, можуть звернутись родичи померлого або їх представники до суду за межами такої території. При цьому ці справи розглядаються судом невідкладно з моменту надходження відповідної заяви, рішення підлягають негайному виконанню, а у випадку їх оскаржень - останнє не зупиняє їх виконання. При цьому частиною 2 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для їх одержання. Як убачається з положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Також, Верховний Суд України в пункті 13 цієї ж постанови роз'яснив, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються ним за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Отже, факт смерті [PERSON] [INFO] року заявник обґрунтовує Лікарським свідоцтвом про смерть № 12, Довідкою про причину смерті як додатку до нього (форма № 106/у), виданих Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8 міста Донецька» 17.02.2017 року, а також свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 17 лютого 2017 року (а. с. 9 - 11). Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, у своїх статтях 1, 4, 17 та 18 регламентує, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, діє особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина, які на ній проживають, гарантується їх дотримання у повному обсязі після залишення ними такої території, а також встановлюється можливість застосування державними органами України механізмів, передбачених законами України та нормами міжнародного права, з метою їх захисту. Крім того, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. З розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З огляду на наведене, медичні документи, що підтверджують факт смерті чоловіка заявника, видані установами, які розташовані на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, а тому не створюють певних правових наслідків. Відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб, на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем його поховання. При цьому в пункті 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: паспорт та лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затверджене наказом Міністерства охорони здоров'я України № 545 від 08.08.2006 року, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Надати такі документи заявник не має можливості, оскільки [PERSON] помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відділом ДРАЦС відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті на підставі наявних у заявника медичних документів, а тому єдиною підставою для такої реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Як встановлено у ході судового розгляду справи, факт смерті, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки породжує певні правові наслідки: отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відповідному відділі ДРАЦС, а також оформлення й отримання соціальної допомоги на його поховання, спадщини тощо. Крім того, [PERSON] є належним заявником, від встановлення факту смерті залежить виникнення її особистих чи майнових прав, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а також заявник не має іншої можливості одержати у державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про смерть) , який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті її чоловіка. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та можливість задоволення її заяви шляхом встановлення факту смерті її чоловіка - громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця села Рибіца Краснопольского району Сумської області, документованого паспортом серії [NUMBER], виданим 01.06.2001 року Куйбишевським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, який помер [INFO] року в Куйбишевському районі міста Донецька, причина смерті хронічна судинно-мозкова недостатність та церебральний атеросклероз. На підставі абзацу 1 частини 4 статті 257-1 та пункту 8 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду підлягає негайному виконанню. У відповідності із приписами частини 7 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved