Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Залозецька селищна рада звернулась до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що рішеннями сесії селищної ради №№ 155-160 від 20 вересня 2013 року [PERSON], ,[PERSON], [PERSON], №№199, 201-205 від 08 листопада 2013 року - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а рішенням №39 від 04 лютого 2014 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1270 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови (землі не надані у власність або постійне постійне користування під одно- та двоповерховою забудовою) по [ADDRESS] Рішенням сесії селищної ради від 08 серпня 2016 року №156 затверджено протокол №10 від 25.07.2016 року постійної комісії з питань врегулювання земельних відносин, агропромислового комплексу та екології, яким внесено зміни до генерального плану селища Залізці, а саме територію біля гідрологічної пам'ятки місцевого значення «Залозецьке джерело» зі сторони вул..Купчинського, залишити, як рекреаційну зону та відповідно рекомендовано селищному голові звернутися в суд про скасування рішень сесії про виділення відповідачам земельних ділянок. Представник відповідача [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними та пояснив, що ними з метою приватизації земельних ділянок виготовлено проекти землеустрою, що потягнуло значні фінансові витрати і позбавлення їх права власності на землю є неправомірним. Відповідач [PERSON] згідно поданого відзиву вважає позовні вимоги безпідставними . Суд, заслухавши пояснення представник відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок встановлено ст. 118 ЗКкодексу України.. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Як встановлено судом, рішеннями Залозецької сесії селищної ради №№ 155-160 від 20 вересня 2013 року [PERSON], ,[PERSON], [PERSON], №№199, 201-205 від 08 листопада 2013 року - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а рішенням №39 від 04 лютого 2014 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1270 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови (землі не надані у власність або постійне постійне користування під одно- та двоповерховою забудовою) по [ADDRESS] Відповідачі виготовили проекти землеустрою, тобто фактично реалізувавши своє право на приватизацію земельної ділянки. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що позивачем не наведено достатньо доказів, що позбавивши відповідачів власності буде дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника, судд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed