Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом, в якому просить стягувати на її користь з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у твердій сумі в розмірі 2500 гривень до 31 серпня 2020 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів для повнолітньої дитини на час навчання підтримала, просить його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] . вимоги позивача визнав частково, не заперечує щодо стягнення аліментів у мінімальному розмірі, встановленому законом. Третя особа [PERSON] не з'явився в судове засідання та подав суду заяву від 30.08.2019 року про те, що позовні вимоги своєї матері до батька підтримує і просить розгляд справи провести у його відсутності. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги надані суду докази та дослідивши їх в сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.09.2001 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.11.2005 року серії [NUMBER] , шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 6). З пояснень позивача, зазначених у позовній заяві, вбачається, що після досягнення повноліття син продовжує проживати з нею та перебуває на її утриманні. На даний час він навчається у Республіці Польща. У зв`язку з цим доводиться багато витрачати на проїзд, проживання, харчування, факультативи, страхування, візи. Через те, що син навчається на денній формі, він не може працювати та потребує матеріальної підтримки. Добровільно надавати допомогу на період навчання сина відповідач відмовляється, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду. На підтвердження витрат на утримання сина позивач суду не надала жодного доказу. В судовому засіданні позивач просила врахувати, що вона є інвалідом другої групи, ніде не працює, розмір її пенсії становить 1850 грн. щомісяця. Відповідно довідки № ZS/4318/51Є2019, виданої школою ім. А. Квятковського, [PERSON] , народжений [INFO] , є учнем II класу загальноосвітнього ліцею Школи та у 2019/2020 навчальному році буде продовжувати навчання у III класі; планований термін закінчення навчання 31 серпня 2020 року; навчання в школі є безкоштовним; учень під час навчання проживає в гуртожитку з тимчасовою реєстрацією. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив суд врахувати, що відповідач має постійну роботу і його дохід щомісяця становить приблизно 5000 грн.; він проживає з батьками, які є пенсіонерами, а батько, окрім цього, є інвалідом, тому відповідач змушений надавати їм допомогу. На підтвердження цього представник відповідача надав суду довідку ТзОВ «Ромтех», яка підтверджує той факт, що [PERSON] працює в товаристві слюсарем і йому нарахована зарплата у березні-травні 5040 грн., в червні-серпні 5140 грн. Також суду надано довідку, видану Комунальним підприємством «Броди» про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, із якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] і до складу його сім'ї входять батьки та шваґер [PERSON] . Окрім того, суду надано копії пенсійних посвідчень [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , довідку відділу виконавчої служби від 05.09.2019 року № 15.14-32/6949 про відсутність у відділі виконавчих документів про будь які стягнення із відповідача. Суд вважає голослівним твердження позивача про те, що вищезгадана довідка про склад сім'ї відповідача містить неправдиву інформацію, так як у ній відсутні відомості про рідного брата відповідача, який там проживає і тому на ньому лежить обов`язок допомагати батькам. Адже суду не надано жодного доказу на спростування інформації, вказаної у довідці. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд керувався нормами ст. 199 Сімейного кодексу України, відповідно до якої обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину настає за умов: 1) продовження навчання; 2) у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги; 3) вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначені розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів. Також суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Враховуючи солідарний обов`язок батьків утримувати свою дитину, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial