Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаними позовом в якому зазначив, що 12 березня 2011 року між ним та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS]. Вказаний договір на квартиру, та всі пов'язані з цим документи залишилися у нього. Користувачем-абонентом всіх комунальних послуг по цій квартирі також до цього часу залишався він. Обдарований [PERSON] у вказану квартиру не вселився, за вказаною адресою не реєструвався, нею не користувався та комунальні послуги не оплачував. Весь цей час [PERSON] був зареєстрований і проживав у квартирі [ADDRESS], ? частини квартири якої приватизував 18.11.1993 року, а 18.11.2011 року подарував свою частку брату - [PERSON] Зазначив, що спірний договір був ним укладений з метою недопущення отримання прав на вказану квартиру його донькою - [PERSON], з якою на той час у нього склалися вкрай неприязні стосунки. За таких обставин, аби ця квартира не дісталася його доньці в порядку спадкування, він і оформив вказаний договір на [PERSON] - сина [PERSON], з якою підтримував фактичні шлюбні стосунки. При цьому зазначив, що фактично, укладаючи вказаний договір дарування, він насправді мав на увазі інший правочин - заповіт, та зберігаючи при собі документи на квартиру, користуючись нею, оплачуючи комунальні послуги, вважав себе її власником і рахував, що право власності на спірну квартиру перейде до [PERSON] лише після його смерті. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, та виявилося, що до її складу входить також і спірна квартира. Зазначив, що при укладенні спірного договору він помилявся щодо його правової природи на відповідних правових наслідків: при його укладенні він не мав намір безоплатно передати у власність своє єдине житло іншій особі. За таких обставин, посилаючись на положення ст.203, 717 ЦК України, просив суд визнати укладений ним договір дарування квартири недійсним. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду, що більше 20 років проживає з [PERSON] У нього є рідна донька - [PERSON], з якою на час 2011 року у нього склалися дуже погані стосунки (остання відмовилася доглядати його коли він потрапив до лікарні, не запросила на своє весілля). У зв'язку з цим, з метою аби вона не мала прав на належну йому квартиру, 12.03.2011 року він оформив вказаний спірний договір дарування, за яким подарував [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS] При цьому, при укладенні вказаного договору, він вважав, що [PERSON] буде його доглядати, і що право власності на це житло перейде до останнього лише після його смерті. Після укладення цього договору, він продовжив користуватися цією квартирою, оплачувати комунальні послуги, робив в ній ремонт та вважав себе повноправним її власником. Натомість [PERSON] у вказану квартиру не вселився, комунальні послуги за нею не оплачував, інколи брав у нього ключі та ночував у ній. Просив суд врахувати, що при укладенні спірного договору він не мав намір безоплатно передати у власність своє єдине житло іншій особі. У січні 2015 року [PERSON] помер та виявилося, що до складу його спадщини входить спірна квартира, та фактично він позбавляється свого єдиного житла. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. надав пояснення, аналогічні поясненням позивача. Просив суд врахувати, що після укладення спірного договору дарування обдарований [PERSON] до подарованої йому квартири не вселився, в ній не зареєструвався, комунальні послуги не сплачував, договори з надання таких послуг на себе не переоформив. Цією квартирою продовжував користуватися [PERSON], який вважав себе її власником, оплачував комунальні послуги. При цьому, при укладенні спірного договору дарування, [PERSON] фактично не бажав безоплатно передати у власність свою квартиру, яка є його єдиним житлом, а його дії направлені були лише на позбавлення права спадкування своєї доньки, з якою у нього були погані стосунки. Укладаючи спірний договір, [PERSON] вважав, що право власності на належну йому квартиру, перейде до [PERSON] лише після його смерті, а до того він залишитися її власником. Відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Пояснила суду, що дійсно тривалий час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] Її син [PERSON] був одружений на [PERSON] У 2003 році [PERSON] пустив проживати її сина разом з дружиною проживати у квартирі [ADDRESS]. Після того як син з невісткою посварилися та остання забрала свої речі та дитину і стала проживати сама, син у 2009 році фактично переселився до неї у с. Волиця. Потім син став просити [PERSON] аби той подарував йому квартиру та вона стала схиляти позивача до цього. Наприкінці 2010 року [PERSON] потрапив в аварію, та його донька - [PERSON] відмовилася його доглядати та навідувати. Через це між [PERSON] та його донькою значно погіршилися стосунки, та вона умовила останнього укласти цей договір. Після укладення договору [PERSON] до спірної квартири не вселявся, та час-від-часу брав ключі у [PERSON] аби там переночувати, оскільки неофіційно підробляв вантажником на залізничному вокзалі. Речей сина у квартирі не було. Ремонт у цій квартирі робив [PERSON] за власні кошти, та участі у ньому [PERSON] не приймав. Щодо оформлення права власності спірної квартири на сина вона пояснила, що технічний паспорт на квартиру зберігав у себе [PERSON], та вона без дозволу останнього забрала ці документи та сама подала заяву до БТІ, аби переоформити квартиру на сина. Відповідач [PERSON], яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що з 2004 року вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] у 2006 році за пропозицією [PERSON], який перебував у цивільному шлюбі з [PERSON], матір'ю [PERSON], вони переселилися до належної йому квартири [ADDRESS] та стали там проживати. У 2007 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого мають спільну дитину - [PERSON] З часу заселення в цю квартиру вони в ній зробили ремонт: вставили пластикові вікна, замінили двері, відремонтували балкон. У 2010 році, через сварки, вона переїхала від [PERSON] та стала проживати окремо: [PERSON] залишився проживати у цій квартирі, а вона стала винаймати інше житло. Разом з цим, вони продовжили бачитися з [PERSON], вона періодично навідувалася до нього у цю квартиру, де залишалася на декілька днів. У 2011 році [PERSON] зробив ремонт у ванній кімнаті. Приблизно весною 2012 року він повідомив їй, що [PERSON] подарував йому цю квартиру. 25 січня 2015 року вона дізналася, що [PERSON] помер. Вона приймала участі у його похованні, займалася оформлення певних документів, організовувала обід. Після смерті чоловіка вона від свого імені та від імені сина подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після [PERSON] Також зазначила, що [PERSON] з 2006 року постійно проживав у спірній квартирі, а [PERSON] проживав у с. Волиці разом з [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що при укладенні спірного договору дарування [PERSON] нотаріусом були роз'яснені його положення та правові наслідки; нотаріусом повірені дійсні наміри останнього при його укладенні, а тому підстав вважати що у позивача на момент його укладенні був «дефект волі» і що останній насправді мав на меті інший правочин не існує. Помилка позивача щодо тлумачення вказаного договору, як на то він посилаються у позові, не може бути підставою до визнання цього договору недійсним. Зазначила, що такими діями позивач намагається позбавити її та неповнолітнього сина права на спадкування. Крім того просила врахувати, що позивачем пропущені строки позовної давності для оспорювання вказаного договору. Відповідач [PERSON], яка була залучена до участі у розгляді даної справи як представник неповнолітньої [PERSON], в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Представник органу опіки та піклування Хмельницької міської ради в судове засідання не з'явився. Причини своєї неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 21 березня 2011 року між [PERSON], як дарувальником, та [PERSON], як обдарованим, був укладений договір дарування, за яким дарувальник передав безоплатно у власність, а обдарований прийняв в дарунок квартиру [NUMBER] що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-326. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], яке видане повторно 09.04.2015 року відділом ДРАЦС по місту Хмельницькому реєстраційної служби ХМРУЮ у Хмельницькій області. Після його смерті відкрилася спадщина яку прийняли: [PERSON], як мати померлого; [PERSON], як дружина померлого, [PERSON], як неповнолітній син померлого та неповнолітня [PERSON], донька померлого. Вказане підтверджено дослідженими в судовому засіданні матеріалами спадкової справи, записом акту про народження [PERSON] Частиною 1 статті 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Отже, відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 19 березня 2014 року (справа № 6-9цс14) і 18 червня 2014 року (справа № 6-69цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що [PERSON] знав, оскільки працював разом з ним. Останній був одружений на [PERSON] та вони мають спільну дитину сина [PERSON]. Приблизно останніх п'ять років до дня смерті [PERSON], він з дружиною не проживали разом. Також зазначив, що у спірній квартирі [PERSON] разом з дружиною проживали приблизно півтора роки після народження дитини. Потім коли [PERSON] пішла від [PERSON] (приблизно у 2009 році), останній переїхав та став проживати у своєї матері у с. Волиці. Також зазначив, що зі слів [PERSON] йому відомо, що вказана квартира належить його вітчиму - [PERSON], який через конфлікт з донькою оформив на нього договір дарування. При цьому сам [PERSON] не вважав себе власником квартири, інколи з дозволу [PERSON], міг в ній переночувати. Проживав [PERSON] фактично у с. Волиця, звідки його на роботу часто привозив та відвозив назад [PERSON] Аналогічні пояснення надав допитаний в якості свідка [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою [PERSON] Стосунки з батьком завжди були напружені, оскільки він покинув сім'ю. У 2010 році вона виходила заміж та зателефонувала батькові аби він допоміг матеріально. Він відмовив, пославшись на відсутність коштів, та у зв'язку з цим вони посварилися і вона не запросила його на весілля. Внаслідок цього їх стосунки значно погіршилися, та батько у розмові повідомив, що переписав належну йому квартиру на іншу особу. Також пояснила, що наскільки їй відомо, батько продовжував утримувати цю квартиру, оплачувати комунальні послуги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у селі Волиці Хмельницького району по сусідству з [PERSON], яка проживає по [ADDRESS]. Разом з нею, приблизно з 2009 року проживав її син - [PERSON] З його слів їй відомо, що [PERSON], співмешканець [PERSON], подарував йому квартиру, що розташована у м. Хмельницькому в районі «Озерна» та це дарування було пов'язано з тим, що між [PERSON] та його донькою виник конфлікт і той не хотів аби належна йому квартира дісталася доньці. Також зазначила, що з 2009 року [PERSON] постійно проживав у с. Волиця. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював разом з [PERSON] на залізничному вокзалі, та проживали поруч в одному мікрорайоні на «Озерній» м. Хмельницького. Неодноразово був у останнього в гостях в квартирі по вул. Залізняка. Зі слів [PERSON] вказана квартира належала йому, оскільки була подарована [PERSON] Також зазначив, що приблизно у 2010 -2011 році [PERSON] робив в цій квартирі ремонт (замінював санвузли, сантехніку, облицьовував стіни плиткою). Також зазначив, що окрім [PERSON] в цій квартирі ніхто не жив та останній планував подарувати її своєму сину від шлюбу з [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у будинку [ADDRESS]. У цій квартирі проживали [PERSON] з дружиною [PERSON] та дитиною. Після того як [PERSON] виїхала, в ній залишився проживати [PERSON] Зі слів батьків, яким розповідав [PERSON] вказану квартиру йому подарував [PERSON]; також [PERSON] робив в ній ремонт. У вказаній квартирі завжди проживав [PERSON] Свідок [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони знали [PERSON], певний період працювали з ним на залізничному вокзалі. Останній проживав у [ADDRESS]. Останній вказував, що він є власником цієї квартири, зазначав, що робив в ній ремонт, сплачував комунальні платежі. Згідно довідки ЖЕК №6 від 26.03.2015 року встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають п'ять осіб, в тому числі з 15.03.1990 року [PERSON], який виписаний 25.03.2015 року у зв'язку зі смертю. Відповідно до представленої довідки ТОВ ЖЕО ЖЕД №3 від 09.04.2015 року №449 встановлено, що у [ADDRESS] проживає [PERSON] з 26.05.1994 року. Інших осіб зареєстрованих у вказаній квартирі не має. Також згідно довідки, виданої Малашовецькою сільською радою №789 від 22.12.2015 року вбачається, що [PERSON] проживав з лютого 2009 року до дня смерті [INFO] року у [ADDRESS] З представлених позивачем довідок МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 2988 від 06.04.2015 року, МКП «Хмельницькводоканал» №37 від 06.04.2015 року, ПАТ «Хмельницькгаз» № 36 від 06.04.2015 року та ТОВ ЖЕО ЖЕД-3 від 07.04.2015 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] відкриті особові рахунки та станом на 01.04.2015 рік відсутня заборгованість по сплаті за спожиті комунальні послуги. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що після укладення договору дарування, [PERSON] продовжував користуватися спірною квартирою, яка є його єдиним житлом, самостійно сплачує за комунальні послуги. При цьому факт укладення договору дарування та перехід до [PERSON] права власності на квартиру, не обумовило зміну сторони у договорах про надання житлово-комунальних послуг. Вказане підтверджено долученими позивачем довідками про відсутність заборгованості за спожиті комунальні послуги за особовими рахунками відкритими на ім'я позивача за спірною адресою, і вказані обставини не спростовані відповідачами. Досліджені судом докази у їх сукупності, на переконання суду, свідчать про те, що укладаючи договір дарування своєї квартири, [PERSON] помилявся стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи вказаного правочину, прав та обов'язків сторін, оскільки вважав, що право власності на вказану квартиру він втратить лише після своєї смерті. Посилання відповідача [PERSON] та її представника на те, що [PERSON] як власник користувався спірною квартирою, робив в ній ремонт суд не приймає до уваги оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені. Також, суд не приймає до уваги й посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для пред'явлення даного позову. Так, дійсно оспорюваний правочин був укладений 12.03.2011 року. Разом з тим, як вбачається з обґрунтування позовних вимог та наданих пояснень позивачем, про фактичне порушення його прав він дізнався лише з січня 2015 року, коли помер [PERSON] та виявилося, що його квартира входить до складу спадщини після смерті останнього та він її може втратити.

Outcome: approved