Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на протязі спільного проживання в сторін почали виникати сварки та конфлікти. Сварки виникали на грунті несумісності у сторін поглядів на життя, відсутності взаємної поваги, дружби, взаємодопомоги. Дані обставини спричиняють їй душевні страждання та впливають на психічний стан дітей. В даний час сімя існує формально, сторони шлюбних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства, а тому позивач не бажає надалі залишатися в шлюбі. Крім того, на її утриманні перебувають неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які потребують матеріальної допомоги, а відповідач, що є батьком дітей, ухиляється від надання такої матеріальної допомоги на їх утримання, хоча є особою працездатного віку, не має інших утриманців і за станом здоровя може надавати матеріальну допомогу, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі 800 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Крім того, позивач просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Гуменюк». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю і пояснив, що він згідний на розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів не визнав та пояснив, що він зараз перебуває в місцях позбавлення волі і не має можливості працювати, а тому не одержує жодних доходів, які можна було б використати для сплати аліментів, просить суд в даній частині позову відмовити повністю. Крім того, відповідач пояснив, що в нього на утриманні інших осіб не має і поскаржився на свій стан здоровя. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Так, судом встановлено наступні факти: Шлюб між сторонами зареєстровано 18 травня 2002 року Вербовецькою сільською радою Лановецького району Тернопільської області, актовий запис за №2, згідно свідоцтва про одруження серії І-ИД №007178, виданого 18 травня 2002 року Вербовецькою сільською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.7). В шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ИД №150496, виданого 25 червня 2004 року відділом РАЦС Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області (а.с.10); копією свідоцтва про народження серії 1-ИД №020890, виданого 16 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області (а.с.9), та копією свідоцтва про народження, виданого 07 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області (а.с.8). [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають спільно з позивачем [PERSON] в с.Вербовець, вул.Л. Українки, 14 Лановецького району Тернопільської області та знаходяться на її утриманні. Даний факт підтверджуються [PERSON] обстеження матеріально-побутових умов сімї (а.с.13) та довідкою про склад сімї від 08.07.2016 року №433 (а.с.12). Згідно довідки №598, виданої 26.07.2016 року Управлінням соціального захисту населення Лановецької районної державної адміністрації, [PERSON] перебуває на обліку у відділі соціальних допомог та субсидій і одержує допомогу по догляду за дитиною-інвалідом та отримує надбавку по догляду за дитиною-інвалідом з 28.02.2013 року по 30.09.2016 року (а.с.14). Відповідно до посвідчення серії ААБ №150030, виданого 01 липня 2010 року Лановецьким УПСЗН, [PERSON] отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда, а саме на дочку [PERSON] (а.с.11). Відповідач [PERSON] в даний час відбуває покарання в Менській ВК-91 управління ДПтСУ в Чернігівській області, що підтверджується повідомленням Менської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області від 28.09.2016 року №3746 (а.с.82). В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених стеттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст.181, 183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В силу вимог положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязаний утримувати своїх дітей.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як вбачається із пояснень позивача, наданих нею в судовому засіданні, та матеріалів справи, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є особою працездатного віку, не має інших утриманців і за станом здоровя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дітям не надає, а також враховуючи майнове становище відповідача, який є особою працездатного віку, не має інших утриманців і за станом здоровя може надавати матеріальну допомогу, стан здоровя дітей та відповідача, суд вважає, що позов в даній частині підлягає до часткового задоволення, в зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 04 серпня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, позивачем та представником позивача не наведено, а в судовому засіданні не здобуто доказів, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача, а також можливості сплати останнім аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 800 гривень на кожну дитину. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь держави 551 гривню 20 копійок судового збору. Вирішуючи позов в частині розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що він підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги один до одного, на протязі спільного проживання в сторін почали виникати сварки та конфлікти, в даний час жодних відносин між собою не підтримують, не ведуть спільного господарства, клопотання щодо строку на примирення суду не надавали. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сімя фактично розпалася, зберегти її немає можливості, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь держави 551 гривню 20 копійок судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial