Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Заявник 21 листопада 2018 року звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту проживання разом з особою померлою на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Управління застосування пенсійного законодавства відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №22 Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.2-5). На підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.19). В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що є дружиною [PERSON], померлого [INFO] в м. Донецьку. На момент смерті чоловіка заявник проживала разом із ним за адресою: [ADDRESS]. Встановлення факту спільного проживання разом із померлим чоловіком та ведення із ним спільного господарства необхідно заявнику для призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника в органах управління Пенсійного фонду України, у зв'язку із чим, вона вимушена була звернутися до суду із даною заявою. Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування своєї заяви, заявник просить суд встановити юридичний факт спільного проживання та ведення спільного господарства на момент смерті чоловіка - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] на тимчасово окупованій території України. Учасники справи про день. час та місце судового розгляду повідомлялись належним відповідно до ст.ст. 128-129 ЦПК України. Заявник до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги заяви підтримує та просить задовольнити (а.с.28). Заінтересована особа в особі свого представника за довіреністю - Єпіхіної Т.В., до суду надала письмові пояснення та клопотання, в яких просить справу розглядати без участі представника, відповідно до діючого законодавства (а.с.24,26). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сім'ю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO] (а.с.9). Із відмітки в паспорті заявника вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (з.а.с.6). Згідно довідок №1204001227 від 25.11.2014 року та №1204000279 від 10.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, адреса їх фактичного проживання зазначена як [ADDRESS] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер (а.с.10). Заявник зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка, але їй було відмовлено, оскільки не надано довідки про сумісне проживання з годувальником по день його смерті (а.с.11). Відповідно до частини першої ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (пункт 5 частини першої ст. 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга ст. 315 ЦПК України). Зі змісту вказаної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до частини другої, четвертої ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини першої, другої ст. 36 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування, згідно з положеннями абзацу другого частини першої статті 36 вказаного Закону. За пунктом першим частини другої статті 36 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України, до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Згідно п. 2.11 Постанови Пенсійного фонду України № 22-1, 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), за документ що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї , приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку». Відповідно до пп. «ж» п. 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами та доповненнями), до заяви про призначення пенсії за втратою годувальника подається документ про перебування членів сім'ї на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. За документ який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї для призначення пенсії за втратою годувальника приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування, про що свідчить п. 18 зазначеного Порядку... Довідка має підтверджувати факт перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування, або факт спільного проживання з годувальником на момент його смерті. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявником не надано суду достатніх, достовірних та належних доказів того, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка, проживала із ним постійно за адресою: [ADDRESS], вела із ним спільне господарство , у зв'язку з чим, вимоги заявника є необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховуючи положення ч.7 ст.294 ЦПК України, приходить висновку, що сплачений заявницею судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed