Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

До суду звернулася позивачка з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю). В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (пай [NUMBER]) площею 4,360 га, розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належну йому земельну ділянку площею 4,360 га, розташовану на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ДП № 012015, виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 29.03.2002 року, заповів позивачеві. Таким чином позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Відповідно до діючого законодавства позивачка звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом після смерті батька, однак нотаріусом постановою від 05.05.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тобто через те, що земельній ділянці не присвоєний кадастровий номер. Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру № 106 від 14.04.2014 року у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості та кадастровий номер вказаній земельній ділянці не присвоєно. Земельна ділянка була передана [PERSON] на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації № 120-р від 28.03.2002 року і відповідно на підтвердження права власності йому було видано 29.03.2002 року Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 012015. Закон України «Про Державний земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011 року, тобто вже після отримання [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю. Внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» відомості про формування земельної ділянки та присвоїти їй кадастровий номер можливо лише за заявою власника. Проте [PERSON], який є власником вказаної земельної ділянки вже помер, а тому відповідно і здійснити таку державну реєстрацію земельної ділянки та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку неможливо. Однак незважаючи на те, що земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, [PERSON] був належним власником цієї земельної ділянки, і його право власності належним чином зареєстровано та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. Позивач стверджує, що від спадщини у вигляді земельної ділянки позивач не відмовлялася, фактично її прийняла, оскільки отримує орендну плату, проте через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не може оформити спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного, ст.ст.328, 1216-1218, 1225, 1268 ЦК України позивачка просить визнати за нею, як спадкоємцем за заповітом, право власності на земельну ділянку (пай №74) площею 4,360 га, розташовану на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ДП № 012015, виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 29.03.2002 року, [PERSON], який помер [INFO]. Позивач в судове засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач надав заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа по справі Управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області в судове засідання представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши надані позивачкою докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (пай [NUMBER]) площею 4,360 га, розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.11.2013 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.02.1965 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.03.1982 року, яким підтверджується зміна прізвища позивача, копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 012015 від 29.03.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за Пп №9486. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належну йому земельну ділянку площею 4,360 га, розташовану на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ДП № 012015 виданого Петропавлівською райдержадміністрацією 29.03.2002 року заповів [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заповіту від 27.03.2007 року посвідченого секретарем Самарської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 27. Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Спадкоємців, які б мали відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, оскільки зазначених у цій статті осіб серед родичів спадкодавця немає. Відповідно до діючого законодавства позивачка 14.04.2014 року звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом після смерті батька, була заведена спадкова справа, що підтвержується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, однак нотаріусом постановою від 05.05.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тобто через те, що земельній ділянці не присвоєний кадастровий номер. Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру № 106 від 14.04.2014 року у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості та кадастровий номер вказаній земельній ділянці не присвоєно. Земельна ділянка була передана [PERSON] на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації № 120-р від 28.03.2002 року і відповідно на підтвердження права власності йому було видано 29.03.2002 року Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 012015, зареєстрований в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за Пп №9486. Закон України «Про Державний земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011 року, тобто вже після отримання [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Таким чином, внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» відомості про формування земельної ділянки та присвоїти їй кадастровий номер можливо лише за заявою власника. Проте [PERSON], який є власником вказаної земельної ділянки вже помер, а тому відповідно і здійснити такі дії відносно земельної ділянки та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку неможливо. Однак, незважаючи на те, що земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, [PERSON] був належним власником цієї земельної ділянки, і його право власності належним чином зареєстровано та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів актів на право приватної власності на землю. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу 14.04.2014 року, у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, проте через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цю земельну ділянку і вона не може оформити спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника. Вищевказані факти не спростовано відповідачем по справі. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved