Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Заступник прокурора області в інтересах держави в особі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» у м.Вінниці звернувся до суду з позовом до ТОВ «Оспром», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивував тим, що 30.05.2007 року між АКБ «Трансбанк» та ТОВ «Оспром» було укладено кредитний договір № 74309К6/151109К29/2088, а також додаткові угоди №1 від 17.08.2007 року, № 2 від 10.03.2009 року та № 3 від 07.04.2009 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Трансбанк» та позичальником було укладено іпотечний договір №74307З1/151109З94 від 30.05.2007 року, а також був укладений договір іпотеки №74307З2/151109З93 від 30.05.2007 року з [PERSON] 08.07.2009 року між АКБ «Трансбанк» та АТ «Укрексімбанк» було укладено договір відступлення прав вимоги по зазначеному кредитному договору, а також договори відступлення прав по договорам іпотеки. Сторонами договорів вносили зміни до вказаного договору та договорів іпотеки. Крім того, для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між АТ «Укрексімбанк» та [PERSON] 07.09.2009 року укладено договір поруки № 74309Р5 та 11.03.2010 року додаткову угоду № 74309Р5-1 до нього. Згідно умов кредитного договору ТОВ «Оспром» було відкрито кредитну лінію з лімітом в розмірі 5 000 000,00 грн., строком погашення до 28.09.2011 року та щомісячною сплатою процентів. ТОВ «Оспром» отримало кредит в сумі 4 000 000,00 грн., однак належним чином взяті на себе зобов'язання не виконало, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 09.10.2012 року становить 6 715 801,25 грн., з яких: 4 000 000,00 грн. - основний борг, 1 727 013, 15 грн. - відсотки, 18 225,00 грн. - комісія за управління кредитом, 970 563,10 грн. - пеня, яку з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.10.2012 (а.с.143 т.1), і просив солідарно стягнути з відповідачів. Заочним рішенням Вінницького міського суд Вінницької області від 09 квітня 2013 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідачів ТОВ «Оспром» та [PERSON] заборгованість в розмірі 6 715 801,25 грн., в решті вимог - відмовлено (т.2 а.с.15-16). Ухвалою Вінницького міського суд Вінницької області від 21 травня 2013 року дане заочне рішення скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги до [PERSON] залишені без розгляду. Надалі позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та завою від 12 лютого 2014 року (а.с.199-201 т.2), прийнятою до розгляду ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року (без винесення окремого процесуального документа), просив стягнути солідарно з ТОВ «Оспром» та [PERSON] заборгованість в розмірі 9 032 668,31 грн., з яких: 4 000 000,00 грн. - основний борг, 2 850 260,36 грн. - відсотки, 11 325,00 грн. - комісія за управління кредитом, 2171 082,95 грн. - пеня. В судовому засіданні прокурор та представник позивача позов підтримали на підставах викладених в ньому та письмових поясненнях, наданих додатково, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], він же представник ТОВ «Оспром», та представники ТОВ «Оспром» за довіреністю - [PERSON], [PERSON] - в судовому засіданні заперечували щодо вказаного позову, мотивуючи безпідставністю вимог щодо стягнення з відповідача відсотків, комісії, пені за несплату відсотків та комісії з огляду на положення ст.613 ЦК України та невиконання банком своїх зобов'язань, що зумовило невиконання позичальником своїх зобов'язань. При цьому вказували на безпідставність збільшення розміру відсотків та неврахування позивачем при нарахуванні заборгованості положень ст.252 ЦК України та ст.232 ГК України, а також на безпідставність вимог до поручителя внаслідок припинення поруки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 252, 253, 526, 530, 546, 549, 553-559, 610-611, 625, 629, 631,1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.232 ГК України. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 30.05.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Трансбанк» та ТОВ «Оспром» було укладено кредитний договір №2088/151109К29, а також Додаткові угоди №1 від 17.08.2007 року, № 2 від 10.03.2009 року та № 3 від 07.04.2009 року (т.1, а.с.18-25). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Трансбанк» та позичальником було укладено договір іпотеки від 30.05.2007 року з додатковою угодою від 17.08.2007 року за якими нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Привокзальна, 40, є забезпеченням повернення вказаного кредиту (т.1, а.с.53-56). Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Трансбанк» та [PERSON] 30.05.2007 року був укладений договір іпотеки з додатковою угодою від 17.08.2007 року, відповідно до якого забезпеченням повернення кредиту є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №292 по вул.І.Богуна в м.Вінниці, що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право приватної власності на будівлі № 1488 від 06.05.2003 року, та земельна ділянка за вказаною адресою, на якій розташований цей житловий будинок, площею 0,10 га, що належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ВН № 11270 від 20.03.2003 року (т.1, а.с.88-91). 08 липня 2009 року між АКБ «Трансбанк» та АТ «Укрексімбанк» було укладено договір відступлення прав вимоги по зазначеному кредитному договору на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (т.1, ст.57-61, т.2 ст.11), а також договір відступлення прав за договором іпотеки від 30.07.2007 року, укладеним між АКБ «Трансбанк» та ТОВ «Оспром» (т.1, а.с.57) та договір відступлення прав за договором іпотеки від 30.05.2007 року, укладеним між АКБ «Трансбанк» та [PERSON] (т.1, а.с.92). В подальшому між ТОВ «Оспром» та ПАТ «Укрексімбанк» укладені додаткові угоди до кредитного договору: Додаткова угода № 151109К29/2088-1 від 30.06.2009 року, Додаткова угода № 74309К6/151109К29/2088-2 від 07.09.2009 року (кредитний договір, викладений в новій редакції), Додатковий договір № 74309К6/151109К29/2088-3 від 04.12.2009 року, Додатковий договір № 74309К6/151109К29/ 2088-4 від 22.01.2010 року, Додатковий договір № 74309К6/ 151109К29/2088-5 від 11.03.2010 року, Додатковий договір №74309К6/151109К29/2088-6 від 06.08.2010 року, Додатковий договір № 74309К6/151109К29/2088-7 від 30.09.2010 року, Додатковий договір № 74309К6/151109К29/2088-8 від 05.11.2010 року, Додатковий договір № 74309К6/151109К29/2088-9 від 28.02.2011 року (т.1, а.с.26-48). Зміни вносилися і до договорів іпотек (т.1 а.с.58, 93-96). Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 07.09.2009 року між АТ «Укрексімбанк» та [PERSON] укладений договір поруки № 74309Р5 з додатковим договором № 74309Р5-1 від 11.03.2010 року (а.с.104-107т.1), відповідно до яких поручитель зобов'язувався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Згідно умов кредитного договору ТОВ «Оспром» було відкрито кредитну лінію з лімітом в розмірі 5 000 000,00 грн., строком погашення до 28.09.2011 року та щомісячною сплатою відсотків. Відповідно до п.3.2.9. договору за прострочення платежів за цим договором встановлюється пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. ТОВ «Оспром» отримало кредит в сумі 4 000000,00 грн.: 3655 000,00 грн. - перший транш та 345 000 грн. - другий транш (відповідно до заявок на переказ кредитних коштів №5 від 28.09.2009 року, №4 від 15.09.2009 року, №1 від 09.09.2009 року). За умовами договору позичальник зобов'язувався погасити кредит в строк визначений умовами договору, згідно з графіком надання та погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника; сплачувати проценти у розмірі, в строки та на умовах, визначених договором; сплачувати комісію за управління кредитом в розмірах та в строки, визначені договором; у разі невиконання зобов'язань сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у гривнях. Відповідач ТОВ «Оспром» належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав. Позивач зазначає, що в результаті порушення позичальником взятих на себе зобов'язань сума заборгованості станом на 29.05.2013 року становить 7781 782,83 грн., з яких: 4 000 000,00 грн. - основний борг, 2214 981,20 грн. - відсотки, 23 475,00 грн. - комісія за управління кредитом, 1 543 326,63 грн. - пеня (заява про збільшення позовних вимог від 30.05.2013 року ( а.с.84-85 т.2). Відповідач ТОВ «Оспром» не погоджуючись з вказаною суму заборгованості заявив клопотання про проведення експертизи, яка була призначена ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2013 року. За висновком здійсненої у справі судової економічної експертизи від 29.08.2014 року №315/14-21, проведеної Вінницьким відділенням КНДІСЕ, сума заборгованості станом на 29.05.2013 року становить 6 677 008,14 грн., з яких: 4 000 000,00 грн. - основний борг, 2201 425,60 грн. - відсотки, 17367,78 грн. - комісія за управління кредитом, 458 214,76 грн. - пеня (а.с.1-48 т.3). При цьому, допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] звернула увагу, що нею не враховувалося збільшення процентної ставки, нарахування комісії здійснено на ліміт заборгованості. Однак погодилася, що комісія повинна нараховуватися на ліміт кредитної лінії, як-то визначено умовами договору та здійснено позивачем. Разом з тим, зазначала про неврахуванням позивачем положень ст.232 ГК України щодо строків нарахування пені. Надалі позивач, збільшивши позовні вимоги, зазначив, що станом 12.02.2014 року розмір заборгованості становить 9 032 668,31 грн., з яких: 4 000 000,00 грн. - основний борг, 2 850 260,36 грн. - відсотки, 11 325,00 грн. - комісія за управління кредитом, 2 171 082,95 грн. - пеня, яку і просив солідарно стягнути з відповідачів (а.с.199-201 т.2). Додатково клопотання про призначення експертизи не заявлено. Суд, визначаючись щодо заявлених вимог, приходить до висновку, що позичальник неналежним чином виконував зобов'язання, існує порушення прав позивача, яке підлягає відновленню. При цьому, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд враховує, що заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4 000 000,00 грн. сторонами визнається, не оспорюється, а тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню. Щодо стягнення заборгованості по відсотках в розмірі 2 850 260,36 грн., то слід зазначити, що згідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як вбачається кредит надався по 28 вересня 2011 року включно, що і являється датою погашення кредиту та строком дії договору. Визначення про дію договору до повного виконання зобов'язань не відповідає положенням ст.252 ЦК України. Згідно ч.ч.1, 2 ст.509 ЦПК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зі змісту ч.2 ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язання є договори та інші правочини. Таким чином, зобов'язання є більш ширшим поняттям ніж договір, а останній являється лише однією із підстав виникнення зобов'язання. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зі змісту вказаних норм вбачається, що нарахування банком відсотків за користування кредитом по даному договору можливе лише за період його дії, оскільки це є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконувати обов'язки по договору, а нарахування відсотків після закінчення строку його дії ним не передбачено та суперечить ст.631 ЦК України. Разом з тим, зобов'язання по цьому договору по поверненню кредиту, відсотків та інших платежів, нарахованих за період дії договору, не припинилось і підлягає виконанню. Закінчення строку договору не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання умов договору, в тому числі передбаченої ст.625 ЦК України. З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом нарахованих банком після закінчення строку дії договору 28 вересня 2011 року необхідно відмовити. Виходячи з розрахунку наданого позивачем, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає саме сума 879 974,22 грн. (сума визначена на момент закінчення договору). При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про безпідставне підвищення розміру відсотків в період дії договору, зважаючи на положення п.3.2.5 договору, яка передбачає збільшення процентної ставки по обом траншам позичальника на 2% за умови невиконання зобов'язань, визначених п.5.1.3.6. кредитного договору, а саме щодо спрямування позичальником на поточні рахунки позичальника в АТ «Укрексімбанку» загальних щомісячних потоків у розмірі не менше 80%. Факт невиконання позичальником своїх зобов'язань підтверджується розпорядженням від 30 червня 2011 року, випискою по рахунку та службовою запискою ( а.с.245 т.1, а.с.5-10 т.2, а.с.112 т.3). Натомість, відповідач доказів в підтвердження своїх заперечень не надав. Щодо заперечень відповідача з посиланнями на положення ст.613 ЦК України про безпідставність нарахування відсотків в період коли банк не виконав вимогу позичальника про отримання траншу в розмірі 1 000 000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Наразі, суд бере до уваги заперечення позивача, що 07.09.2009 року за взаємною згодою банку та позичальника ТОВ «Оспром» була укладена додаткова угода №74309К6/ 151109К29\\2088-2 до Кредитного договору, відповідно до якої Банк прийняв на себе зобов'язання на умовах невідновлювальної відкличної кредитної лінії надати додатково до вже отриманих ТОВ «Оспром» коштів в сумі 3 655,00 тис. грн. додатковий транш в сумі 345,00 тис.грн. При цьому сторони визначили, що до кінця терміну кредиту розмір заборгованості не повинен був перевищувати 4 млн.грн. Крім того, сторони за взаємною згодою надалі визначали додаткові зобов'язання, зокрема щодо оформлення земельних ділянок, збільшення розміру забезпечення. Наразі вказані зобов'язання позичальником не були виконанні. Доказів протилежного відповідач не надав. В той же час, відповідно до умов договору Банк за власною ініціативою та з одночасним інформуванням позичальника може зупинити чи відмінити надання позичальнику кредиту у випадках, коли надані для здійснення платежів документи не відповідають вимогам чинного законодавства України або не погоджені з Банком чи Позичальник не дотримується Графіка надання та погашення кредиту; чи Позичальник має прострочену заборгованість за будь-якими укладеними ним з Банком угодами ( п.3.3.3 договору); за своєю власною ініціативою Банк може припинити надання Кредиту, якщо виникла і триває Подія невиконання зобов'язань згідно зі ст.6 цього Договору (зокрема: позичальник не сплатив у строк платежі з погашення Кредиту чи будь-яку суму, належну до сплати згідно з цим Договором, або не виконав будь-які інші умови та/або зобов'язання за цим Договором (п.6.1.1.); погіршився фінансовий стан Позичальника або стався інший несприятливий збіг обставин, що з точки зору Банка не сприятиме спроможності Позичальника виконати будь-яке із визначених положеннями Кредитного договору зобов'язань (п.6.1.5); існує достовірна інформація про те, що зобов'язання за цим Договором не забезпечені або забезпечені не в повному обсязі, як це визначено умовами Кредитного договору (п.п.д) п.6.1.7); Позичальником не надано інформацію та документи, що її підтверджують, надання яких передбачається цим Договором (п.6.1.8)). (п.3.3.4 договору). До того ж, згідно з п.3.3.6 договору, банк за своєю власною ініціативою може у будь-який час та без будь-яких пояснень припинити надання Кредиту, або будь-якої частини Кредиту, письмово повідомивши про це Позичальника. Таким чином, ненадання позичальнику траншу в розмірі 1000 000,00 грн. мало місце відповідно до умов договору, що спростовує твердження ТОВ «Оспром» про наявність в діях банку, як кредитора, ознак прострочення зобов'язань, відповідно до положень ст.613 ЦК України. Щодо стягнення комісії в розмірі 11 325,00 грн., то суд вважає вказану суму обґрунтованою. При цьому суд звертає увагу, що вказана сума розрахована, виходячи із ліміту кредитної лінії, з чим також погодився і експерт, та відповідно до положень п.4.1.1. договору, тому вказана сума підлягає стягненню. Щодо заперечень відповідача з цього приводу, то як вбачається вказані заперечення обґрунтовуються саме положеннями ст.613 ЦК України, яка не приймається судом до уваги з огляду на викладене вище. До того ж суд звертає увагу, що положення цієї статі визначали несплату процентів, а не комісії, яка має іншу правову природу. Щодо стягнення суми штрафних санкцій, то суд враховує положення ст.232 ГК України, відповідно до яких, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Відтак, вказана норма визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України. Відповідно до положень ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому суд приймає до уваги заперечення відповідача, що положення п. 7.2 договору, відповідно до яких пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, визначає механізм нарахування пені, а не встановлює її строк нарахування. Строк же встановлений ст.232 ГК України. При цьому суд враховує, що відповідний висновок про строк нарахування пені за невиконання зобов'язань позичальником та неврахування позивачем положень ст.232 ГК України також зроблений і експертизою. Тому, враховуючи, встановлений судом розмір заборгованості, яка підлягають стягненню, строк нарахування штрафних санкції (6 місяців) та графік здійснення розрахунків позичальником, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає пеня в розмірі 626 078,35 грн., з яких: 557 002,78 грн. - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту, 68 197,91 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, 877,66 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії. При цьому суд бере до уваги твердження відповідача щодо цього. Разом з тим, зауважує, що при розрахунку пені за прострочення тіла кредиту, суд враховує, що погашення кредиту повинно було здійснюватися згідно з графіком (245 тис.грн., 510 тис.грн, 665 тис.грн., 820 тис.грн., 950 тис.грн), тому пеня нараховується на кожен цей прострочений платіж, а з 29.09.2011 року простроченою сумою є вся сума - 4 млн. грн., тому і на вказану суму, а не тільки на платежі згідно з графіком, здійснюється нарахування пені. Пеня обраховується за 180 днів та з врахуванням ставки НБУ і становитиме в цілому по тілу кредиту 557 002,78 грн. ((245 тис.грн х15,5%/100:360х180)+(510 тис. грн х15,5%/100:360х180)+(665 тис. грн х15,5%/100:360х180)+ (820 тис. грн х15,5%/100:360х180)+(950 тис. грн х15,5%/100:360х180)+(4млн. грн х 15,5% / 100 : 360 х 176)+(4 млн. грн х15,0%/100:360х4)). В іншому (щодо сум пені по відсотках та пені по комісії, які обраховані із даних позивача з врахуванням щомісячного платежу, діючої на той час ставки НБУ, строків звернення до суду та за 180 днів) суд погоджується з твердженнями відповідача, які відповідають і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в справі №3-61гс12. Щодо стягнення визначеної суми заборгованості солідарно з поручителя, яким є [PERSON] відповідно до договору поруки № 74309Р5 від 07.09.2009 року, то суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, суд відмічає, що договір поруки № 74309Р5 від 07.09.2009 року містить положення про дію договору до повного виконання основного зобов'язання (а.с.106 т.1), що не може розглядатися як встановлення строку поруки, оскільки не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, тому в данному випадку є підстави для застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 28 вересня 2011 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 29 вересня 2011 року, протягом наступних шести місяців. Позивач же звернувся з позовом 10 травня 2012 року. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки, в даному випадку 6 місяців. При цьому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Даний висновок суду відповідає Правовому висновку, висловленому Верховний Судом України в справі №6-6цс14 від 17.09.2014 року. Тому позов в частині стягнення заборгованості з поручителя задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Оспром» на користь держави 3219,0 грн. судового збору (розмір визначений судом з урахуванням строку звернення до суду). На підставі викладеного,

Outcome: partial