Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою 26 листопада 1974 року за реєстровим №1293 право власності на житловий будинок №79 (бувш.63) по вулиці Лісова в смт Ставище Ставищенського району Київської області було зареєстроване Білоцерківським МБТІ за [PERSON]. 8 березня 2010 року в місті Київ померла його мати [PERSON]. Він прийняв спадщину після її смерті, подавши до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Вказаний будинок загальною площею 49,8 кв. метри, житловою площею 13,5 кв. метри розташований на земельній ділянці розміром 0,52 га, яка не приватизована. Оригінал вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом був втрачений, про що зроблене відповідне оголошення в газеті «Сільські обрії». На його звернення до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, нотаріус видала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документа. Відсутність у нього документа, що посвідчує право, позбавляє його можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. Вважає, що [PERSON] за життя набула права власності на вищевказаний житловий будинок, його державна реєстрація була здійснена згідно діючого на той час законодавства, а тому це право в силу статті 1218 Цивільного Кодексу України (16.01.2003 року) увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 08 березня 2010 року внаслідок смерті останньої. Позивач просить визнати за ним право на спадщину за законом після смерті 18 березня 2010 року матері [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не прибув, до суду селищна рада подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у відсутність представника селищної ради. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, до суду подала заяву, відповідно дол якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, справу просить розглядати у її відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши заяви відповідача [PERSON] селищної ради про визнання позову, третьої особи [PERSON], та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою 26 листопада 1974 року за реєстровим № 1293 право власності на житловий будинок № 79 (бувш.63) по вулиці Лісова в смт Ставище Ставищенського району Київської області було зареєстроване Білоцерківським МБТІ за [PERSON] (кн. № 1 реєстровий № 137) (а. с. 11, 69-71). Оригінал вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом був втрачений, про що зроблене відповідне оголошення в газеті «Сільські обрії». Вищевказаний будинок загальною площею 49,8 кв. метри житловою площею 13,5 кв. метри розташований на земельній ділянці розміром 0,52 га, яка не приватизована (а. с. 13). Інветаризаційна вартість будинку становить 23331 грн. (а. с. 14-16). 08 березня 2010 року в місті Київ померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті спадщину за законом прийняв позивач відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261, 1269, 1270 ЦК України, подавши в 6-тимісячний термін заяву про прийняття спадщини до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Нотаріус вказаної нотаріальної контори на звернення позивача у відповідності до статті 49 Закону України «Про нотаріат» видала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документа. (а. с. 44-66). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1,4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон № 1952-IV) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки, як встановлено судом, житловий будинок належав спадкодавиці [PERSON] на праві власності на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, що було втрачено, після смерті 8 березня 2010 року [PERSON] спадщину за законом на вказаний житловий будинок набув її син [PERSON], прийнявши в установленому законом порядку спадщину, і оскільки відповідачем [PERSON] селищною радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] селищна рада до предявлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved