Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Заявник 17 лютого 2020 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси та просила видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , на строк у шість місяців та покласти на нього обов`язків: 1. Заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] ; 2. Обмежити спілкування [PERSON] з постраждалою [PERSON] ; 3. Заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж 300 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] ; 4. Заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 5. Заборонити [PERSON] вести телефонні переговори постраждалою особою [PERSON] або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 6. Заборонити [PERSON] користуватись майном за адресою [ADDRESS] , що є об`єктом права власності [PERSON] . В обґрунтування заяви вказано, що кривдник є її чоловіком, він є наркозалежною особою та перебуває на обліку у психіатричній установі. Органами Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис серії АА №064985 від 11.07.2020 в якому зазначено, що [PERSON] 11.07.2020 о 09:30 год. прийшов додому і почав словесно ображати і погрожувати фізичною розправою, вчинив фізичне насильство відносно заявниці [PERSON] ..Указаним терміновим заборонним приписом [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою строком на 5 днів. Проте, 12.07.2020 [PERSON] порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА №064985 від 11.07.2020 року, у зв`язку з чим Органами Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис серії АА №064986, згідно якого вказано, що [PERSON] 12.07.2020 о 19:30 год. прийшов додому і почав словесно ображати погрожувати фізичною розправою, вчинив фізичне насильство відносно заявниці [PERSON] .. Вказаним терміновим заборонним приписом [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Заявниця переконана, що [PERSON] може вчинити повторне насильство та вірогідність настання тяжких наслідків для неї є високою. За викладених обставин заявниця просила застосувати до чоловіка обмежувальний припис. Ухвалою суду від 21.07.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 22.07.2020 року. У судовому засіданні 22.07.2020 року була присутня заявниця, яка подану заяву підтримала та просила задовольнити, посилаючись на те, що у шлюбі з зацікавленою особою - [PERSON] перебуває 25 років. Він є наркозалежною особою та потребує лікування, проте добровільно лікуватись не бажає. Пояснила, що 11.07.2020 року він просив у неї кошти та вона відмовила, у відповідь чого були з його сторони побої, він затиснув її голову поміж своїх ніг та наклонив до полу та наносив удари по голові та по шиї. Того вечора вона подзвонила своєму сину, та в цей момент він також вчиняв фізичне насилля щодо неї, і вона просила приїхати сина на допомогу, який приїхав та виклав поліцію и працівниками поліції було складено обмежувальний припис на 5 діб. Між тим, чоловік порушив умови цього припису та у присутності друга сина - [PERSON] її чоловік - [PERSON] почав виносити речі з дому. Тоді вона разом [PERSON] пішла до поліції та написала заяву про крадіжку та коли вони повернулись додому прийшов її чоловік, який почав стискати її руки, що причинило їй сильний біль, тому вона була змушена укусити чоловіка щоб той попустив руки, потім він ударив її ліктем у грудну клітину. Після чого вона знову викликала поліцію та знову було виписано припис на 5 днів. У подальшому її чоловік прийшов додому 18.07.2020 року, у стані алкогольного сп`яніння, та почав давити на неї морально, постійно погрожуючи. Вказувала, що її чоловік постійно їй погрожує побиттям, якщо вона не буде давати йому гроші, каже, що забезпечить собі алібі та буде бити так, щоб не залишилось слідів. Вказувала, що в 2010 році [PERSON] було засуджено за розбій та тоді їй стало відомо, що чоловік стоїть на обліку в психдиспансері. Також зазначила, що приписи ним було порушено. Також до суду з`явився [PERSON] , якого за згодою заявниці, суд допустив до участі у справі. Зацікавлена особа [PERSON] у судовому засіданні посилався на те, що не вживає наркотики та не є залежною особою. При цьому не заперечував, що стоїть на обліку в диспансері на Ак. Воробйова, 9 та не вживає наркотиків і не є залежною особою, проте дійсно зараз не працює. Зазначав, що 11 липня 2020 року він лише відштовхнув свою дружина та може випадково ударив її у грудину.. При цьому не заперечував, що відносно нього видавались обмежувальні приписи. Так зазначив що не бажає лікуватися на пропозицію сина, нехай останній ліпше надасть кошти їм на їжу. Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, свідка, дійшов наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що заявниця з 19 червня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.06.2004 року. Сторони проживають за адресою [ADDRESS] , власниками якої є на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2004 року. Відносно [PERSON] органами Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис серії АА №064985 від 11.07.2020 в якому зазначено, що [PERSON] 11.07.2020 о 09:30 год. прийшов додому і почав словесно ображати і погрожувати [PERSON] фізичною розправою, вчинив фізичне насильство відносно заявниці [PERSON] .. Указаним терміновим заборонним приписом [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою строком на 5 днів. Проте, 12.07.2020 [PERSON] порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА №064985 від 11.07.2020 року, у зв`язку з чим Органами Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис серії АА №064986, згідно якого вказано, що [PERSON] 12.07.2020 о 19:30 год. прийшов додому і почав словесно ображати погрожувати фізичною розправою, вчинив фізичне насильство відносно заявниці [PERSON] .. Вказаним терміновим заборонним приписом [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Між тим, згідно пояснень заявниці, що не спростовано зацікавленою особою, [PERSON] , повернувшись додому 18.07.2020 року, почав психологічно тиснути на дружина та погрожувати, що у наступному їй ніхто не допоможе. За згодою присутніх у судовому засіданні осіб надав пояснення як свідок син сторін - [PERSON] , який пояснив, що він мешкає окремо від батьків з 2016 року, оскільки у квартирі постійно тхне якимись розчинами, та він в 2016р випадково в кухні бачив свого батька, коли той вживав наркотики. Спочатку батько намагався це скривати, проте потім і його перестав соромитися, на будь-які прохання та вмовлення з приводу лікування не реагує. Тому свідок почав мешкати окремо та протягом усіх років все це продовжувалось, проте він хоча б не бив мати. Свідок зазначив, що мати втратила роботу через карантин та він (свідок) через свого друга передав їй гроші на проживання, бо батько у неї також постійно вимагає грошей. 11 липня 2020 року також за його проханням його друг [PERSON] відвіз матері гроші та коли був у них вдома повернувся [PERSON] .. З телефонної розмови із батьком в той момент свідку стало зрозуміло, що останній є неадекватним та може вчинити насилля, тому попросив друга терміново з квартири піти.. Через півгодини до нього подзвонила мати в істериці та просила про допомогу, кричала, що батько її б`є. Тоді свідок разом із другом [PERSON] відразу поїхали до будинку батьків, викликавши при цьому поліцію. Працівники поліції приїхали хв.. через 40 та забрали батька до відділення. З розмови із матір`ю свідку стало відомо, що коли батько повернувся того вечора додому став погрожувати матері, що вже їй більше ніхто не допоможе. Вказував, що батьку виписували два приписи. Другого разу, коли мати виявила, що батько почав виносити із квартири речі, та викликала поліцію. Зазначав, що всім сусідам відомо про те, що [PERSON] вживає наркотики та постійно морально та психологічно тисне на дружину (мати свідка). Вказував, що його мати дійсно боїться за власне життя і він також хвилюється за її безпеку. Також із матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2010 року відносно [PERSON] було винесено вирок, яким останнього було визнано винним за злочин, передбачений ст. 187 ч.1 КК України, та притягнуто його до відповідальності у вигляді трьох років позбавлення волі. Вирішуючи справу суд виходить із наступного. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18, у постанові від 04.12.2019 по справі № 607/10122/19). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на встановлені судом обставини, пояснень присутніх у судовому засіданні осіб, оскільки [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій її чоловіка - [PERSON] та застосування до неї фізичного насилля, суд погоджується з доводами заявниці щодо наявності психологічного та фізичного насильства, яке чинить її чоловік, а отже заявниця, як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Викладене не спростовано зацікавленою особою. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, зокрема, що держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку про необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 05.12.2003 року, що мешкає за адресою [ADDRESS] , строком на два місяці, до 22.09.2020 року, у визначені заявницею способи. Зважаючи на те, що цей строк буде є достатнім із наданням зацікавленій особі можливості виправитися . Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial