Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

До суду надійшла зазначена позовна заява яка обґрунтована тим, що 28.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в сумі 2000 доларів США, що на день подання позовної заяви (за офіційним курсом НБУ за 1 долар - 28,11 грн.) становить 56220 (п'ятдесят шість тисяч двісті двадцять) гривень. Згідно розписки від 28.05.2013 року [PERSON] була зобов'язана повернути позику у травні 2014 року. Позивач зазначає, що він свої обов'язки за вищевказаним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, передбаченому договором. Натомість відповідач свої зобов'язання щодо повернення боргу не виконав. Станом на день подачі позову заборгованість складає 56220 гривень. 09.11.2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі за правилами загального провадження, з призначенням підготовчого засідання. Зазначеною ухвалою відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Матеріали справи містять відомості про отримання [PERSON] ухвали від 09.11.2018 року, копії позовної з додатками та судової повістки на 19 грудня 2018 року. У встановлений судом строк відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, причини неподання відзиву суду також не повідомлені. 19.12.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат [PERSON] подав клопотання, в якому він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував та просив слухати справу у відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилась. Про причини неявки суд не повідомила. Згідно чч.1,2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Зважаючи на встановлені ЦПК України процесуальні обмеження часу розгляду справи по суті, суд дійшов до висновку, що відповідач будучи обізнаним про знаходження відповідної позовної заяви на розгляді Ленінського районного суду м.Харкова на власний розсуд не скористалась своїм правом на участь у розгляді своєї справи та подачу відзиву на позовну заяву, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Оскільки в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 2000 доларів США підтверджується її особистим підписом наявним у розписці від 28.05.2013 року, яка наявна в матеріалах справи. Згідно зазначеної розписки грошові кошти повинні були бути повернуті у травні 2014 року. Станом на 31.01.2019 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за договором позики у загальному розмірі 2000 доларів США. Таким чином відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконала. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов'язань з повернення позики в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. З огляду на наведене, приймаючи до уваги порушення виконання [PERSON] зобов'язань за договором позики, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання цих зобов'язань на момент розгляду справи, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 2000 доларів США, що на момент подачі позовної заяви становить 56220 гривень (за офіційним курсом НБУ за 1 долар - 28,11 грн.). В той же час, необхідно зазначити, що станом на день ухвалення судового рішення 2000 доларів США еквівалентно 55500 грн. за курсом 27.75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.01.2019 року, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704,8 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial