Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У позовній заяві позивач вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 25 липня 2009 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільним подружнім життям вони проживали до червня 2017 року. На даний час їхня сімя розпалася, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. За час проживання окремо [PERSON] припинив надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина, тому вона звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги позивача визнає та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіхвидів його заробітку на утримання сина. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-КЕ № 057401, видане Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавській області. Згідно свідоцтва про народження, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є[PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки виконавчого комітету Веприцької сільської ради № 1155 від 07.09.2017, позивач [PERSON] проживає [INFO] разом з сином [PERSON], [INFO]. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітнього [PERSON], добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча є працездатним та має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав, які б унеможливлювали надання [PERSON] матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, у розмірі визначеному позивачем та на який погоджується відповідач, немає. Суд, враховуючи, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дитини, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача підлягають до задоволення. Враховуючи, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved