Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Житлово-експлуатаційна контора №1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та її мати [PERSON], дружина покійного [PERSON], як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину за законом, після смерті [PERSON]. Позивач прийняла спадщину, в розмірі 1/4 частини, а її мати, в розмірі 3/4 частини спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS]. 24.02.2003 року позивач зареєструвала своє право власності на частину квартири та отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 26.06.2003 року мати позивача [PERSON] складає заповіт на імя [PERSON], за яким все своє майно заповіла [PERSON]. 09.01.2006 року [PERSON] померла. 29.09.2006 року дана відповідач зареєструвала в передбачений законом спосіб своє право на спадщину, а саме на 3/4 частини даної квартири. Отже співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], в розмірі 1/4 частини та [PERSON], в розмірі 3/4 частини. 23.09.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом було винесено рішення по справі № 357/9347/14ц за позовом [PERSON], згідно якого було усунуто перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні її власністю, а саме: частиною квартири [ADDRESS]. Також, позивача було вселено до цієї квартири. На даний час у квартирі [ADDRESS] проживають: позивач [PERSON], другий співвласник [PERSON] разом з 2 дітьми, мати [PERSON] [PERSON] та чоловік [PERSON] [PERSON]. [PERSON] як співвласник квартири несе витрати по комунальним послугам, а наявність не прописаних в квартирі осіб, збільшує її витрати, так як користуються комунальними послугами не 4 особи, а фактично 6 осіб. Позивач не давала згоди на проживання в квартирі [PERSON] та [PERSON]. Позивач стверджує, що [PERSON] має інше житло [ADDRESS] А, але вже довготривалий час проживає у [INFO]. В квартирі офіційно зареєстровано чотири особи: [PERSON], [PERSON] та двоє її дітей. Окрім чотирьох зареєстрованих осіб у вказаній квартирі проживає двоє не зареєстрованих. Звернення позивача до ЖЕК № 1 та до Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області результату не дали. Не зареєстровані особи стали створювати нестерпні умови для життя позивача. Позивач просила суд усунути перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні власністю - 1/4 частиною квартири № 19, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Червонофлотська, буд. 41, шляхом виселення з вказаної квартири [PERSON] та [PERSON]; зобовязати [PERSON] не чинити дії, повязані з порушенням права спільної часткової власності, а саме: самостійно приймати рішення стосовно надання права третім особам на проживання у обєкті спільної часткової власності квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобовязати [PERSON] погоджувати з [PERSON] свої дії стосовно дозволу на проживання у квартирі третіх осіб; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на доводи, які є аналогічними наведеним у позовній заяві. В судовому засіданні 29.09.2015 року представником позивача [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона уточнює п.3 та 4 позовних вимог та викладає їх в наступній редакції: 3. Зобовязати [PERSON] не чинити дії, повязані з порушенням права спільної часткової власності, а саме самостійно приймати рішення стосовно надання права третім особам на проживання у обєкті спільної часткової власності квартирі [ADDRESS], а також для членів своєї сімї матері та чоловіка. 4. Зобовязати [PERSON] погоджувати з [PERSON] свої дії стосовно дозволу на проживання у [INFO] третіх осіб та членів сімї [PERSON], а саме її матері та чоловіка. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, посилаючись на викладені в письмових запереченнях обставини. В подальшому, після уточнення позовних вимог представником позивача, в судове засідання не з»явилися про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, з заявами чи клопотаннями до суду не звертались, процесуальної зацікавленості у розгляді справи не виявили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, з заявами чи клопотаннями до суду не звертались, процесуальної зацікавленості у розгляді справи не виявили. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що співвласниками квартири № 19, яка розташована в будинку № 41 по вул. Червонофлотській в м. Біла Церква, Київської області є позивач [PERSON], а саме, в розмірі 1/4 частини та відповідач [PERSON], в розмірі 3/4 частини, що підтверджується матеріалами справи. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. У відповідності до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 23.09.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення по справі № 357/9347/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-я особа: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 1, про усунення перешкод у користуванні власності та стягнення моральної шкоди, згідно якого було усунуто перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні її власністю, а саме: частиною квартири [ADDRESS] та вселено позивача в указану квартиру. Копія вказаного рішення суду міститься в матеріалах справи. Позивача 14.04.2015 року було вселено до спірної квартири. В зазначеній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та двоє її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. На даний час в квартирі [ADDRESS] проживають: позивач [PERSON], другий співвласник - відповідач [PERSON] разом з 2 дітьми, мати [PERSON] [PERSON] та чоловік [PERSON] [PERSON], що не заперечується сторонами. Окремо заслуговує на увагу ст. 150 ЖК УРСР, відповідно до якої, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Позивач зверталася до КП БМР ЖЕК № 1 з приводу прийняття мір щодо незареєстрованих осіб, що проживають у спірній квартирі, на що отримала відповідь № 734 від 11.06.2015 року, згідно якої їй роз»яснено звернутися до суду. Крім того, позивач зверталася до Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУМВС України в Київській області з заявами від 08.05.2015 року та 21.05.2015 року з приводу вказаного питання та з приводу створення ними нестерпних умов проживання, про що складено відповідні висновки від 10.05.2015 року та 28.05.2015 року, в яких [PERSON] рекомендовано звертатися до суду. Як передбачено законодавцем у ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Крім того, позивач та представник позивача вказують на те, що відповідач [PERSON] має інше житло для проживання за адресою: [INFO] А, але вже довготривалий час проживає у [INFO]. Доказів на підтвердження вказаного ними до суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач вважає, що [PERSON] повинна погоджувати з нею проживання членів її сім»ї у спірній квартирі, однак, суд не може погодитись з такими доводами позивача з огляду на вище наведені вимоги закону та на те, що 07.07.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі № 357/7911/15ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, яким позовні вимоги задоволено; встановлено порядок користування квартирою № 19 в буд. 41 по вул. Червонофлотській в м. Біла Церква Київської області між співвласниками [PERSON] та [PERSON]; виділено в користування [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] житлову кімнату, площею 17,20 кв.м.; виділено в користування [PERSON] житлову кімнату площею 15,70 кв.м. з балконом 0,90 кв.м.; приміщення кухні, туалету, коридору, ванної кімнати залишено в спільному користуванні. Вказані обставини свідчать про те, що судом встановлено порядок користування спірною квартирою, [PERSON] та [PERSON], як співвласникам квартири № 19, яка розташована в будинку № 41 по вул. Червонофлотській в м. Біла Церква, Київської області виділено в користування окремі кімнати, і тому на підставі наведених вимог закону члени сімї [PERSON] та [PERSON] мають передбачену законом можливість проживати у відповідних кімнатах і не потребують погодження іншого співвласника. Однією з підстав звернення до суду з вказаним позовом, [PERSON] вказує те, що відповідачами створено їй нестерпні умови для проживання у спірній квартирі. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2, з наступними змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачем та її представником не надано належних та допустимих доказів порушення будь-ким з відповідачів правил співжиття, як і не надано доказів застосування до останніх заходів попередження або громадського впливу, чи інших доказів які б могли підтвердити таке твердження позивача. Крім того, позивач та її представник вказують на те, що в зв»язку з проживанням в квартирі не зареєстрованих осіб, у неї збільшилися витрати на оплату комунальних послуг, так як дані особи їх споживають. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного до суду не надано. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. На підставі вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України, понесені витрати на сплату судового збору слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed