Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 18 липня 2011 року [PERSON] розпочав свою трудову діяльність та був прийнятий на роботу водієм до фізичної особи-підприємця [PERSON] згідно трудового договору № 747 від 18 липня 2011 року, зареєстрованого в Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості. У зв`язку з проведенням активних бойових дії та проведенням ООС (АТО) на території Луганської області він був змушений покинути своє місце проживання та місце роботи. Фактично з червня 2014 року трудові відносини між позивачем та роботодавцем були припинені. Трудову книжку позивач зміг забрати лише через шість місяців, у грудні 2014 року, але у трудовій книжці не було дотримано порядку пп. 2.26 2.29 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки при звільненні. Відповідач наміри позивача зустрітися для внесення у трудову книжку запису про звільнення, ігнорує. Встановити фактичне місцезнаходження роботодавця у позивача не має можливості, так як за юридичною адресою реєстрації, зазначеному у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідач не проживає, поштові відправлення не доставляються. Позивач не може офіційно працевлаштуватися, так як більшість роботодавців відмовляють йому в прийнятті на роботу, бо в його трудовій книжці немає відповідного запису про звільнення з попереднього місця роботи. Позивач просить суд розірвати відповідний трудовий договір. Позивач у судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Троїцький районний центр зайнятості свого представника у судове засідання не направив, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути без участі їх представника, заперечень на позовні вимоги не має. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. В пункті 4 ст.36 КЗпП України чітко визначено, що підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підстав і Конституції України гарантується. Факт укладення трудового договору № 747 від 18 липня 2011 року між мною, [PERSON] , та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 16 липня 1998 року та індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5). Суд вважає, що за викладених позивачем обставин в позасудовому порядку він не може належним чином через незалежні та непереборні для нього обставини розірвати трудовий договір та внести відповідні записи до трудової книжки, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved