Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

До суду звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовом до Нетечинецької сільської ради. [PERSON] повідомляє, що являється спадкоємцем майна за заповітом після смерті [PERSON], якому воно особисто належало так і майна залишеного [PERSON] йому у спадщину. [PERSON] просить визнати право власності за нею на приміщення телятника (ферма ВРХ), асфальтну площадку вартістю 574 грн., артскважину на суму - 40 грн., чан ємністю 25 м. куб. вартістю 160,38 грн., стіл письмовий на суму 43 грн. 60 коп. Представник позивача [PERSON], вона ж позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на площадку з твердим покриттям розпайовану після ліквідації КСП «Поділля» вартістю 2647 грн. 80 коп. розміром 135,3 м. кв.; бочку ПРЖ-1,8 вартістю 23,09 грн., частину приміщення колишнього складу запчастин на суму 1872 грн. Повідомляє, що частина зазначеного майна підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав, проте реєстраційний орган відмовляє в цьому, посилаючись на відсутність документів, які є підставою для його реєстрації і надають на реєстрацію цього майна право. В судовому засіданні позивач [PERSON], вона ж представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Наголошує на тому, що вона особисто після ліквідації СТОВ «Вікторія» с. Нетечинці Віньковецького району набула право на частину пайового фонду цього товариства. ЇЇ частка була визначена в процентному відношенні до всього майна. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] від 18 червня 2001 року. Вона звернулась із заявою, яку спілка співвласників майнових паїв задовольнила. Рішенням і актами передачі надала їй зазначене майно в натурі. На даний час бочкою ПРЖ-1,8 користується інша особа з 2005 року, а інше майно є в наявності. Проте, у присвоєні адреси асфальтній площадці сільська рада їй відмовляє, що підтверджено рішенням сесії цієї ради від 30.06.2016 року. Також просила визнати право власності на вказане у позовній заяві майно за її донькою - [PERSON] Представник Нетечинецької сільської ради в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справа розглядалась без його участі. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] повідомив, що асфальтні площадки з твердим покриттям та артколодязь дійсно підпадають під категорію «споруди». В структурі майнового паю йому належить 51% будівлі складу запасних частин, яка розташована на території польового стану колишнього колгоспу, а [PERSON] належить 49 % цієї ж будівлі як колишнім пайщикам КСП «Вікторія». Таку частку в грошовому еквіваленті їм виділила комісія по розпаюванню спілки співвласників «Вікторія» с. Нетечинці. Асфальтні площадки фактично пайщикам не виділялись, а встановлювався їх грошовий еквівалент. Будівля, яка належить йому та [PERSON] ще не розібрана, але інші особи змушують їх підтверджувати свої права на нею, оскільки висловлюють намір і її розібрати. Заслухавши позицію [PERSON], дослідивши представлені докази слід вважати позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Встановлено, що [PERSON] набула право на частину пайового фонду КСП «Поділля» с. Нетечинці після ліквідації цього товариства. ЇЇ частка була визначена у Свідоцтвах про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (3-х майнових сертифікатах) серії ХМВН [NUMBER], [NUMBER], № [NUMBER] від 18 червня 2001 року. Вона звернулась з заявою, яку спілка співвласників майнових паїв задовольнила і актами прийому-передачі передала їй 19 липня 2001 року площадку з твердим покриттям на розпайовану суму 2647 грн. 80 коп. розміром 135,3 м. кв.; бочку ПРЖ-1,8 вартістю 23,09 грн.; частину приміщення колишнього складу запчастин на суму 1872 грн. Діючою на той час ч.2 ст. 12 ЗУ «Про власністю» на вказані речі вона набула право приватної власності як на доходи від участі в суспільному виробництві. Реєстрація набутих прав на той час не вимагалась, оскільки ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 набрав чинності в червні 2004 року. Також вона не отримала правовстановлюючий документ на нерухомі речі у виді свідоцтва про право власності до 2004 року. Після набуття чинності зазначеним законом вона намагалась зареєструвати своє право на площадку з твердим покриттям. У зв'язку з цим звернулась 12 липня 2016 року до Віньковецької РДА із заявою про державну реєстрацію прав власності на площадку з твердим покриттям як на нерухомість. Листом № Д/119-03/2016 Віньковецької ДРА від 10.11.2016 року їй відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова мотивована тим, що асфальтобетонне покриття використовується як складова об'єктів, які мають різне функціональне призначення, зокрема воно є складовою дорожнього покриття, тротуару тощо. Закон «Про автомобільні дороги» термін «дорожнє покриття» визначає як укріплені верхні шари дороги (ст.1), тому воно не вважається нерухомим майном. Суд погоджується із зазначеним обґрунтуванням, оскільки асфальтна площадка із смислового значення ст. 181 ЦК України не являється нерухомою річчю (нерухоме майно, нерухомість). Із змісту цієї правової норми до нерухомості належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Поняття «площадка з твердим покриттям» не підпадає під дію цієї правової норми, оскільки пайовикам виділялась не земельна ділянка (певна площадка), а саме покриття асфальт, тому що права на землю вони, як співвласники не набули, оскільки такого права не мало КСП «Поділля», земля знаходилась у власності держави на момент його реформування і в його користуванні. Властивості асфальтного покриття не міняються при його переміщені і саме переміщення його можливе. Позивач не довела, що їй виділена площадка в певному місці, вона не довела, що їй взагалі виділена якась площадка, оскільки між паййовиками не проводився розподіл площадки з твердим покриттям, а землю сільська рада їй не надавала по вул. Квітневій в с. Нетечинці, тому відсутні підстави для задоволення її вимог в цій частині позову. Судом, відповідно до ч. 4 ст.10 ЦПК України роз'яснено позивачці право присвоїти юридичну адресу нерухомому майну, до якого відноситься склад запасних частин, виготовити технічний паспорт і лише після цього закріпити своє право на нерухоме майно. Вона не скористалась таким порядком, тому неможливо визнавати за нею право власності на приміщення складу запасних частин. Із аналізу наведеного слідує, що вона отримала на пай приміщення складу запасних частин, розташоване на території польового стану колишнього КСП «Поділля» в с. Нетечинці на суму 1872 грн., вартість якого на час розпаювання становила 3887,37 грн., проте юридично його не оформила. Також набула право на асфальтне покриття в невизначеному пайовиками місці на польовому стані території колишнього КСП «Поділля» в с. Нетечинці на суму 2647 грн. 80 коп. розміром 135,3 м. кв., вартість якого на час розпаювання становила 182 724,94 грн. Наявність бочки ПРЖ-1,8 вартістю 23,09 грн. в натурі нею не доведено. Згідно ст. 334 ЦК України право власності на рухоме майно набувається з моменту передання майна, а право на нерухоме майно - з моменту його державної реєстрації. Враховуючи наявність актів прийому-передачі на вказані речі позивачка довела, що вона набула 19 липня 2001 року право на асфальтне покриття (воно їй в натурі не передано), але в невизначеному пайовиками місці на польовому стані території колишнього КСП «Поділля» в с. Нетечинці на суму 2647 грн. 80 коп. розміром 135,3 м. кв. і набула право на приміщення складу запасних частин, розташоване на території польового стану колишнього КСП « Поділля» в с. Нетечинці на суму 1872 грн. Стороною відповідача не оспорювався факт прийняття спадщини [PERSON] на підставі заповіту, складеного [PERSON]. [PERSON] просить визнати право власності за нею на приміщення телятника (ферма ВРХ), асфальтну площадку вартістю 574 грн., артскважину на суму - 40 грн., чан ємністю 25 м. куб. вартістю 160,38 грн. стіл письмовий на суму 43грн. 60 коп. Постановою державної нотаріальної контори від 11 листопада 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно СТОВ «Вікторія» села Нетечинці Віньковецького району, яке належало спадкодавцю, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно, хоча частину майна [PERSON] прийняла, про що свідчить видане цією ж нотаріальною конторою Свідоцтво 14.03.2012 року (спадкова справа а.с.13). На підставі судового рішення 01 жовтня 2004 року за [PERSON] визнано право власності на 3,55% приміщення телятника № 2 на суму 220 грн.; асфальт 0,13% на 574 грн.; артскважину 0,77% на 40 грн., та виділено йому чан ємністю 25 м.куб за 160,38 грн.; стіл письмовий - 43,6 грн. із спільного майна співвласників ТОВ «Вікторія» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області. Вказане майно нотаріусом не внесено у свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Саме на це майно бажає визнати право позивачка. Оскільки вказане майно набуто [PERSON] із пайового фонду сільськогосподарського підприємства то його правовий режим аналогічний майну оговореному вище. [PERSON] [PERSON] набула прав спадкоємця на 17.03.2011 року - час смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть 1-БВ № 158747 видане 25 березня 2011 року, актовий запис №10) лише на рухоме майно: асфальт 0,13% на 574 грн.; чан ємністю 25 м.куб за 160,38 грн.; стіл письмовий - 43,6 грн. На нерухоме майно - артскважину 0,77% на 40 грн., та приміщення телятника № 2 на суму 220 грн. в силу ст. 334 ЦК України вона набуває права власності з моменту його державної реєстрації. Наявність зазначеного приміщення № 2 та іншого рухомого майна у спадкодаємця на час розгляду справи, об'єктивно доказами не підтверджено, підтверджується лише право власності спадкодавця на це майно відповідно до рішенням Віньковецького районного суду від 01 жовтня 2004 року. Представнику позивача роз'яснено в силу ч.4 ст. 10 ЦПК України право присвоїти юридичну адресу нерухомому майну та, виготовити технічний паспорт. Третя особа [PERSON] повідомив, що на території колишнього колгоспу залишилось нерозібраним лише приміщення складу запчастин, на це вказала і позивач, інші приміщення розібрані. Артколодязь використовує інша особа, яка купувала паї у людей. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] ні позивач, ні її представник не довели наявність приміщення телятника № 2 на час розгляду справи. Період з 2011 року до подачі позову 02.11.2016 року охоплюється ст. 344 ЦКУ ( набувальна давність) - особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти рухомим майном протягом 5 років, а нерухомим протягом 10 років, набуває право власності на це майно. Згідно ч.1 ст. 349 ЦКУ право власності на майно припиняється в разі його знищення. Із аналізу досліджених доказів слідує, що [PERSON] набула на час смерті спадкодавця права на визначене нею майно, проте не довела в суді наявність цього майна на час розгляду справи, окрім артскважини та асфальту, тому за нею як за спадкоємцем за заповітом на підставі ч.1 ст. 1223 ЦКУ слід визнати право на 0,77% артскважини та 0,13% асфальтного покриття ціною 547 грн., але в невизначеному пайовиками місці на території колишнього СТОВ «Вікторія» в с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області.

Outcome: partial