Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

До суду з даним позовом звернулись позивачі посилаючись на те, що рішенням суду від 24.02.2010 року було вирішено виділити в користування співвласників земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] частину присадибної ділянки [ADDRESS] у відповідних межах, площею цієї ділянки, яка виділяється в спільне користування сторін, яка дорівнює 101,40 кв.м. Проте, раніше лише позивачі використовували цю частину земельної ділянки, а станом на день подачі позову до суду позивачі не мають можливості (права) встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель і споруд, так як ця ділянка виділена в спільне користування з відповідачкою по справі -[PERSON] Тому вважають, що вирішити даний спір можливо шляхом встановлення земельного сервітуту. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечував, вважає його безпідставним. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову враховуючи наступне. Статтею 15 ЦПК України визначено право на захист цивільних прав і інтересів, і зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Судом встановлено, що 24 лютого 2010 року рішенням Фастівського міськрайонного суду в справі за позовом [PERSON] До [PERSON] Про поділ в натурі присадибної земельної ділянки було виділено в загальне користування співвлачникам земельної ділянки [PERSON] Та [PERSON] Частину присадибної земельної ділянки [ADDRESS] в певних межах, площа ділянки, яка виділяється в загальне користування сторін становить 101,40 кв.м. Дане рішення було оскаржено [PERSON], проте ухвалою апеляційного суду Київської області від 14.07.2010 року залишено без змін. 13 лютого 2014 року Фастівським міськрайонним судом було прийнято рішення по справі за позовом [PERSON],[PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою про відмову в задоволенні позову. Дане рішення було оскаржено [PERSON], проте ухвалою апеляційного суду Київської області від 01.04.2014 року залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.395 ЦК України сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у можливості обмеженого використання чужого майна для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом. У визначенні правильності обрання позивачем способу захисту порушеного права необхідно розмежовувати такі способи захисту права, як встановлення сервітуту та усунення перешкод у користуванні майном і основним кретерієм для цього є така ознака, як наявність або відсутність протиправного характеру дій відповідача. Позивачі просять встановити земельний сервітут на земельній ділянці, площею 101,40 кв.м., яка відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 24.02.2010 року знаходиться в загальному користуванні сторін по справі. З урахуванням чинного цивільного та земельного законодавства, земельний сервітут визначений як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, а оскільки земельна ділянка, щодо якої позивач просить встановити сервітут не належить відповідачу на праві особистої власності, то відсутні правові підстави для задоволення поданого позову. Крім цього, на думку суду, позивачами, в даному випадку, обрано неправильний спосіб захисту цивільного права та інтереса.

Outcome: dismissed