Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 27 травня 2011 року між позивачем та ПАТ «БМ Банк» було укладено договір іпотеки. Тоді ж, 27 травня 2011 року між позивачем, з однієї сторони, а також [PERSON] та [PERSON] , з іншої, було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Розрахунок по даному договору відбувся одразу, рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру було прийнято 27 травня 2011 року. У червні 2014 року позивач була змушена виїхати з м. Луганськ у м. Київ у зв`язку з проведенням антитерористичної операції внаслідок тимчасової окупації Луганської та Донецької області. 26 вересня 2018 року іпотека була припинена. Після припинення договору іпотеки позивач звернулася у відділення АТ «БМ Банк» в м. Києві для одержання оригіналів документів, які підтверджували факт придбання квартири 27 травня 2011 року, однак позивача повідомили, що документи знаходяться на тимчасово окупованій території у відділенні в м. Луганськ. У зв`язку з цим отримати оригінали цих документів у позивача відсутня можливість, оскільки всі документи, діловодство знаходиться в окупованому м. Луганськ. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на вказану квартиру та видати правовстановлюючий документ на підтвердження права власності на квартиру. Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Явка представника відповідача не представляється можливою через окупацію м. Луганськ. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Абзацом четвертим ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному надається право будь яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що дійсно 27 травня 2011 року між позивачем та ПАТ «БМ Банк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-16). 27 травня 2011 року між позивачем, з однієї сторони, а також [PERSON] та [PERSON] , з іншої, було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45-50). Того ж дня за позивачем було зареєстровано право власності на зазначену квартиру (а.с. 510, на даний час обтяження на квартиру по іпотеці припинено (а.с. 54). Через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру позивач не може вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном. З огляду на вищезазначене, вивчивши надані докази, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивач має право на спірне майно, але із-за незалежних від неї обставин не може у повному обсязі користуватися своїм правом розпорядження на таке майно, у зв`язку з чим, з метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги у частині визнання за позивачем права власності на квартиру задовольнити. При цьому, судом не вбачається підстав, за яких можливо задовольнити позовні вимоги у частині видачі правовстановлюючого документу для підтвердження права власності на квартиру, адже суд за своїм організаційно-правовим статусом не наділений такими повноваженнями. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 16, 20, 328, 331, 391, 392 ЦК України,

Outcome: partial