Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулись позивачі, які в обґрунтування вимог зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Заповіту не склав. Між спадкоємцями виник спір про розподіл спадкового майна. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 15.04.2013 спадкове майно було розподілене таким чином: за [PERSON] визнано право на квартиру з надвірними будівлями та спорудами, розташовану за адресою: [ADDRESS]; за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 7,7922 га, в тому числі 5,0879 га ріллі та 2,7043 га пасовищ, розташовану на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], на грошовий вклад рахунок [NUMBER] у філії № 5367/019 Троїцького відділення, Воєводське, Ощадного банку України, ощадна книжка серії [NUMBER]; за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 7,7922 га, в тому числі 5,0879 га ріллі та 2,7043 га пасовищ, розташовану на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. [PERSON] від спадщини відмовилася. При зверненні до Воєводського старостинського округу з'ясувалося, що у власності їх батька на дату смерті знаходились: земельний пай у землях колишнього КСП «Воєводське», право власності на який посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]; земельний пай у землях колишнього КСП «Воєводське», право власності на який посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Оригінали земельних сертифікатів було вилучено при виготовлені державних актів. Оскільки право власності на виділені з земельних паїв земельні ділянки ріллі та пасовищ визнано за ними, [PERSON] та [PERSON], вважають, що нерозподілені земельні паї також повинні належати їм. На підставі викладеного, просять визнати за ними право власності на вказане спадкове майно. В судове засідання позивачі не з'явились, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. На задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідачі, в судове засідання не з'явились, надали заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутність та не заперечують проти задоволення позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №14 від 12.11.2010 року (а.с. 7). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та його померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.1979 (а.с. 17). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та його померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.07.1977 (а.с. 14). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2002 [PERSON] є спадкоємцем земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності КСП «Воєводське» с. Воєводське Троїцького району Луганської області, розміром 9,98 умовних кадастрових га, що належала померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно інформації № 9-12-0.63-8413/2-18 від 23.10.2018, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області, [PERSON] отримала сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) площею 10,31 умовних кадастрових га по колишньому КСП «Воєводське». В подальшому вищевказаний сертифікат згідно свідоцтва про право на спадщину зареєстровано за [PERSON] на підставі вказаного сертифікату [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на земельну ділянку, розташовану на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області площею 7,7922 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, [PERSON] отримав сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) площею 10,31 умовних кадастрових га по колишньому КСП «Воєводське». На підставі вказаного сертифікату [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку, розташовану на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області площею 7,7922 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 15.04.2013 за [PERSON] визнано право на квартиру з надвірними будівлями та спорудами, розташовану за адресою: [ADDRESS]; за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 7,7922 га, в тому числі 5,0879 га ріллі та 2,7043 га пасовищ, розташовану на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], на грошовий вклад рахунок [NUMBER] у філії № 5367/019 Троїцького відділення, Воєводське, Ощадного банку України, ощадна книжка серії [NUMBER]; за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 7,7922 га, в тому числі 5,0879 га ріллі та 2,7043 га пасовищ, розташовану на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с. 19-20). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого іншого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі є спадкоємцями майна померлого [PERSON], відмови від прийняття спадщини не вчиняли, інші спадкоємці позов визнали, а також те, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1274 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 131 ЗК України,

Outcome: approved