Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

До суду звернулася позивач, [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Кобеляцької міської ради Полтавської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини. В позові зазначила, що з 14.06.2014 р. перебуває з відповідачем у шлюбі. [INFO] народилася дитина, син [PERSON] .. Між нею та відповідачем почалися постійні сварки, суперечності, спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відповідач постійно ображає її нецензурними словами, неодноразово наносив тілесні ушкодження, провокую конфлікти. Все це відбувається на очах дитини. З червня 2018 р. шлюбні стосунки між ними припинені. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Прохає шлюб розірвати, визначити місце проживання їхньої дитини з нею, оскільки дитина є малолітньою, і проживатиме за місцем її реєстрації в [ADDRESS] , де є відповідні належні умови. У неї стабільний графік роботи, в той час коли відповідач в зв`язку з специфікою своєї роботи не має можливості та часу для повного та достатнього рівня виховання дитини. Крім того, прохає стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 50 % від доходу відповідача, оскільки дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею. 11.05.2019 позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та прохала стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та прохала позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що в даний час вони з позивачем спільно проживають, мають спільний побут. Дійсно між ними бувають сварки, інколи це відбувається при дитині. Вважає, що дитина повинна проживати в повній сім`ї і її інтереси повинні бути першочерговими. Прохав визначити місце проживання дитини з ним, оскільки він зможе її забезпечити і виховати. Представник третьої особи - служби в справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації Фролова при розгляді питання щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів поклалася на розсуд суду, при визначенні місця проживання дитини - вважає визначити його з матір`ю. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Кобеляцької міської ради Полтавської області при розгляді питання щодо розірвання шлюбу поклалася на розсуд суду, при визначенні місця проживання дитини та стягнення аліментів - вважає визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю та стягнути аліменти з відповідача на її утримання. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.10.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.11.2018 відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.12.2018 провадження у справі зупинено та надано сторонам строк для примирення - два місяці. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.02.2019 провадження у справі відновлено. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.02.2019 до участі у справі залучено орган опіки та піклування Кобеляцької міської ради Полтавської області як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08.04.2019 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, представників третіх осіб, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року у виконавчому комітеті Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 5. [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с.6). Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки позивач не має наміру продовжувати шлюб з відповідачем. Крім того сторонам надавався час на примирення, однак вони не примирилися. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, то шлюб необхідно розірвати. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.30). Позивач [PERSON] працює асистентом вчителя в Кобеляцькому навчально-виховному комплексі №1 та заробітна плата за вересень 2018 р. становить 4233,60 грн (а.с.31-32). З акту обстеження житлово-побутових умов від 18.01.2019 вбачається, що умови проживання за адресою [ADDRESS] задовільні та є всі необхідні умови для проживання матері з дитиною (а.с.49). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Кобеляцької міської ради встановлено, що місце проживання малолітнього [PERSON] доцільно встановити з матір`ю [PERSON] (а.с. 78). Згідно зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Судом встановлено, що відокремлення малолітнього [PERSON] від матері буде суперечити інтересам дитини, враховуючи те, що дитина є малолітньою і більшість часу проводить з матір`ю. При цьому тривалість часу, проведеного з матір`ю, є важливим чинником при визначенні інтересів цієї дитини. Розмір доходу, умови проживання не можуть бути визначальними чинниками у питанні визначення місця проживання дитини. Тому суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення аліментів, виходячи з наступного. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач не надала суду доказів того, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає коштів на утримання малолітнього сина. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що в даний час дитина проживає спільно з позивачем та відповідачем. Відповідач сплачує кошти за відвідування дитиною дошкільного навчального закладу, сплачує кошти за оренду житла та комунальні послуги, придбаває продукти харчування, одяг, іграшки для дитини, що не заперечується позивачем. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Згідно ч.3, ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 1409,6 гривень.

Outcome: partial