Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До суду звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що 11.06.2005 року\~ між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу на підставі договору купівлі - продажу від 14.08.2007 року\~ вони набули спільне майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 10.10.2018 року відповідно до рішення Богуславського районного суду київської області шлюб було розірвано. У зв`язку з цим, позивач пред`явила відповідний позов про поділ спільного майна подружжя, оскільки існує вірогідність того, що відповідач наділений повноваженням розпоряджатися майном, що перебуває у його власності. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надіслав заяву з проханням слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надіслав заяву з проханням слухати справу без його участі, заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази надані позивачем, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.06.2005 року\~ між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який 10.10.2018 року було розірвано, що підтверджується копією рішення Богуславського районного суду Київської області від 10.10.2018 року (справа № 707/490/18, провадження № 2/707/587/18). Під час перебування у шлюбі сторони придбали житлову квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 14.08.2007 року, реєстраційний номер 2101. Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~ зазначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження\~ таким\~ майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сторонами не оспорюється та обставина, що спірна квартира придбана у шлюбі, та те, що вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно - будівельному, гаражно -будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, позивач довів факт придбання спірної квартири у період шлюбу з відповідачем, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved