Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Заступник прокурора Одеської області (прокурор) звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON], в якій просив суд визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 600494 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:44:003:0097, виданий [PERSON], витребувати вказану земельну ділянку з незаконного володіння [PERSON] та передати її територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, встановити порядок виконання рішення суду. В подальшому, у зв'язку із отриманням судом інформації про смерть [PERSON] та відсутності відомостей про її спадкоємців, прокурор уточнив позовні вимоги, в якості відповідача визначив орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини - Луганську міську раду та згідно наданих уточнень просив суд визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 600494 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:44:003:0097, виданий [PERSON], встановити порядок виконання рішення суду. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2006 року по справі № 2-7475/06 визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримала державний акт серії серії ЯЕ № 600494 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:44:003:0097. Прокурор також вказує, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2008 року зазначене судове рішення скасоване, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, за наслідками якого ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2013 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Прокурор стверджує, що оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку було набуто неправомірно, відповідно відсутня і правова підстава для видачі їй державного акту на землю, державний акт [PERSON], виданий на підставі цього рішення суду є незаконним. Прокурор вважає, що при передачі земельної ділянки у власність [PERSON] порушено права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок, зміну їх цільового призначення, нерухомого майна, отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів. У судове засідання з`явився прокурор прокуратури Одеської області - Вергін Д.С., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник позивача - Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій позов прокурора підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач та треті особи про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у жодне судове засідання не з'явилися, про поважність причин відсутності не повідомили, заперечень на позовну заяву не надали. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України за згодою прокурора та представника Одеської міської ради Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2006 року по справі № 2-7475/06 визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримала державний акт серії серії ЯЕ № 600494 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:44:003:0097. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2008 року зазначене судове рішення скасоване, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, за наслідками якого ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2013 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Судом також встановлено, що 13.08.2010 року [PERSON] померла. З відповіді Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 08.05.2014 року вбачається, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, а тому прокурором було вірно визначено в якості відповідача Луганську міську раду як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, станом на момент розгляду даної цивільної справи Київським районним судом м. Одеси заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, яке стало підставою для видачі державного акту та визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON], - скасоване та не є чинним. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, технічна документація зі користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Судовим розглядом встановлено, що право власності на земельну ділянку [PERSON] набуто незаконно, оскільки у Державному акті на право власності на земельну ділянку підставою його видання вказано скасоване заочне рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-7475/06. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 ЦК України, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну по суті норму згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. Таким чином, власником земельної ділянки до моменту її незаконного відчуження була Одеська міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися землями комунальної власності, чиї інтереси в даному випадку порушені. Отже, передачею земельної ділянки у власність [PERSON] порушено права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок зміну їх цільового призначення, нерухомого майна, а також отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів на них. Відповідно до ст. 121 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України. Згідно до ч. 5 ст. 36-1 Закону України підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Таким чином прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України. Так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-199 від 8 квітня 1999 року державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Аналіз абз. 1 п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України з урахуванням ч. 2 ст. 19 Конституції України дає підстави для висновку про те, що й державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 6 лютого 2013 року у справі № 6-169цс12. Таким чином, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч.1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушенням вимог ст.ст. 116, 118 ЗК України, - недійсним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 24 квітня 2013 року у справі № 6-14цс13). Наведені вище обставини та законодавчі положення свідчать про необхідність задоволення позовних вимог прокурора та визнання недійсним державного акту серії ЯЕ № 600494 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:44:003:0097, виданого [PERSON] Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову про визнання недійсним державного акту серії ЯЕ № 600494 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0844 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:44:003:0097, що був виданий [PERSON], у разі набуття рішенням законної сили є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0884 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110136900:44:003:0097, а також є підставою для внесення Управлінням Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну книгу, а тому суд вважає за необхідне встановити саме такий порядок виконання рішення. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем та прокурором не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved