overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами, неповнолітню дитину залишити з позивачем. В обґрунтування позову вказує, що 05 березня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №39. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Позивач вказує, що фактично сімя повністю розпалася, вони проживають окремо, спорів про поділ майна немає, дитина після розірвання шлюбу проживатиме з позивачем. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05 березня 2011 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №39, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 02 грудня 2012 року народилась дитина [PERSON], батьками якої є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач не заперечував проти обставин, вказаних у позовній заяві. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо залишення неповнолітньої дочки з позивачем суд зазначає таке. Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати у розмірі 640 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами, неповнолітню дочку залишити на її вихованні та утримання. В обґрунтування позову вказує, що 20 квітня 1991 року з відповідачем уклала шлюб, який зареєстровано Студеницькою сільською радою Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №5. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей одна із них неповнолітня [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Позивач вказує, що фактично з грудня 2012 року сімя повністю розпалася, вони проживають окремо, спорів про поділ майна немає, тому позивач звернулася з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 квітня 1991 року, який зареєстровано Студеницькою сільською радою Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №5., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 20 листопада 2006 року народилася [PERSON], батьками якої є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач не заперечував проти обставин, вказаних у позовній заяві. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо залишення неповнолітньої дочки на утриманні та вихованні позивача суд зазначає наступне. Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати у розмірі 640 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 01 березня 2008 року, та місце проживання, утримання та виховання дітей визначити за нею. В обґрунтування позову вказує, що 01 березня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від даного шлюбу сторони мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує, що шлюб виявився невдалим, збереження сімї є неможливим і суперечить їх інтересам. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Матвіїв». Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 березня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Стрижівської сільської Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №2. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Матвіїв». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06 червня 2009 року, та неповнолітніх дітей від шлюбу залишити на її утриманні. В обґрунтування позову вказує, що 06 червня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує, що подальше перебування в шлюбі не є доцільними, суперечить інтересам сторін та не нашкодить подальшому розвитку дітей сторін. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Ніколаєнко». Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згоден. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 червня 2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №76. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Ніколаєнко». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 07 липня 2012 року, та неповнолітнього сина від шлюбу залишити проживати з нею та залишити на її утриманні. В обґрунтування позову вказує, що 07 липня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує, що впродовж останнього року сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище «Проценко». Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 липня 2012 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №769 (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище «Проценко». Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають сплаті понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 24 січня 2008 року, та неповнолітніх дітей від шлюбу залишити на її проживанні та утриманні. В обґрунтування позову вказує, що 24 січня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує, що впродовж останніх двох років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згоден. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 січня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №5 (а.с.4). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6,7). Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають сплаті понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 110 - 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 03 грудня 2015 року. В обґрунтування позову зазначила, що 03 грудня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін немає спільних дітей, а також вважає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, в сімї часто виникали сварки та непорозуміння, сімя розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому просить суд шлюб розірвати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони уклали шлюб 03 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. ст. 104, 105, 110-112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 08 липня 1989 року. В обґрунтування позову зазначила, що 08 липня 1989 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народилася донька, яка на даний час є повнолітньою, а також вважає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, в сімї часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги та любові між подружжям. На примирення позивач не погоджується, тому просить суд шлюб розірвати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони уклали шлюб 08 липня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від даного шлюбу сторони мають доньку, яка є повнолітньою. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство, між ними склалися неприязні відносини. Це дає суду підстави зробити висновок про те, що сімя повністю розпалась і подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 111, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved