Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи втратившою право користування житлом. Позовна заява мотивована тим, що позивачу відповідно до договору дарування від 18.11.2006 року на праві власності належить будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована вона, як власник будинку, а також [PERSON] , колишня дружина її сина. Після розірвання шлюбу [PERSON] добровільно залишила разом з двома малолітніми дітьми житловий будинок по [ADDRESS] і з березня 2016 року проживає за іншою адресою, але з реєстрації за попереднім місцем проживання добровільно не знялася. На усні звернення позивача до [PERSON] та лист направлений на її ім`я з проханням знятися з реєстрації, позитивного результату позивач не отримала. На даний час [PERSON] уже не являється членом сім`ї позивача, договір найму житлового приміщення не укладала. Позивач, як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. [PERSON] перешкоджає їй використовувати права власника в повному обсязі. Крім того, позивачу нараховується плата за користування комунальними платежами по кількості осіб, зареєстрованих в будинку. [PERSON] плати за комунальні платежі не вносить і добровільно знятися з реєстрації не бажає. На цих підставах просить суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловою площею в будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання, призначене на 21 вересня 2020 року, не з`явилась. 13 січня 2020 року представником позивача до суду було подано заяву [PERSON] , в якій вона просить її позовну заяву про втрату права на житлову площу [PERSON] в будинку [ADDRESS] розглядати у її відсутність, позов підтримує, просить задовольнити. ЇЇ інтереси в суді буде представляти адвокат Бурлака В.І. відповідно до договору. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 18.03.2020 року та 21.09.2020 року, не з`явилась, про день та час судового розгляду була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Згідно відмітки на поштовому відправленні відповідач за адресою реєстрації відсутній (не проживає), тому згідно ст.128 ЦПК України відповідач вважається такою, що належним чином отримала судову повістку. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подала. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. У вступному слові представник позивача - адвокат Бурлака В.І. позов своєї довірительки підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що відповідач є колишньою невісткою позивача і проживала з чоловіком та дітьми у будинку, що належить позивачу. Проте, з березня 2016 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, витрат на утримання будинку не несе, хоча зі сторони позивача не чинилось відповідачу перешкод у проживанні в будинку. Позивач не має заперечень щодо того, щоб у будинку були зареєстровані спільні діти відповідача та сина позивача, так як син позивача продовжує проживати у будинку позивача і їхні з відповідачем діти приходять до нього. Судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, просила не стягувати з відповідача та покласти на позивача. Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача в якості свідка [PERSON] показала, що вона проживає по [ADDRESS] і її будинок розташований навпроти будинку позивача. Особисто вона знає [PERSON] - відповідача у справі, яка проживала у будинку позивача як дружина сина позивача, разом з дітьми. Позивач постійно допомагала сину з невісткою та їхнім дітям. Син позивача ніколи свою дружину - відповідача у справі, не ображав. Проте, відповідач вступила в церкву і більше трьох років тому приїхала з іншими людьми з церкви до будинку позивача, коли вдома нікого не було, забрала речі з будинку позивача, хоча вони були не її, і вивезла з будинку. З того часу відповідач у будинку позивача не з`являється, хоча позивач їй перешкод у проживанні не чинить. До того як вона виїхала з будинку, відповідач прожила в будинку позивача близько двох років. Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача в якості свідка [PERSON] показала, що вона проживає в будинку [ADDRESS] , через один будинок від будинку позивача. Позивач дуже хороша як людина і як сусідка. Позивач постійно допомагала своєму синові [PERSON] , його дружині [PERSON] - відповідачу у справі, а також їхнім дітям, в той час коли син позивача з дружиною та дітьми проживали у будинку позивача. Проте, більше трьох років відповідач не проживає в будинку позивача, так як втупила в секту «Єгових» і виїхала з будинку, позабиравши з будинку речі, серед яких були і речі позивача. Будинок залишився пустий. Куди виїхала відповідач свідку не відомо. Діти продовжують провідувати батька - сина позивача, який залишився проживати у будинку позивача. Наскільки відомо свідку, відповідача ніхто з будинку позивача не виганяв і не перешкоджав проживати у будинку, позивач до неї ставилась як до своєї дитини. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, надані позивачем, встановив наступне. [PERSON] (до реєстрації шлюбу - [PERSON] ) на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 18.11.2006 року, серії ВЕІ № 475963, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Кучер О.І., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25633968 від 22.03.2010 року, копією технічного паспорту на житловий будинок садибного типу. Вказані копії документів засвідчені на відповідність їх оригіналам особисто позивачем. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 13 вересня 2013 року в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з УДМС України в Черкаській області від 20.08.2019 року, наданою на запит суду під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, а також копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , яка засвідчена на відповідність оригіналу особисто позивачем. Відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою реєстрації в будинку [ADDRESS] з березня 2016 року. Зазначене підтверджується Довідкою №153 від 19.06.2019 року, виданою головою квартального комітету №11. Факт не проживання відповідача за адресою реєстрації більше трьох років підтвердили свідки, які були допитані у судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина 2 статті 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , але не проживає за цією адресою понад 3 роки без поважних причин, хоча їй не чинять перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою реєстрації. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому позов підлягає до задоволення. Враховуючи позицію сторони позивача, суд не стягує на користь позивача з відповідача, понесені позивачем судові витрати. На підставі ст. ст. 316, 317, 319, 391, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved