Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Шпиківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] її рідна тіткка по лінії батька [PERSON], який помер 22.05. 1982. Оскільки, тітка почала хворіти, то влітку 1996 року позивач почала з нею проживати у її будинку в смт. Шпикові по вул. Некрасова, 32 (колишній №26), який належав по [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя і про право на спадщину. Даний будинок тітка мала намір подарувати позивачеві як своїй племінниці. Позивач доглядала [PERSON] та проводила поточний ремонт будинку. Так сталося, що [PERSON] не встигла оформити договір дарування, померла 10.05.1997, а позивач залишилася проживати та користуватися даним житловим будинком. Де вона і проживає по даний час, добросовісно і відкрито володіючи даним будинком понад 10 років. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом просить, визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який знаходиться, за адресою: вул. Некрасова, 32, смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області. Позивач в судове засідання не зявилася, однак надіслала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у якій вказала, що позов підтримує і просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від Шпиківської селищної ради, на адресу суду надійшло повідомлення у якому зазначено, що селищна рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: 10.05.1997 померла [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00015410934 від 26.05.2015 (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, за реєстром № 2391, і копії свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON], за реєстром № 2393, [PERSON] належав житловий будинок, який знаходиться, за адресою: вул. Некарасова, 26, смт. Шпиків Тульчинський район Вінницької області (а.с. 9, 10). Згідно довідки № 747 від 19.05.2015, виданої виконавчим комітетом Шпиківської селищної ради, [PERSON] з 1997 року і по даний час користується житловим будинком і присадибною ділянкою, власником яких була [PERSON], які знаходяться, за адресою: вул. Некарасова, 26, смт. Шпиків Тульчинський район Вінницької області (а.с. 8). Згідно відповіді Тульчинської державна нотаріальна контора № 310/01-10 від 04.06.2015, на запит суду, встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася (а.с. 32). На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України, встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до розяснень п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, встановлено, що: при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 13 вказаної Постанови визначено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Крім того, відповідно до п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Відповідач по справі позов визнав і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши\~ належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд беручи до уваги визнання відповідачем позову, дійшов висновку про обґрунтованість позовних\~\~ вимог\~[PERSON] Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. 16, 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved