Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона з відповідачем з 19 вересня 2009 року проживають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до його повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 400 гривень щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьох років, мотивуючи тим, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання сина не надає, її неодноразові усні прохання надавати матеріальну допомогу повністю ігнорує. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, додатково суду пояснила, що домовленості про добровільне виконання відповідачем обов'язку утримувати сина ними не досягнуто, договору про сплату аліментів не укладено. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суду пояснив, що інші неповнолітні діти та непрацездатні особи на його утриманні не перебувають. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, усну заяву про визнання позову відповідача, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) твердій грошовій сумі. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з нього слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти у частці від його доходу в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та аліменти на утримання дружини до досягнення малолітнім сином [PERSON] трьохрічного віку, тобто до [INFO] року, в розмірі 400 гривень. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 243 гривень 60 копійок. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved