Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 200 гривень та моральну шкоду в розмірі 33000 гривень. Свою заяву обґрунтовує тим, що у восени 2017 року до неї звернулась відповідач [PERSON] з проханням продати холодильник «Донбас» який був раніше у використанні. З усного договору між ними погодились на угоду про купівлю-продаж холодильника за 2000 гривень з відстрочкою платежу до отримання заробітної плати. Під час вантажу холодильника на транспортний засіб гроші не були передані, однак її було завірено у їх поверненні. На теперішній час відповідач з неї не розрахувалася. Крім того вона просить, що у зв`язку з виниклими обставинами відповідачем її було завдано моральної шкоди оскільки вона є інвалідом 2-й групи довічно і раз на рік проходить обов`язкове лікування, як інвалід. Самопочуття кожен день погіршується відповідач якої вона довіряла підвела її, що її морально зламало. Дані події призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратливість, чутливість,реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторог, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Вона вимушена проходити лікування, витерплювати болісні лікування та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Дана ситуація потягла за собою нераціональне витрачення життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась однак повідомила про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] була повідомлена про час, місце розгляду справи належним чином про причину неявки суду не повідомила, яку слід вважати неповажною. Відзиву з запереченнями надано не було. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Ухвалою судді Міловського районного суду Луганської області від 26.05.2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи у повному обсязі суд приходить до думки про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з таких підстав: Як слід з копії паспорту позивача вона є громадянином України.(а.с.5) Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого,довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого, витягу із акту огляду у МСЕК, пенсійного посвідчення позивач є інвалідом 2-ї групи(а.с.5-7,9-10) Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення,\~в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. За змістом статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України слід, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч.1,ч.2,ч.4\~ст.\~692\~ЦК України\~ слід,\~що \~Покупець зобов`язаний\~оплатити товар\~після його\~прийняття або\~прийняття товаророзпорядчих\~документів на\~нього,\~якщо договором\~або актами\~цивільного законодавства\~не встановлений\~інший строк\~оплати товару. Покупець\~зобов`язаний\~сплатити продавцеві\~повну ціну\~переданого товару.\~Договором купівлі-продажу\~може бути\~передбачено розстрочення\~платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» п.7 ст.1 слід, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Отже двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі. Відповідно до ст. 76.\~ЦПК України слід, що доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. За ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України\~слід,\~що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже було встановлено, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів про існування в неї холодильника якими є документи які б вказували на його рік випуску, модель, вартість на час його придбання. Саме на позивача покладається доказування про існування в неї у використання холодильника. Крім того позивачем не підтверджено вчинення усного правочину між нею та відповідачем, який би свідчив про суму розрахування за товар, термін розрахування, час укладення договору який оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. З викладеного слід, що позивачем не були доведені позовні вимоги.

Outcome: dismissed