Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, допомоги по вихованню та утриманню дітей відповідач не надає. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1500 на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дітей. Відповідач надав суду письмову заяву, у якій позов визнає частково та має намір сплачувати аліменти на утримання дітей в сумі 800 грн., оскільки не працює та не має відповідного доходу. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 20.01.2003 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 28.08.2006 (а.с. 6 - 7). Згідно копії довідки № 464, від 20.02.2018 встановлено, що діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS], смт. Кирнасівка, Тульчинський район Вінницька область та знаходяться на її утриманні (а.с. 8). Відповідно до копії довідки № 19 від 16.02.2018, виданої ТОВ «Діана», вбачається, що [PERSON] працює укладальником-пакувальником з 23.11.2017 та її заробітна плата становить за листопад 2017 -582,09 грн., грудень 2017 -2880 грн., січень 3368,43 грн. (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Одним з головних обов'язків батьків є обов'язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей, який виникає у них з часу народження дитини і триває до настання її повноліття. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Обов'язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей здійснюється батьками у більшості випадків добровільно. Якщо ж батьки ухиляються від цього обов'язку та не надають коштів на утримання дітей добровільно, такі кошти стягуються з них у судовому порядку у вигляді аліментів. В частині 3 ст. 181 СК України, зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. У відповідності до положень статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», якою встановлено, що прожитковий мінімум на момент звернення до суду для дітей віком від 6 до 18 років - 1860 грн., а тому, відповідно, розмір аліментів для дітей даного віку не може бути меншим, ніж - 930 грн. На підставі ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05. 2006, роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення аліментів, оскільки відповідач є працездатним та може працювати і отримувати відповідний дохід, а відтак виконувати покладений на нього обов'язок по утриманню і належному забезпеченню рівня життя своїх дітей. Вирішуючи питання щодо встановлення розміру аліментів суд враховує, що відповідачем в ході розгляду справи належним чином не обґрунтовано визнаний ним розмір аліментів - 800 грн., який є нижчим мінімального розміру аліментів встановленого законом і базується на твердженні останнього про відсутність доходів і роботи. В ході розгляду справи відповідач не надав суду належних доказів, що свідчили б про його матеріальне становище, стан здоров'я або наявність інших утриманців забезпечення яких здійснює відповідач. Крім того, судом сторонам надано достатній строк для надання доказів, однак з наявних матеріалів справи, не можливо встановити інші обставини, що мають істотне значення та можуть бути враховані судом під час визначення розміру аліментів, а відтак суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі заявленому нею при зверненні до суду з даним позовом, у твердій грошовій сумі - 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 06.03.2018 і до повноліття дітей. Виниклі правовідносини врегульовані ст. 141, 180, 181, 182, 184 СК України. Згідно до п. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню, в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір - 704,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved