Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що проживала з [PERSON] у шлюбі з 1985 року по 1998 рік. 21 серпня 1998 року шлюб між нами було розірвано. В період перебування у шлюбі ними було куплено житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: с.Мирове, Томаківського району Дніпропетровської області, вул. Центральна (до перейменування - Леніна), 108, прийнято у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,11 гектарів для обслуговування зазначеного житлового будинку. Згідно положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час купівлі житлового будинку, зазначене нерухоме майно є з [PERSON] спільною сумісною власністю у рівних частках. [PERSON] помер 01 вересня 2017 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями є його діти відповідачі по справі. Про порядок користування та поділу зазначеного нерухомого майна вона з відповідачами домовитися не може, тому звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечували та просили його задовольнити. Розглянувши матеріали справи. заслухавши учасників справи, суд прийшов до наступного. Судом, встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] перебували у шлюбі з 1985 року по 1998 рік, який 21 серпня 1998 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖС № 335866 та рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 2-251 Під час проживання однією сім'єю ними було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою : с. Мирове, Томаківського району, Дніпропетровської області, вул.. Центральна,108, що зокрема підтверджується договором від 14 вересня 1989 року купівлі - продажу житлового будинку загальною площею 66,4 кв.м.; житловою площею 35,00 кв.м.; будівлі: літня кухня «Б»; сарай «Б1»; гараж «В»; лазня «Г»; літній душ «Д»; убиральня «Д1», в якому покупцем зазначено колишнього чоловіка - [PERSON], довідкою від 11.12.2017 року за № 471 виданою КП «ТомакІвське БТІ» ДОР та Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 004553 виданим також на ім'я [PERSON] 25.06.1997 року щодо передачі присадибної земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку. Згідно положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час купівлі житлового будинку, зазначене нерухоме майно є з [PERSON] спільною сумісною власністю у рівних частках. [PERSON] помер 01 вересня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 766917. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян І затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації чоловіком спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі статті 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає я в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Відповідно до статті 22 КпШС України, чинного на час купівлі спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є Його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України. Зазначені висновки сформовані Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в Постановах від 9 та 16 грудня 2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, корястування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен Із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно висновку ТОВ «Грандторгстрой», про вартість об'єкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 20.12.2017 року становить 16 281,00 грн, оціночна вартість житлового будинку станом на 03.01.2018 року становить 31 206,00 грн. Відповідно до свідоцтв про народження серії І-ЖС № 3377170, ІІ-ЖС № 327126, ІІ-ЖС№ 303618, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються дітьми покійного Савенка В,В. Враховуючи вище наведене, та той факт, що після смерті [PERSON], спадкоємцями є його діти, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної 19.09.2017 року, після смерті [PERSON] та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 51187747 від 12.03.2018 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved