Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] з посиланням на те, що 23 травня 2019 року [PERSON] взяв у нього у борг грошові кошти у сумі 45000 грн., які зобов`язався повернути до 31 грудня 2019 року. Проте, у вказаний строк зобов`язання не виконав. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позові позивачем. В судове засідання відповідач не прибув, про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с. 40), причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надходив. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 травня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики грошей в сумі 45000 грн., які останній зобов`язався повернути до 31 грудня 2019 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка була складена відповідачем (а. с. 52). Як зазначив представник позивача в судовому засіданні станом на день подачі позову та на день розгляду справи, а саме 28 вересня 2020 року відповідач не повернув позивачу суму позики відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт отримання коштів підтверджується змістом боргової розписки (а. с. 52). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу за вищевказаним договором позики від 23 травня 2019 року, є правомірною, оскільки останній в порушення умов договору суму позики позивачу не повернув.

Outcome: approved