Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 287280,00грн. і три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі 26413,15грн., всього 313693,15грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 3137грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 20000,00грн. В обґрунтування позову зазначила, що 01.11.2008 року [PERSON] взяв у позивача у борг 30000,00 дол. США і зобов'язався повернути до 01.05.2009 року, що підтверджується розпискою від 01.11. 2008 року виданої позивачу боржником. До теперішнього часу позивач борг не отримала. Позивач неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою повернути борг. [PERSON] обіцяв, що все поверне, але просив відстрочку, так як у нього були матеріальні труднощі, крім того він один забезпечував сім'ю. [INFO] року [PERSON], що є боржником помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на сьогоднішній день є неповнолітніми, що підтверджується копіями їхніх паспортів. В даний час розпоряджається майном неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] їхня мати - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтвердила вищезазначені обставини та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] відбувся договір позики, згідно якому [PERSON] взяв у позивача у борг 30000,00 дол. США і зобов'язався повернути до 01.05.2009 року, що підтверджується розпискою від 01.11.2008 року виданої позивачу боржником. До теперішнього часу позивач борг не отримала. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [INFO] року [PERSON], що є боржником помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є неповнолітніми дітьми померлого [PERSON], що підтверджую копіями їхніх паспортів. Також, згідно до свідоцтва про одруження від 23.10.1992 року, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини визначені у ст.. 1219 ЦК України. Так відповідно до коментованої статті, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 608 цього кодексу зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Таким чином, задоволення вимог відбувається лише спадкоємцями. Обов'язки спадкодавця, як і його права, за правилами універсального наступництва переходять безпосередньо до спадкоємців і не можуть перейти до третіх осіб. Отже, спірні відносити не припиняються у зв'язку зі смертю боржника, оскільки допускають правонаступництво, зокрема, у особі спадкоємців. Судом також досліджений Витяг зі Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи після померлого [PERSON]. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індек су інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Установивши, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 287280,00грн., оскільки до спірних правовідно син положення закону не застосовується. Стосовно вимог про стягнення боргу за договором позики у розмірі 240000,00 грн. та три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі 26413,15грн., суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки борг за позикою неповернутий протягом тривалого часу та у зв'язку з порушенням виконання зобов'язання. У частині вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 20000,00грн., суд відмовляє у задоволенні, оскільки відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Приписами ч. 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем на підтвердження своїх вимог суду не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження заподіяння матеріальної шкоди, яку він оцінив у 20000,00 грн. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial