Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

З 9.07.2014 р. [PERSON] працював на посаді директора державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» і наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 530-к від 28.10.2015 р. звільнений з цієї посади за неналежне виконання зобов»язань, передбачених підпунктом «б» пункту 26 Контракту на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України, контракту, укладеного з [PERSON] та наказу № 234 від 26.10.2015 р. «Про результати перевірки звернення заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» [PERSON]В.» 27.11.2015 р. [PERSON] заявив цивільний позов до Державного агентства лісових ресурсів України про поновлення його на роботі в державне спеціалізоване лісозахисне підприємство «Рівнелісозахист» на посаду директора, визнавши наказ про звільнення незаконним і скасувавши його та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказуючи, що він був звільнений з роботи під час його непрацездатності, копія наказу була вручена 9.11.2015 р., в наказі про звільнення не вказано, за яке одноразове грубе порушення законодавства чи обов»язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки \\ понесені збитки, виплачено штрафи тощо \\ його було звільнено; наведені в наказі № 234 від 26.10.2015 р. підстави не відповідають дійсності і є результатом наклепу [PERSON] на нього; 8.06.2015 р. він перебував у відрядженні, а повернувшись після 16 год. лише тоді був ознайомлений з наказом про відпустку з 8.06.2015 р., тому кошти на відрядження та витрати на бензин є законними витратами, у відрядженні також, крім нього, були й інші працівники; також вважає, що премії він отримав на законних підставах, оскільки відмова агентства лісових ресурсів у виплаті йому премії надійшла через два місяці з дня направлення погодження, крім того, він вважає, що такого погодження відповідно до Контракту не потрібно; також не відповідають дійсності дані щодо незаконних виплат підприємством витрат на судові збори в розмірі 3586.68, оскільки 2143.68 грн. згідно рішення апеляційного суду від 13.10.2015 р. повернуто «Рівнелісозахисту»; за результатами роботи підприємства в 2015 р. показники в порівнянні з 2014 р. є кращими; протягом роботи до нього ніякі дисциплінарні стягнення не застосовувались. Позовні вимоги [PERSON] підтримав в судовому розгляді та дав пояснення по їх суті, оголосивши додаток № 1 до позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, подав письмові заперечення, які оголосив в судовому засіданні, вважає, що підстави звільнення позивача, викладені в наказі № 234 від 26.10.2015 р., відповідають дійсності, позивачем вчинені вказані порушення і тому були підстави для його звільнення; не заперечив, що перевірки на підприємстві проводились в тому числі і за заявами [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов повністю підлягає задоволенню. 8.07.2014 р. між Держагентством лісових ресурсів України та [PERSON] укладений контракт про те, що він наймається на посаду директора державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» на термін з 9.07.2014 р. по 8.07.2017 р. Відповідно до пп. б п. 26 Контракту він може бути припинений у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов»язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки \\ понесені збитки, виплачено штрафи тощо \\. Підставами припинення трудового договору згідно п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України є підстави, передбачені контрактом. Підставою припинення трудового договору та звільнення з роботи [PERSON] є наказ № 234 від 26.10.2015 р. «Про результати перевірки звернення заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» [PERSON]В.», в якому перераховані вчинені позивачем порушення, а саме, що [PERSON] перебував у відряджені 8.06.2015 р. згідно наказу, за що він отримав 30 грн. та на поїздку в м. Дубровиця витрачений бензин в кількості 21 л. на суму 352.60 грн., тоді як наказом № 44-к від 8.06.2015 р. він з цього числа перебував у відпустці, незаконні фінансові витрати склали 382.60 грн.; за період січень-серпень 2015 р. [PERSON] виплачено премій на суму 16888.82 грн. без погодження з Держлісагентством, матеріальна допомога та відпускні виплачені з врахуванням незаконних премій в розмірі 8566.42 та 4046.70 грн., тому завищено їх розмір на 810.53 грн.; в результаті особистого конфлікту між директором [PERSON] та його заступником [PERSON] підприємство рік перебуває в судових тяжбах, за що сплачено судові збори в розмірі 3586.68 грн. переважно з державного бюджету; в результаті керівництва [PERSON] підприємство понесло витрати в загальній сумі 21668.63 грн. Судом перевірені вказані факти та встановлено, що згідно графіка відпусток на 2015 рік [PERSON] мав перебувати у відпустці в травні, однак в травні йому відпустку не надали, а голова Держлісагентства погодив її з 8.06.2015 р., вказане погодження отримано «Рівнелісозахистом» 8.06.2015 р. о 16 годині, про що стоїть відповідна відмітка. Як вбачається з наказу № 44-к від 8.06.2015 р. о 17 год. 40 хв. директором [PERSON] був виданий такий наказ про його відпустку. 8.06.2015 р. згідно посвідчень про відрядження [PERSON] та [PERSON] вд»їздили у відрядження в м. Дубровицю, про що свідчить і подорожній лист СЛА № 139 на автомобіль з використанням 21 л. бензину, [PERSON] повернувся в м. Сарни цього ж дня, [PERSON]-12.06.2015 р. Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON] зранку 8.06.2015 р. виїхав у відрядження, а після відрядження видав наказ про свою відпустку за погодженням з Держлісагентством. Відповідачем нічим це не спростовано, тому підстав вважати, що підприємство зайво витратило 382.60 грн. немає. Судом досліджені накази про преміювання \\ а.с.63-79\\, з яких вбачається, що в 2015 р. крім інших працівників преміювався і директор [PERSON] та досліджене звернення голови Держлісагентства від 23.06.2015 р. щодо позбавлення [PERSON] премії за квітень 2015 р. за невиконання умов контракту без вказівки конкретних порушень, запит щодо якого направлений 30.04.2015 р. \\ а.с. 93,94\\; також [PERSON] був позбавлений премії за травень 2015 р. листом від 6.07.2015 р., запит на який направлений 29.05.2015 р. за ухвалення рішення судом від 19.05.2015 р. про поновлення [PERSON] на роботі \\а.с. 97,98\\; не погоджена премія і за липень 2015 р. без вказівки підстав 29.09.2015 р., запит на згоду поданий 31.07.2015 р.\\а.с.102, 105\\.Таким чином, премія не була погоджена [PERSON] за три місяці і вказівки про позбавлення премії надходили через два місяці; в двох випадках немає вказівки на підстави позбавлення премії, а третя підстава про ухвалення рішення суду є не зрозумілою. Крім того, як вбачається з наказу про преміювання від 29.04.2015 р. премії виплачені за підсумками роботи підприємства за перший квартал, тобто, за належним чином виконання завдань, відсутності заборгованості по сплаті податків, зростання розміру прибутку, порівняно з минулим періодом, інші премії виплачувались за виконання договірних робіт. Таким чином, суд робить висновок, що премії, як з державного бюджету, так і з коштів, зароблених підприємством, були виплачені за позитивні результати роботи «Рівнелісозахисту». Крім того, в контракті вказана лише одна підстава, коли премія керівнику не виплачується, в разі нещасного випадку із смертельним наслідком з вини підприємства. Згідно розділу 3 Положення про преміювання працівників ДСЛП «Рівнелісозахист» обов»язковою умової преміювання керівника є зменшення порівняно з попереднім періодом або відсутність простроченої заборгованості по зарплаті, по сплаті внесків до бюджету, тоді як за такі показники [PERSON] був позбавлений премії. Тому і в даному разі суд не вбачає вини позивача в незаконному отриманні премій. Що стосується сплати підприємством судового збору, то, як вбачається з рішення апеляційного суду Рівненської обл. від 13.10.2015 р. зобов»язано управління Держказначейства повернути «Рівнелісозахисту» судовий збір в розмірі 2143.68 грн., про що 27.10.2015 р. [PERSON] направив повідомлення в ГУ Держказначейства у Рівненській обл. Таким чином із усієї суми судового збору підприємство сплатило і не повернуло 1443 грн. На думку суду, вирішення спорів в суді є звичайною процедурою і сплата судового збору в такому розмірі не є великими витратами та негативними наслідками. Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку, що перераховані в наказі № 234 підстави для звільнення позивача не знайшли підтвердження і суд вважає, що для підприємства не настали значні негативні наслідки. Крім того, в пп. «б» п. 26 контракту вказано, що порушення має бути одноразове і грубе, а в наказі перераховано три підстави для звільнення і вчинення порушень в різний час, в наказі також вказано, що це є порушеннями і недоліками і ніяк не грубими. Таким чином, суд вважає, що позивач був звільнений з роботи з грубим порушенням як контракту так і трудового законодавства і він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи [PERSON] його середній заробіток становить 17931 грн. і за чотири місяці вимушеного прогулу стягненню підлягає 71724 грн. На підставі ст. 21, п.8 ч. 1 ст. 36, ст. 235 КЗпП України,

Outcome: approved