Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, в якій позивач просив суд: визнати недійсним договір побутового будівельного підряду від 18.08.2010 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON]; 2) стягнути із [PERSON] на користь [PERSON], у порядку застосування наслідків недійсності укладеного між ними договору побутового будівельного підряду від 18.08.2010 року, 200.000,00 доларів США у гривнях за комерційним курсом гривні по відношенню до долара США. Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір побутового будівельного підряду згідно з яким останній зобовязався побудувати для позивача за рахунок останнього на вказаній земельній ділянці житловий будинок загальною площею 242 кв.м. строк будівництва сторони обмежили літом 2011 року. Позивач зазначає, що окрім основного обовязку по виконанню будівельних робіт з будівництва житлового будинку вказаний договір містив умови доручення, а саме ФОП [PERSON] мав від імені та за рахунок позивача вчинити такі юридичні дії: 1) замовити і оплатити необхідні для виконання будівельних робіт будівельні матеріали, обладнання, інвентар; 2) отримати усі необхідні дозвільні документи для законного будівництва та прийняття в експлуатацію зазначеного будівництвом будинку. Позивач зазначає, що на виконання вказаного договору відповідачу передано 200.000 доларів США у національній валюті України по комерційному курсу станом на 18.08.2010 року. Позивач зазначив, що у відповідача відсутня ліцензія на виконання будівельних робіт. Враховуючи викладене, позивач просить на підставі ст.ст. 51, ч. 3 ст. 215, ч. 1 ст. 227 ЦК України визнати недійсним договір побутового будівельного підряду від 18.08.2010 року, укладеного між позивачем та ФОП [PERSON] та стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача згідно ч.1, 5 ст. 216 ЦК України в порядку застосування наслідків недійсності договору 200.000 доларів США у гривнях за комерційним курсом гривні по відношенню до долару США на день сплати. Представник відповідача у запереченнях на позов проти задоволення позову заперечив та вказав, що ФОП [PERSON] не є належним позивачем у справі, оскільки 22.08.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців було внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] Також в запереченнях зазначено, що відповідач жодного договору підряду з відповідачем не укладав, а тому відсутній сам предмет спору. При цьому, представник [PERSON] в запереченнях на позов зазначив, що виконання відповідачем за дорученням позивача робіт по будівництву будинку є преюдиційним фактом, адже встановлений судовим рішенням що набрало законної сили. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2015 року клопотання представника позивача задоволено, замінено відповідача у справі фізичну особу - підприємця [PERSON] на [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Також представник пояснив, що єдиного письмового документу, який би опосередковував відносини сторін і мав назву «договір» не існує. А вимоги грунтуються на розписці від 18.08.2010 року та інших документах, які були складені після виникнення суперечок сторін, з яких вбачаються минулі наміри сторін спору. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: розяснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Судом достовірно встановлено, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 3221487301:01:041:0049, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2432, витягом з Державного реєстру правочинів № 8898360, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13309703. 18.08.2010 року складено письмову розписку, згідно якої [PERSON] отримав під будівництво будинку в КМ «Рославичі» на земельній ділянці кад. номер 3221487301:01:041:0049 площею 242 кв.м. гроші в сумі 200000 доларів США в національній валюті України, за комерційним курсом у [PERSON]. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2014 року у справі № 826/5730/14 за позовом Фізичної особи -підприємця [PERSON] до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № [NUMBER] від 28.11.2013 «судом встановлено, що у серпні 2010 року на підставі досягнутої між позивачем та громадянином [PERSON] усної домовленості, позивачем розпочато будівництво житлового будинку для вказаного громадянина за його дорученням, за його кошти та на належній йому ж земельній ділянці, яка розташована у Рославичівській сільраді, Васильківського району Київської області. Факт виконання робіт за дорученням Замовника та за його кошти підтверджується розпискою від 18 серпня 2010 року та листом самого гр. [PERSON] на адресу позивача від 18 квітня 2013 року, в якому з-поміж іншого, сам [PERSON] вказує, що він передає позивачу кошти для будівництва його будинку загальною площею 242 м.кв.». В цій же постанові Окружним адміністративним судом міста Києва від 05.06.2014 року у справі № 826/5730/14 зроблено висновок, що Верховний Суд України, у постанові від 13 червня 2013 року, дійшов висновку, що готівкові гроші, отримані фізичною особою - підприємцем під звіт на виконання умов договору, не є виручкою останнього від реалізації продукції у розумінні положень Указу № 727/98. Таким чином, суд зазначає, що в даному випадку обсяг виручки позивача, що є платником єдиного податку, повинен складається лише із сум винагороди у період, що перевірявся. Враховуючи, що у власному обліку як виручку (дохід) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивач як повірений, одержані кошти не відображав, у книзі обліку доходів та витрат, до складу винагороди за договорами доручення ці кошти не включались та у звітності ці кошти також не відображались, а отримані кошти у розмірі 200 000 тис. дол. США для будівництва житлового будинку, та не є виручкою позивача, на думку суду податкове повідомлення - рішення від 28 листопада 2013 року № [NUMBER] про донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 177775,31 грн. є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). На думку суду, та обставина, що представник позивача визначає спірні правовідносини, як договір «побутового будівельного підряду», який регулюється параграфом 2«Побутовий підряд», параграфом 3 «Будівельний підряд» глави 61 ЦК України, є хибним оскільки вказані види поіменованих договорів є різними договорами за правовою природою. І договір, що опосередковує будівництво будинку за замовленням, не є договором побутового підряду за правовою природою, і на такі відносини норми параграфа 2«Побутовий підряд» глави 61 ЦК України не поширюються. Відповідно, оспорюваний договір є договором будівельного підряду, і до вказаних правовідносин поряд із загальними нормами ЦК України застосовуються і норми параграфу 3 «Будівельний підряд» глави 61 ЦК України. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Оскільки відносини між сторонами спору опосередковують вартість більшу, ніж встановлено п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, то такий договір має укладатися в письмовій формі. В якості письмового договору суд приймає лише розписку від 18.08.2010 року. Всі інші документи, надані і зазначені учасниками судового розгляду, як докази умов договору підряду, як-то протоколи допитів, листи, письмові пояснення робітників та інше судом відхиляється, оскільки останні складені не за результатами переддоговірних переговорів, а вже після виникнення суперечок сторін спору, а отже такими документами не врегульовано договірні відносини, що виникли між сторонами спору на час передачі грошей та обумовлення мети їх передачі. Вказане обумовлює неможливість застосування до відносин сторін спору положень ст. 866 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи із вимог ст. 875 ЦК України істотними умовами договору будівельного підряду є наступні: - умови про обовязок підрядника збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації; - умови про обовязок замовника надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити. З розписки від 18.08.2010 року вбачається, що відповідач, як фізична особа, отримав еквівалент 200.000 доларів США під будівництво будинку, площею 242 кв.м. на визначеній сторонами спору земельній ділянці. При цьому ні про обовязок саме відповідача збудувати будинок, ні про встановлення строку здачі такого будинку, ні про відповідність будівництва будинку певній проектно-кошторисній документації не йдеться. Отже, сторонами спору при складанні розписки від 18.08.2010 року не досягнуто всіх істотних умов, необхідних для укладення договору будівельного підряду. Отже, розглядаючи між сторонами спір про право цивільне, оцінюючи фактичні обставини справи та обґрунтованість вимог, суд встановлює факт, що договір будівельного підряду, що на думку сторони позивача опосередковується розпискою від 18.08.2010 року є неукладеним. Згідно ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Отже, неукладений договір не набрав чинності, а тому і не створив для його сторін прав і обов'язків. Оскільки вимоги про визнання недійсним договору заявлено стосовно договору. Який є неукладеним, то в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача, у порядку застосування наслідків недійсності укладеного між ними договору коштів в сумі 200.000,00 доларів США у гривнях за комерційним курсом гривні по відношенню до долара США є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, а тому в її задоволенні також слід відмовити. Отже, позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed