Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Законний представник неповнолітнього позивача свої вимоги мотивує тим, що 05.06.2015 року померла бабуся позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне померлій майно. Позивач, будучі спадкоємцем померлої, звернулася із заявою про прийняття спадщини та вони дізналися, що померла видала заповіт на імя відповідача. Зазначила, що [PERSON] була особою похилого віку, хворіла на онкозахворювання та не мала можливості самостійно себе забезпечувати. Тривалий час за померлою доглядали соціальний працівник та сусідка. Батько позивача, [PERSON], проживав разом зі своєю матірю [PERSON] та помер 19.05.2015 року. Після смерті сина [PERSON] залишилася сама у безпорадному стані, внаслідок настання для неї тяжких обставин (тяжкої невиліковної хвороби, похилий вік, самотність, страх перед майбутнім), стала складати заповіти на різних осіб, а потім їх скасовувати. На час видання заповіту [PERSON] приймала медичні препарати, які знеболюють та впливають на свідомість. Вважає, що заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки воля [PERSON] не була вільною. Тому, з підстав визначених ст. 203, 215 ЦК України» просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] також зазначила, що в наслідок стану здоровя ([PERSON] була нерухома, не бачила, не могла розписатися), подій у сімї та ліків, що приймала померла, волевиявлення померлої не було вільним та [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Відповідач та її представник позов заперечили, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Приватний нотаріус [PERSON] пояснила суду, що 28.05.2015 року до неї звернулася [PERSON] та повідомила що [PERSON] хоче поспілкуватися з нотаріусом з приводу посвідчення заповіту. В цей день у другій половині дня вона приїхала до [PERSON], поспілкувалася з нею та впевнилася в її дієздатності. [PERSON] розповіла про свою сімю, коло спілкування, а також те, хто за нею доглядає. [PERSON] поводилася розумно, але не змогла сама підписатися. Свідків, які мала за неї підписатися, запропонувала сама [PERSON]. Під час розмови з [PERSON] нікого не було, вона розмовляла з нею наодинці. Після зясування усіх питань вона повернулася на своє робоче місце, де підготувала проект заповіту та повернулася до [PERSON] де були уже свідки. Вона вголос прочитала цей заповіт, [PERSON] погодила його зміст, після чого заповіт від іі імені підписала [PERSON] та свідки. Інші сторони в судове засідання не зявилися. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. З наданих суду копій спадкових справ та Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.06.2016 року вбачається, що 08.01.2003 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] - його онука в порядку представлення після смерті свого батька [PERSON], який помер 23.05.1995 року та був сином [PERSON], а також дружина [PERSON] [PERSON]. Крім того право на спадщину після смерті [PERSON] мав його син - [PERSON], який помер 19.05.2015р., однак останній із спадкодавцем не проживав та заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав. 05.06.2015 року померла [PERSON], яка мешкала за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12. Спадкоємцем за заповітом, якій посвідчений 28.05.2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], після смерті [PERSON] є [PERSON]. Після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] за заповітом та [PERSON] та [PERSON] за законом. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради, треті особи: [PERSON] державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування задоволені позовні вимоги та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 08.01.2003 року та 3/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 05.06.2015 року. Згідно заповіту, що посвідчений 28.05.2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на випадок смерті зробила таке розпорядження: все моє майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON], [INFO]. (а.с. 100) Оспорюючи дійсність вказаного заповіту позивач посилається положення ст. 203, 215 ЦК України та на невільне волевиявлення померлої, яке було викликане настанням тяжких обставин, не вільним волевиявленням померлої, хворою та вжиттям лікарських препаратів, що впливають на свідомість. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України) До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.1234 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.ч.1, 2 ст. 1236 ЦК України). Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ч.ч.1, 2 ст. 1247 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 2, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Доказування, а відтак і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Згідно з\~\~ ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази,\~\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини\~\~справи,\~\~які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,\~\~не можуть\~\~підтверджуватись\~\~іншими засобами доказування. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. В той же час будь-яких належних доказів на підтвердження наявності підстав для визнання заповіту недійсним позивач суду не надала. Клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи позивач, інтереси якої у суді представляв адвокат, не заявляла. З пояснень сторін також встановлено, що як позивач, так й відповідач є близькими родичами померлої. Як вбачається із змісту письмового правочину вчиненого [PERSON] (заповіту) підписаного з дотриманням вимог закону у присутності свідків, нотаріуса та посвідченого останнім - під час його укладення [PERSON] підтвердила, що вказаний заповіт відповідає її дійсним намірам, її волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі. Посилання позивача в обґрунтування свого позову на те, що заповіт був виданий в наслідок впливу тяжкої обставини та у стані, якій не дозволяв [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій, жодним чином не підтверджується. Надана позивачем медична документація щодо стану здоровя померлої та отримане останньою за життя медикаментозне лікування не підтверджують перебування [PERSON] у такому стані, що ставить під сумнів її волевиявлення. Окрім того, з пояснень свідка [PERSON], яка була викликані судомза клопотанням позивача, вбачається, що вона працювала соціальним працівником «Берегиня» та близько 5 років доглядала за [PERSON]: придбавала продукти, ліки, прибирала, готувала їсти, сплачувала комунальні платежі. На прохання [PERSON] відправляла на лікування [PERSON] [PERSON] побачила десь через тиждень після смерті [PERSON] Потім [PERSON] сказала що приходити непотрібне та вона самі будуть доглядати. Останні 5-7 днів до смерті вона не бачила [PERSON]. Коли востаннє спілкувалася з [PERSON] вона відповідала на її питання., але не розповідала про бажання видати заповіт на відповідача. пояснила, що гроші для задоволення потреб [PERSON] вона брала у схованці, яку їй показала сама [PERSON] Хто отримував пенсію та звідки бралися гроші у схованці у [PERSON] вона не знає. Пояснила, що ліки купувала за рецептом лікаря, якого викликала сусідка [PERSON]. Ця сусідка часто бувала у померлої та вона з нею спілкувалася. Пояснила, що на прохання [PERSON], возила її оформлювати заповіт, але це була задовго до смерті і заповіт був виданий на племінницю на імя Лена. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою та подругою померлої., яку знала близько 50 років та постійно спілкувалася. [PERSON] не відвідувала померлу, за весь час вона була два рази. Коли помер дід та батько позивач та її матір навіть на поховання не прийшли. Також позивач не прийшла на поховання [PERSON] [PERSON] розказувала, що хоче заповісти своє майно [PERSON] Потім приходив нотаріус, її запросила [PERSON] . Нотаріус перевірила її особу, зробила заповіт, усі прочитали заповіт та вона за дорученням [PERSON] підписала цей заповіт. [PERSON] було в здоровому глузді та розумно поводилася. При підписанні заповіту була вона, два свідка, [PERSON] та нотаріус. Пояснила, що до [PERSON] ходила соціальний працівник ([PERSON]), яка приходила за запрошенням. Також пояснила, що ліки [PERSON] вживала, але не наркотичні засоби не вживала, тому що її син був наркоман та вона боялася їх тримати у квартирі. Свідок [PERSON] пояснила, що її на прохання [PERSON] запросила [PERSON] бути свідком при посвідченні заповіту. [PERSON] вела себе нормально та хотіла видати заповіт на [PERSON] У її присутності нотаріус прочитала заповіт, [PERSON] сказала що все вірно і вона все залишає все [PERSON] , потім всі розписалися у документі. При підписанні заповіту були нотаріус, [PERSON], вона, інший свідок на імя [PERSON] та [PERSON] Потім прийшла [PERSON] пояснили, що заповіт спочатку вслух прочитала нотаріус, а потім вона саме перед підписанням його прочитала. Свідок [PERSON] пояснила, що на прохання [PERSON] була свідком при посвідченні заповіту [PERSON] пояснила, що нотаріус прочитала заповіт в голос, [PERSON] сказала що хоче все майно передати [PERSON]. На питання нотаріуса хто таке [PERSON], [PERSON] сказала що онука і все їй тому, що [PERSON] їй допомагає. [PERSON] відповідала на усі питання нотаріуса. Коли вона прийшла до квартири [PERSON], то у нотаріуса заповіт був вже роздрукований. Нотаріус читала заповіт у голос, вона також його читала і підписала. Також не заслуговує на увагу посилання представника позивача на те, що при посвідченні заповіту нотаріусом були допущені порушення вимог закону, оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження цих обставин. Дотримання ж вимог закону вимог при посвідченні заповіту підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Зважаючи на наведене суд вважає, що обставини наведені позивачем в обґрунтування свого позову не підтверджуються жодними з числа наданих суду доказів, а тому у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed