Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належить: - земельна ділянка площею 5,6365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівчарівської сільської ради Троїцького району Луганської області, кадастровий номер земельної ділянки 4425484000:04:001:0011; - земельна ділянка площею 5,5176 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівчарівської сільської ради Троїцького району Луганської області, кадастровий номер земельної ділянки 4425484000:04:001:0012; - земельна частка (пай) розміром 11,56 в умовних кадастрових гектарах у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0067985; - земельна частка (пай) розміром 12,28 в умовних кадастрових гектарах у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0067978; - майновий пай колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області розміром 0,30 відсотків у вартісному виразі 12559 гривень згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 045244; - майновий пай колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області розміром 0,14 відсотків у вартісному виразі 5920 гривень згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 045598. Між [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] , з іншої, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належних йому зазначених вище земельних ділянок, а також земельних часток (паїв), з яких дані земельні ділянки було виділено в натурі, та відповідних майнових паїв. Позивачем було передано відповідачу домовлену суму за відчуження належного йому зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 80 000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу від 01 листопада 2019 року з актом приймання-передачі земельних ділянок. При цьому, позивач з 14 травня 2019 року отримав громадянство іншої держави і є на даний час громадянином Російської Федерації. Оскільки правочин між відповідачем та позивачем було вчинено до 01 липня 2021 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення», то на момент укладення правочину діяв мораторій на продаж сільгоспземлі. На даний час до спірних правовідносин застосовуються норми правових актів, які діяли під час виникнення даних спірних правовідносин. З огляду на це, позивач позбавлений можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки на момент вчиненні правочину дане питання не було врегульовано належним чином нормами національного законодавства. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права з позовом про визнання укладеного між ним та відповідачем договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, яке було об`єктом зазначеного договору купівлі-продажу. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вивчивши та проаналізувавши доводи, матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] на підставі права власності належить: - земельна ділянка площею 5,6365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівчарівської сільської ради Троїцького району Луганської області, кадастровий номер земельної ділянки 4425484000:04:001:0011 (а.с. 18); - земельна ділянка площею 5,5176 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вівчарівської сільської ради Троїцького району Луганської області, кадастровий номер земельної ділянки 4425484000:04:001:0012 (а.с. 19); - земельна частка (пай) розміром 11,56 в умовних кадастрових гектарах у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0067985 (а.с. 14); - земельна частка (пай) розміром 12,28 в умовних кадастрових гектарах у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0067978 (а.с. 15); - майновий пай колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області розміром 0,30 відсотків у вартісному виразі 12559 гривень згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 045244 (а.с. 16); - майновий пай колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» с. Вівчарове Троїцького району Луганської області розміром 0,14 відсотків у вартісному виразі 5920 гривень згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 045598 (а.с. 17). Між [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] , з іншої, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належних йому зазначених вище земельних ділянок, а також земельних часток (паїв), з яких дані земельні ділянки було виділено в натурі, та відповідних майнових паїв. [PERSON] було передано відповідачу домовлену суму за відчуження належного йому зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 80 000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу від 01 листопада 2019 року з актом приймання-передачі земельних ділянок (а.с. 20-25). При цьому, позивач з 14 травня 2019 року отримав громадянство іншої держави і є на даний час громадянином Російської Федерації (а.с. 10). Оскільки правочин між [PERSON] та [PERSON] було вчинено до 01 липня 2021 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення», то на момент укладення правочину діяв мораторій на продаж сільгоспземлі. На даний час до спірних правовідносин застосовуються норми правових актів, які діяли під час виникнення даних спірних правовідносин. З огляду на це, позивач дійсно позбавлений можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки на момент вчиненні правочину дане питання не було врегульовано належним чином нормами національного законодавства, а до спірних правовідносин у даному випадку застосовуються норми закону, які діяли саме на момент їх виникнення, тобто укладення відповідного правочину купівлі-продажу, до якого застосовувався мораторій на продаж сільгоспземлі. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 цієї ж статті Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Таким чином, положеннями Земельного кодексу України передбачено набуття іноземними громадянами та особами без громадянства права власності лише на землі несільськогосподарського призначення. Частиною 4 вищенаведеної статті Земельного кодекс України, передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, отримані в спадщину іноземними юридичними особами, підлягають відчуженню протягом одного року. Таким чином, за змістом норм Земельного кодексу України, допускається успадкування земель сільськогосподарського призначення іноземними громадянами та особами без громадянства. При цьому, успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у приватній власності осіб без громадянства або іноземних громадян та повинні бути ними відчужені. Зокрема, частиною 1 статті 145 Земельного кодексу України передбачено, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства успадкованої земельної ділянки вона підлягає примусовому відчуженню. [PERSON] було викуплено у відповідача вищезазначені земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що було вчинено відповідні розписку та договір купівлі-продажу з актом прийому-передачі земельних ділянок від 01 листопада 2019 року. При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин діяли положення пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК, яким була встановлена заборона купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, однак вказані норми перехідних положень не поширювалися на виниклі між сторонами у даному випадку правовідносини, оскільки положення частини четвертої статті 81 ЗК є імперативним. Примусове відчуження здійснюється виключно на підставі відповідного судового рішення. Таким чином, відчуження у відповідача зазначених земельних ділянок та набуття їх у власність [PERSON] , не суперечило нормам чинного законодавства, так як на виниклі між сторонами у даному випадку правовідносини не поширювався пункт 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК. Лише за таких обставин буде дотримано гарантій права власності на земельні ділянки, передбачені статтею 41 Конституції України та статтею 153 ЗК, відповідача, громадянина РФ, оскільки ніхто не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених законодавством України. Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Зеленчук та Цицюра проти України», мораторій на продаж земель на час виникнення спірних правовідносин було визнано таким, що порушує права людини. З огляду на вищезазначені обставини, позивач є законним власником вищезазначених земельних ділянок, оскільки набув її у власність з підстав, що не суперечать закону, у зв`язку з чим, на підставі вищевикладеного, ст.ст.81, 131, 145, 153 ЗК України,

Outcome: approved