Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Заявленим позовом ставиться питання про визнання спільним сумісним майном житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] з визначенням частки кожного з подружжя по 1\\2. В обґрунтування заявленого позивачем зазначено, що такі об`єкти нерухомості здобуто під час шлюбу та за кошти сторін, а отже воно є спільним сумісним і позов підлягає до задоволення. Відповідач позов не визнала та направленим відзивом заперечувала в його задоволенні. Власну позицію обґрунтовувала тим, що хоча права власності на таке майно оформлено під час шлюбу воно є особистою власністю відповідача. Доказів, які б стверджували про зворотне суду надано не було і позов задоволеним бути не може. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного і підстав для переходу до іншого виду провадження судом не встановлено. Проаналізував докази подані сторонами судом встановлено наступне. Позивач має посвідку для постійного проживання на території України та отримував код платника податків (а.с.6-7). Відповідач є громадянкою України та отримувала код платника податків (а.с.8,9). Між сторонами 27 лютого 2014 року укладено шлюб відділом РАЦС Василеостровського району комітету у справах РАЦС уряду Санкт-Петербургу РФ (а.с.10). Спірний житловий будинок набуто у власність відповідачем 11 вересня 2018 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.11). Земельна ділянка набута у власність відповідачем 2 червня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу. Правочин містить відмітку у пункті 1.5. про те, що він вчинено за письмовою згоди чоловіка - позивача у даній справі. Вартість об`єкту нерухомості станом на день придбання 69 825 гривень (а.с.12-13). Технічний паспорт на житловий будинок, серед іншого, містить інформацію про те, що він збудований у 2018 році (а.с.14-15). Вартість спірного домоволодіння станом на 9 листопада 2018 року становить 780 500 гривень (а.с.16). Орган місцевого самоврядування надав довідку про те, що у спірному домоволодіння станом на 17 вересня 2018 року проживають сторони та їх дочка [PERSON] [INFO] без реєстрації (а.с.19). 31 січня 2019 року між сторонами розірвано шлюб розірвано рішенням суду, що набрало законної сили 4 березня 2019 року. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України). Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки (ч. ч. 1, 2 ст. 64 СК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка та житловий будинок набувались сторонами за час шлюбу. Зокрема, договір про придбання земельної ділянки містить окреме застереження, що даний об`єкт нерухомості набувається у власність відповідача за письмової згоди її чоловіка. Такий правочин не містить визнання даного майна як особистої приватної власності відповідача хоча і набутого за час шлюбу. Так само і житловий будинок набутий подружжям за час шлюбу суд вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя адже доказів про іншу правову природу такого майна суду надано не було. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували витрачення коштів подружжя на придбання даного майна судом до уваги не приймається адже законодавцем у ч. 2 ст. 60 СК України презюмується походження майна як спільного сумісного набутого за час шлюбу. Укладення інших правочинів щодо спірного майна суду не надано, як і не надано доказів набуття спірного будинку у особисту приватну власність відповідача. Результати вирішення спору вимагають стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Дані відносини врегульовані положеннями ст. 140 ЦПК України і є обов`язком, а не правом суду. Звідси вимога позивача про не стягнення таких витрат з відповідача є нікчемною. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved