Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Запорізька міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON], районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, треті особи [PERSON], якій діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], міське комунальне підприємство «Основаніє», відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції, орган опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житлове приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що житловий будинок № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжя є комунальною власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, знаходиться на обслуговуванні Міського комунального підприємства «Основаніє». Квартира № 47 у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірська в м. Запоріжжя двокімнатна, загальною площею 44,2кв.м., житловою площею 27,94кв.м. Квартира складається з двох ізольованих кімнат. Коридор, ванна, санвузол, кухня знаходяться в загальному користуванні. За даною адресою відкрито два окремі особові рахунки: [PERSON], особовий рахунок № 10502715 на кімнату житловою площею 13,61кв.м., (загальна 21,15кв.м.), зареєстрований за вказаною адресою з 11.07.2002, [PERSON], [INFO], зареєстрований в кімнаті з 31.08.2009. [PERSON], особовий рахунок 10502704 на кімнату житловою площею 14,33кв.м. (загальна площа 23,05кв.м.) був зареєстрований з 20.10.1993 до моменту смерті 13.09.2014. Позивач вважає, що [PERSON] приватизація спірної квартири проведена з порушенням закону, так як одна з кімнат була службової, і питання про її виключення з числа службових до проведення приватизації не вирішувалось, крім того, вона була надана для проживання [PERSON] Просить суд: визнати приватизацію на підставі розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації № 783/г 14.05.2004. недійсною; визнати недійсним на підставі розпорядження органу приватизації свідоцтво на право власності № 783 від 24.05.2004 на квартиру № 47 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі; визнати недійсним свідоцтво на право власності видане на імя [PERSON]; зобовязати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру № 47 по вул. Камяногірській за [PERSON] Відповідач [PERSON] з позовом не погодилась та подала зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 27 квітня 2016 р. прийнята до розгляду та обєднана з первісним позов в одне провадження. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що її батько, [PERSON], з 1993 р. проживав в кімнаті пл. 13,95кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS]. 13.09.2014 батько помер. [PERSON] є рідною донькою [PERSON], яка після вступу в шлюб проживала окремо від батька, і про обставини приватизації квартири нічого відомо не було. Після смерті батька, [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS]. [PERSON] вважає, що вона отримала і оформила спадщину на законних підставах. Яким чином в приватизацію потрапила службова кімната пл. 13,61кв.м. в квартирі [ADDRESS] їй невідомо, але той факт, що її батько мав право на приватизацію своєї кімнати, в якій проживав, ніким не заперечується. Він реалізував своє право на приватизацію і в разі, визнання свідоцтва про право власності недійсним, це призведе до негативних наслідків, зокрема до того, що квартира з числа приватної власності в примусовому порядку буде переведена в державний житловий фонд, що позбавить [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом і порушить мої права. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (кімнату 13,95кв.м., 1/2 частини підсобних приміщень) в порядку спадкування за законом. Представник Запорізької міської ради, яка одночасно виступає представником третьої особи МКП «Основаніе», у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, через канцелярію надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі. Суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. [PERSON] та її представник у судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, первісний позов просять задовольнити частково. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, через канцелярію надала заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON], якій діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, просив суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства в інтересах неповнолітньої дитини. Третя особа відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, в даному випадку, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, через канцелярію представник третьої особи надала заяву в якій просить справу розглянути у відсутність представника та при ухваленні рішення урахувати інтереси неповнолітньої дитини [PERSON] В даному випадку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника цієї третьої особи. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Житловий будинок № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі є комунальною власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та знаходиться на обслуговуванні та в господарському віданні МКП «Основаніє». Квартира № 47 у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі є двокімнатною, загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 27,94 кв.м, складається з двох ізольованих кімнат. Коридор, ванна кімната, туалет та кухня знаходиться в загальному користуванні. Судом встановлено, що за даною адресою відкрито два окремі особові рахунки на основних квартиронаймачів. В кімнаті (загальною площею 21,15 кв.м, житловою площею 13,61 кв.м) зареєстрований з 11.07.2002 [PERSON], [INFO], основний квартиронаймач та з 31.08.2009 його син [PERSON], [INFO], особовий рахунок № 10502715. У кімнаті (загальною площею 23,05 кв.м, житловою площею 14,33 кв.м) з 20.10.1993 зареєстрований [PERSON], особовий рахунок № 10502704, який помер 13.09.2014. Відповідно до розпорядження Голови Орджонікідзевської районної адміністрації № 1419 від 26.06.2012 «Про службову житлову площу КП «ВРЕЖО № 1», розглянувши клопотання адміністрації КП «ВРЕЖО № 1» було затверджено рішення адміністрації КП «ВРЕЖО№ 1» про надання службової житлової площі (наказ від 19.06.2002 № 138) кімнати в двокімнатній комунальній квартирі № 47 у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі житловою площею 13,24 кв.м, загальною площею 22, 16 кв.м. На підставі даного розпорядження було оформлено ордер № 43 від 01.07.2002 на службове житлове приміщення на кімнату житловою площею 13,24 кв.м, загальною площею 22,16 кв.м в двокімнатній комунальній квартирі № 47 у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі на працівника виробничої дільниці КП «ВРЕЖО № 1» [PERSON] Як вбачається з рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 253/9 від 28.07.2005 «Про житлову площу», розглянувши клопотання адміністрації КП «РЕПОГ» про передачу підприємству службової кімнати в двокімнатній комунальній квартирі № 47 у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі, яка у 2002 році була включена до числа службового житлового фонду КП «ВРЕЖО № 1» і надана майстрові виробничої дільниці [PERSON], який у 2003 році за переведенням прийнятий на цю ж посаду в КП «РЕПОГ», враховуючи згоду адміністрації КП «ВРЕЖО № 1» на передачу зазначеного службового приміщення, виконавчим комітетом Запорізької міської ради було виключено кімнату житловою площею 13,21 кв.м (загальною площею 22,16 кв.м) у вищевказаній двокімнатній квартирі, із числа службової житлової площі КП «ВРЕЖО № 1», так як відпала потреба в такому її використанні та було включено вищезазначену кімнату в двокімнатній комунальній, до числа службової житлової площі КП «РЕПОГ». Після прийняття рішень Запорізькою міською радою «Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання» від 27.04.2012 № 5, «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу МКП «Основаніє» від 25.07.2012 № 6, МКП «Основаніє» є повним правонаступником КП «РЕПОГ». До МКП «Основаніє» перейшло все майно, майнові та немайнові права та обов'язки КП «РЕПОГ», а тому кімната житловою площею 13,21 кв.м (загальною площею 22,16 кв.м) у двокімнатній комунальній квартирі № 47 у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі, є житловою площею МКП «Основаніє». З наведеного вбачається, що порушення порядку щодо включення даного житлового будинку до числа службового житлового приміщення не було. Також судом встановлено, що за розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації м. Запоріжжя № 783-р від 24.05.2004 спірне житлове приміщення, в порядку приватизації житлового фонду було передано [PERSON], який на підставі вказаного розпорядження отримав свідоцтво про право власності на житло від 24.05.2004 та зареєстрував за собою право власності на нерухоме майно. 13.09.2014 [PERSON] помер. Його спадкоємцем є донька [PERSON], яка прийняла спадщину та 08.04.2015 отримала у нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, визначено, що виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Як наполягає позивач у позові, у листопаді 2014 року при опрацюванні звернення [PERSON] з питання щодо виключення кімнати житловою площею 13,21 кв.м (загальною площею 22,16 кв.м) у двокімнатній спірній комунальній квартирі, з числа службової площі МКП «Основаніє» стало відомо, що кімната з вищезазначеною житловою площею була включена до загальної площі квартири, яка була приватизована на [PERSON] Однак, ані виконавчим комітетом Запорізької міської ради, ані розпорядженням районної адміністрації не видавалося рішення щодо виключення житлової площі 13,21 кв.м (загальною площею 22,16 кв.м) у двокімнатній комунальній квартири у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі, з числа службової. Також, ні адміністрацією КП «РЕПОГ» на той час, ні адміністрацією МКП «Основаніє» не розглядалось питання щодо підготовки клопотання про виключення вищезазначеної службової житлової площі з числа службової. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. Отже, відділом приватизації Вознесенівської (на той час Орджонікідзевської) районної адміністрації) порушені вимоги статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тим самим були порушені законні права та інтереси як [PERSON], так і підприємства МКП «Основаніє», так як кімната житловою площею 13,21 кв.м (загальною площею 22,16 кв.м) у двокімнатній спірній квартирі, була включена відповідним органом місцевого самоврядування до числа службової житлової площі КП «РЕПОГ», правонаступником якого є МКП «Основаніє», яке підприємство використовує за призначенням, для проживання працівників підприємства, які потребують поліпшення житлових умов та які належать до категорії працівників, яким може бути надано службові житлові приміщення. Станом на теперішній час [PERSON] зареєстрований та мешкає у кімнаті житловою площею 13,21 кв.м (загальною площею 22,16 кв.м), що підтверджується довідкою, а ордер на вселення до кімнати видавався на його ім'я, договір найму жилого приміщення укладений також із ним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або немайнового права та інтересу. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Запорізької міської ради та необхідності їх часткового задоволення за виключенням вимог про зобовязання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру № 47 по вул. Камяногірській за [PERSON], оскільки відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції є третьою особою у даній справі, а не відповідачем. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON], суд враховує наступне. Як було встановлено судом вище, батько [PERSON] [PERSON], з 1993 року проживав в кімнаті пл. 13,95кв.м. в комунальній квартирі № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі. 13.09.2014 [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON], яка після вступу в шлюб проживала окремо від батька. Після смерті батька, [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № 783 від 24.05.2004 і технічний паспортом на квартиру. Відповідно до ст.1270 ЦК України, [PERSON], як спадкоємець першої черги (ст.1261 ЦК України) подала заяву до нотаріальної контори і приватний нотаріус [PERSON] 08.04.2015 видала свідоцтво про право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, зареєструвавши в єдиному державному реєстрі нерухомого майна на її ім'я за №36108744 спірну квартиру. Ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, житлові приміщення кімнати в квартирах, де проживають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до зазначеної статті не передбачено заборону на приватизацію кімнат, де проживають два і більше наймачів, а також не потрібно їх згоду на здійснення приватизації. Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» громадяни України мають право приватизувати зайняте ними житлове приміщення один раз. Відповідно до п.20, п.21 Положення «Про порядок передачі квартир у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлу від 15.09.1992 № 56 на орган приватизації покладено обов'язок в підготовці і оформленні документів на здійснення приватизації. Факт, що [PERSON] мав право на приватизацію своєї кімнати, в якій проживав, ніким не заперечується. Він реалізував своє право на приватизацію і в разі, визнання свідоцтва про право власності недійсним, це призведе до негативних наслідків, зокрема до того, що квартира з числа приватної власності в примусовому порядку буде переведена в державний житловий фонд, що позбавить [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом і порушить її права. Згідно незалежної оцінки нерухомості у вигляді двокімнатної квартири № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі від 21.04.2016 її ринкова вартість становить 337\~463 гривень, тобто моя 1/2 частина матиме вартість 168 731,5 гривень. Проаналізувавши обставини справи та вищевказані положення законодавства, суд вважає, що зустрічний позов в частині визнання права власності також є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Позовні вимоги, в частині стягнення витрат на правову допомог, задоволенню не підлягають з огляду на таке. З позовної заяви вбачається, що згідно квитанції № 1618 від 25.04.2016 адвокатом [PERSON] прийнято від [PERSON] 500,00 гривень в якості гонорару за підготовку позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом ст.ст. 79, 84 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст. 56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу. Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі Закон № 4191-VI) встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону № 4191-VI, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й повязана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), документи, що підтверджують кількість годин участі особи, яка надавала правову допомогу. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Позивачем не надано документів підтверджуючих склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування по справі, а тому в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 гривень слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial