Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

До суду надійшов позов ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна [PERSON]» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 12551,31 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 02 жовтня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів F АЕ/3903546, відносно транспортного засобу BMW, державний F ВН1119НС. 11 листопада 2015 року в м. Одеса по вул. Левітана відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW, державний F ВН1119НС, під керуванням відповідача та транспортного засобу КІА, державний F ВН1810ЕЕ, під керуванням [PERSON]. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол). У зв'язку із тим, що транспортний засіб КІА, державний F ВН1810ЕЕ був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором добровільного страхування наземного транспорту F AM.098087 від 15 травня 2015 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до позивача із вимогою в порядку суброгації. 21 червня 2017 року Позивачем було складено страховий акт разом із розрахунком страхового відшкодування та здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 12551 грн. 31 коп. на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується платіжним дорученням F 3P037495. Позивач звертався до Відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, однак, виплати відшкодування в порядку регресу з боку Відповідача здійснено не було, тому позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зFявився, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів F АЕ/3903546, відносно транспортного засобу BMW, державний F ВН1119НС (а.с.45). 11 листопада 2015 року в м. Одеса по вул. Левітана відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW, державний F ВН1119НС, під керуванням відповідача та транспортного засобу КІА, державний F ВН1810ЕЕ, під керуванням [PERSON]. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) (а.с.47). У зв'язку із тим, що транспортний засіб КІА, державний F ВН1810ЕЕ був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором добровільного страхування наземного транспорту F AM.098087 від 15 травня 2015 року (а.с.48), ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до позивача із вимогою в порядку суброгації.(а.с.46) 21 червня 2017 року Позивачем було складено страховий акт F 1700001187819 (а.с.87) разом із розрахунком страхового відшкодування та здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу (а.с.88) у розмірі 12551 грн. 31 коп. на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується платіжним дорученням F 3P037495 (а.с.89). Позивач звертався до Відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с.90-91), проте, виплати відшкодування в порядку регресу з боку Відповідача здійснено не було. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обFєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно до п.1 ч.1 ЦПК ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (нормативно-правовий акт F 435-IV від 16.01.2003 р. ст.993 ЦК України). Отже, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків. В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовFязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього нормативно-правовий акт F 1618-IV від 18.03.2004 Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 F14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява F 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, F 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна [PERSON]» підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто суму судового збору, яка складає 1762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved