Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Заявник 26.08.2016 року звернулася до суду із заявою, відповідно до якої просила визнати [PERSON], [INFO], недієздатною та встановити над нею опіку, призначити заявницю, [PERSON] її опікуном. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що є матірю [PERSON]. Згідно виписки з рішення ВКК № 962 від 06.06.2000 року її доньці встановлений діагноз дитячий церебральний параліч та зроблено висновок, що хвора є інвалідом першої групи з дитинства з 1983 року. На даний час донька страждає тяжким психічним захворюванням та потребує постійний догляд, який вона їй надає. Відносно довідки Ф № 4, виданої лікарняно-трудової експертної комісії при диспансері ПНД від 28.07.1981 року встановлено, що [PERSON] є непрацездатною та потребує постійного стороннього догляду. Заявник зазначила, що окрім неї у [PERSON] відсутні будь-які інші родичі, вона єдина хто займається її лікуванням та доглядом, тому вважає, що суд може призначити її опікуном над недієздатною донькою. Ухвалою суду від 29.08.2016 року було відкрите провадження у справі та призначене судове засідання. Ухвалою суду від 27.09.2016 року була призначена судово-психіатрична експертиза по справі для зясування психічного стану [PERSON]. Провадження в справі було зупинено. На підставі Розпорядження № 1154/17 від 30.11.2017 року в.о. керівника апарату суду справа була направлена для подальшого автоперерозподілу. Справа надійшла до провадження судді Бойчука А.Ю.. Ухвалою суду від 01.12.2017 року дана справа прийнята до провадження та відновлення провадження по справі. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду заяви сповіщався належним чином. Суд враховуючи наявність у справі висновку органу опіки та піклування, вважає можливим розглянути справу за їх відсутності згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь і справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне законодавство, визначаючи фізичну особу як учасника цивільних правовідносин, виходить з наявності у фізичної особи цивільної правоздатності та дієздатності (ст.ст.24, 25, 30 ЦК України). Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і не може обмежуватись. Обсяг цивільної дієздатності регламентується законодавством відповідно до віку фізичної особи, який є юридичним фактом цивільного права. Обсяг дієздатності може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, передбачених законом. Цивільна дієздатність фізичної особи це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною лише на підставі рішення суду, у порядку, встановленому ЦПК України. Судом встановлено, що згідно виписки із рішення ВКК № 962 від 06.06.2000 року [PERSON], [INFO], встановлений діагноз дитячий церебральний параліч та зроблено висновок, що хвора є інвалідом першої групи з дитинства з 1983 року. Згідно з довідкою Ф № 4, виданої лікарняно-трудової експертної комісії (ЛТЕК) при диспансері ПНД від 28.07.1981 року, встановлено, що [PERSON] є непрацездатною та потребує постійного стороннього догляду. У рамках даної цивільної справи була проведена судово-психіатрична експертиза та відповідно до висновку судово-психіатричних експертів № 64 від 17.02.2017 року [PERSON], , страждає хронічним, стійким психічним розладом у вигляді Помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, складний тип олігофреничного дефекту (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F71.1» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до висновку експертної комісії [PERSON] потребує встановлення над нею опіки. Суд дослідивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що [PERSON], унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку із чим на підставі ст. 39 ЦК України підлягає визнанню недієздатною. Таким чином, вимоги заявника в цій частині підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-ЖД № 368789 від 09 червня 1992 року, виданого повторно архівом Відділу запису актів громадянського стану Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 455. Відповідно до Рішення № 400 Виконавчого Комітету Жовтневої [PERSON] народних депутатів м. Одеси Одеської області від 19 жовтня 1986 року [PERSON] було призначено піклувальником над донькою [PERSON] Заявник у судовому засіданні пояснила, що окрім неї у [PERSON] відсутні будь-які інші родичі, вона єдина хто займається її лікуванням та доглядом. Ст. 41 ЦК України встановлено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Вказані положення передбачені ст. 58 ЦК України. Ст. 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині встановлення [PERSON] над недієздатною [PERSON], вимоги також підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved