Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: визнати недієздатною [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS]; призначити його, [PERSON], опікуном над [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Свої заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що він є рідним братом [PERSON], факт родинних відносин встановлено свідоцтвами про народження. [PERSON] розлучена. Її чоловік після розлучення забрав доньку [PERSON], [INFO] і виїхав з м. Києва. Більш ніж 10 років не підтримуються стосунки. [PERSON] в 2008 році захворіла на психічну хворобу зі стійким розладом здоров'я, у зв'язку з чим була поставлена на облік у психоневрологічну лікарню №2 в м. Києві. По усній інформації лікарів у сестри встановлено діагноз «шизофренія». Надати письмову інформацію про це нашій родині було відмовлено. [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання. В останні роки стан її здоров'я значно погіршився. Вона майже постійно знаходиться на лікуванні у психоневрологічній лікарні. [PERSON] не в змозі працювати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуація, погано орієнтована в часі і просторі. Потребує постійного догляду та турботи. Останнім часом вона не може усвідомлювати навіть незначні угоди. Роблячи покупки вона не може зробити правильний розрахунок, у зв'язку з чим її постійно обманюють несумлінні продавці. По характеру покладиста, довірлива, легко піддається чужому впливу, не здатна відрізнити правду від обману. Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними. Стан її здоров'я з кожним роком погіршується. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року по вказаній справі було призначено судово-психіатричну експертизу. 09 серпня 2018 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов висновок судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 500 від 31 липня 2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року поновлено провадження у справі, та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні заявник доводи заяви підтримав, просив її задовольнити. Заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не уповноважила свого представника на участь в судовому засіданні, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без участі її представника. Також, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві звернувся до суду з подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном над його недієздатною сестрою [PERSON] Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1059, [PERSON] має другу групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 22). Статтею 30 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 298 Цивільного процесуального кодексу України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 500 від 31 липня 2018 року, складеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки шизофренії параноїчної, безперервний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний тип дефекту, галю цинаторно-параноїдний синдром (згідно з МКХ-10, F 20.0; за своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та не може керувати ними; за своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] потребує встановлення над нею опіки. Таким чином, з огляду на наданий висновок експертизи вбачається, що дійсно [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати останню недієздатною. Відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов'язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов'язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов'язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов'язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров'я, родинні зв'язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов'язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов'язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно ст. 55 Цивільного кодексу України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 Цивільного кодексу України та Розділу 4 Правил, опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 56 Цивільного кодексу України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 58 Цивільного кодексу України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 статті 63 Цивільного кодексу України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Відповідно до норм ч.1 ст. 300 Цивільного процесуального кодексу України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник [PERSON] просить призначити себе опікуном над [PERSON], [INFO]. Частиною 1 ст. 60 Цивільного кодексу України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у випадку визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до Подання Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 грудня 2018 року вих.№11401/49/3/103 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над його недієздатною сестрою [PERSON].», Орган опіки та піклування вивчивши заяву та наданні [PERSON] документи вважає за доцільне призначити його опікуном над його недієздатною сестрою [PERSON], в разі визнання її рішенням Дніпровського районного суду міста Києва недієздатною особою. Згідно ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є рідним братом недієздатної [PERSON], зареєстровани та проживає разом зі своєю сестрою, за місцем роботи характеризується позитивно, немає медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна, а також враховуючи особисті стосунки між братом та сестрою, які є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання обов'язків опікуна над недієздатною сестрою. Правилами ст. 41 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 2 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON], в інтересах [PERSON], заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу положень ч.5 та ч.6 ст.300 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. (ч.7 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України) Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved