Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Заявник 30 січня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даною заявою (а.с.2-3). Справа перебувала у провадженні судді Нижного А.В., яку на підставі ухвали суду від 26 квітня 2018 року прийняла до свого провадження суддя Шавула В.С. (а.с.37). В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що він є сином [PERSON], померлої [INFO] року та [PERSON], померлого [INFO] року. Його рідним являвся [PERSON], який помер [INFO] року. В грудні 2015 року заявник звертався до ДДДНК задля отримання свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову нотаріуса, у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Заявник звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до дружини померлого брата - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] не має жодних документів про смерть [PERSON] Заявник зазначає, що встановлення факту смерті [PERSON] викликана необхідністю встановлення кола осіб, які спадкують майно після смерті [PERSON], задля пред'явлення позову до спадкоємців померлого [PERSON] Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування своєї заяви, заявник просить суд встановити факт, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року у м. Дніпрі. Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до ст..ст.128-129 ЦПК України. Заявник в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги заяви підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.65). Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Проти задоволення заяви не заперечує (а.с.66). Заінтересована особа - Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. До суду надіслала письмову заяву про розгляд справи без участі свого представника (а.с.34). Заінтересована особа - [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надсилала. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сім'ю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що батьків [PERSON] та [PERSON] народились діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 року встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 31 березня 1974 року (а.с.11-13). Також, із вказаного рішення вбачається, що після смерті чоловіка [PERSON] не зверталась до органів реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть, довідки про смерть вона не отримувала. Згідно із ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] по лінії матері [PERSON], яка була рідною сестрою [PERSON] - матері [PERSON]. [PERSON] ходили разом до школи в один клас, разом росли. Він проживав до самої своєї смерті за адресою: [ADDRESS]. Помер він [INFO] року вдома раптово у віці 52 років. Була присутня на його похоронах. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] являвся її дядьком, який помер [INFO] року, про що їй стало відомо зі слів батька , який проживав із померлим за однією адресою. Знає де місце поховання дядька. Свідки підтвердили місце поховання [PERSON] на фотокартці наданій судом для впізнання (а.с.53). Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. У відповідності до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що встановлені судом обставини підтверджують юридичний факт смерті [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року, у зв'язку з чим, вимоги заявника є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховуючи положення ч.7 ст.294 ЦПК України, приходить висновку, що сплачений заявником судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved