Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

ДП «Балаклійський ремонтний завод» звернулось до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: Державна фінансова інспекція у Харківській області, в якому просить стягнути з відповідача 13756 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] працював на ДП «Балаклійський ремонтний завод» на посаді начальника гаражу та начальника транспортної дільниці до 19.07.2013 року. Між відповідачем та ДП «Балаклійський ремонтний завод» було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Наказом директора ДП «Балаклійський ремонтний завод» № 12-аг від 30.03.2012 року встановлено, що нормування витрат ПММ при експлуатації техніки гаража підприємства здійснювати відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті». Відповідальним призначено начальника гаража. Також начальнику гаража наказано скласти витяг з вищевказаного Наказу Мінтрансу, затвердити встановленим порядком та довести до особового складу гаражу під підпис. В період з 22 листопада 2013 року по 17 лютого 2014 року на ДП «Балаклійський ремонтний завод» проведено ревізію фахівцями ДФІ в Харківській області, в ході якої встановлено, що внаслідок завищення норми списання бензину А-95 на службовий автомобіль [NUMBER] по ДП «Балаклійський ремонтний завод», за період з 01.03.2012 року по 31.10.2013 року, зайво списано бензину в кількості 1306,65 л. на загальну суму з урахуванням ПДВ 13756,00 грн. Так, на підприємстві базова лінійна норма витрат палива на службовий автомобіль [NUMBER] становить 10,9 л/100 км., до неї застосовуються підвищуючи коефіцієнти коригування норм витрат палива згідно п.п. 3.1.1.1, 3.1.10, 3.1.4, 3.1.13 вищевказаного Наказу Мінтрансу. При застосуванні даних коефіцієнтів норма витрат палива на даний автомобіль була встановлена 19,41 л/100 км., однак ревізією встановлено, що норма витрат палива повинна становити 14,17 л./100 км. у літній період та 14,61 л./100 км. у зимовий період. Зазначені порушення допущені [PERSON], який мав здійснювати контроль за нормами витрат ПММ в подорожніх листах та звітах витрат матеріалів. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити. Також просив застосувати п. 6 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що в договорі про повну матеріальну відповідальність, укладеному між ДП «Балаклійський ремонтний завод» та [PERSON] відсутня дата його укладення, а відтак договір не набрав чинності. Також зазначений договір був укладений з [PERSON] як начальником гаражу, а як начальником транспортної дільниці не переукладався. Крім того позивачем не доведено заподіяння прямої дійсної шкоди, оскільки Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» не визначено базові лінійні норми витрат палива для автомобіля Suzuki Grand Vitara з існуючим об'ємом двигуна та в наявній базовій комплектації, який знаходиться на обліку ДП «Балаклійський ремонтний завод». Тому припущення ревізора, що базова лінійна норма витрат ПММ для вказаного автомобіля становить 10,9 л./100 км., яка покладена в основу розрахунків витрат бензину А-95, є необґрунтованими, а розрахунки з її застосуванням недостовірними. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду пояснення в яких вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 130 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Статтею 134 КЗпПУ визначений перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівників. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Як встановлено судом, 07 вересня 2009 року [PERSON] було прийнято на роботу в ДП «Балаклійський ремонтний завод» на посаду начальника гаража, що підтверджується витягом з наказу директора № 169 ВК від 07.09.2009 року (а.с. 7) та копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 88-90). 14 липня 2012 року, за наказом директора ДП «Балаклійський ремонтний завод» № 102-к від 13.07.2012 року (а.с. 8), [PERSON] було переведено на посаду начальника транспортної дільниці на якій він працював по день звільнення 19 липня 2013 року (а.с. 9). З [PERSON] як начальником гаражу було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 14). Разом з тим вказаний договір не містить дати його підписання сторонами, а тому не може бути підставою для притягнення до повної матеріальної відповідальності. Крім того договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з [PERSON] як начальником транспортної дільниці не переукладався. Як вбачається з наказу директора ДП «Балаклійський ремонтний завод» № 12-аг від 30.03.2012 року (а.с. 24) на підприємстві було встановлено, що нормування витрат ПММ при експлуатації техніки гаража підприємства здійснювати відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті». Відповідальним призначено начальника гаража. Також начальнику гаража наказано скласти витяг з вищевказаного Наказу Мінтрансу, затвердити встановленим порядком та довести до особового складу гаражу під підпис. З акту ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Балаклійський ремонтний завод» за період з 01.01.2012 по 31.10.2013 № 730-20/003 від 24.02.2014 року (а.с. 16-23) встановлено, що внаслідок завищення норми списання бензину А-95 на службовий автомобіль [NUMBER] по ДП «Балаклійський ремонтний завод», за період з 01.03.2012 року по 31.10.2013 року, зайво списано бензину в кількості 1306,65 л. на загальну суму з урахуванням ПДВ 13756,00 грн. Так, на підприємстві базова лінійна норма витрат палива на службовий автомобіль [NUMBER] становить 10,9 л/100 км., до неї застосовуються підвищуючи коефіцієнти коригування норм витрат палива згідно п.п. 3.1.1.1, 3.1.10, 3.1.4, 3.1.13 вищевказаного Наказу Мінтрансу. При застосуванні даних коефіцієнтів норма витрат палива на даний автомобіль була встановлена 19,41 л/100 км., однак ревізією встановлено, що норма витрат палива повинна становити 14,17 л./100 км. у літній період та 14,61 л./100 км. у зимовий період. Як встановлено, наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» встановлені базові лінійні норми витрат палива для різних видів автомобілів. Разом з тим, зазначеним наказом Мінтрансу базові лінійні норми витрат палива для автомобіля Suzuki Grand Vitara з об'ємом двигуна 2736 куб.см. і в наявній комплектації не передбачені. Відповідно до п. 2.1.5 вказаного наказу Мінтрансу, для нових моделей (модифікацій) автомобілів та автомобілів оригінальної конструкції, що не увійшли до цього документа, встановлюються тимчасові індивідуальні базові лінійні норми витрат палива, які розробляються головним інститутом Міністерства транспорту України - ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств-власників автомобілів на договірних засадах. Позивачем не надано належних доказів встановлення таких тимчасових індивідуальних базових лінійних норм витрат палива для автомобіля [NUMBER] саме на рівні 10,9 л./100 км., а відтак використання як самим підприємством так і ревізорами саме цього показника є необґрунтованим. Також суд зазначає, що відповідач працював на ДП «Балаклійський ремонтний завод» до 19 липня 2013 року, тоді як порушення зазначені в акту ревізії стосуються періоду з 01.03.2012 року по 31.10.2013 року, тобто в т.ч. і після звільнення [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факти як заподіяння прямої дійсної шкоди, так і наявності в цьому вини відповідача, а тому в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed