Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Заявник [PERSON] 08.09.2017р. звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] року в місті Димитров Донецької області і, з часу народження по теперішній час, так і мешкає у Донецькій області, тобто в Україні. На момент звернення з заявою до суду, він постійно мешкає в [ADDRESS]. За своє життя він ніколи не виїжджав за межі Донецької області. Йому відомо зі слів матері, що вона ніколи не турбувалась про оформлення на нього необхідних документів, оскільки він все своє життя жив разом з нею, до школи не ходив та займався домашнім господарством. Зараз заявник хоче влаштуватися на роботу. Окрім того, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції потрібен паспорт навіть для того, щоб виїхати з селища Новотроїцьке. За результатами звернення до Волноваського районного відділу ГУ ДМС України в Донецькій області [PERSON] відмовили у видачі паспорту, оскільки він не може довести проживання на території України на час розпаду СРСР. Тому йому було рекомендовано звернутися до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту його проживання на території України у статусі дитини (оскільки на той час йому було 10 років) станом на 24.08.1991 року, у зв'язку з чим звернувся до суду з даною заявою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, але за участі його представника [PERSON]. На поданій заяві наполягав та просив її задовольнити. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву [PERSON] і також просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області в судове засідання не з'явився, але подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність, не заперечували з приводу задоволення даної заяви. Представник заінтересованої особи Волноваського районного відділу ГУ ДМС України в Донецькій області до суду не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства про причини неявки суд не проінформував. Суд, заслухавши думку представника заявника [PERSON], який не заперечував проводити розгляд справи у відсутності заінтересованих осіб, вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності заінтересованих осіб. Суд заслухавши представника заявника, свідків та дослідивши матеріали справи встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] року в місті Димитров Донецької області , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до довідки №1161 від 03.04.2017 року виданої Новотроїцькою селищною радою Волноваського району Донецької області вбачається, що [PERSON] не зареєстрований, але фактично проживає за адресою: [ADDRESS], копія якої є наявною у справі. Із наявної у матеріалах справи копії рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21.04.2017 року по справі №221/1702/17 (провадження №2-о/221/443/2017) про встановлення факту походження дитини від даної матері і часу народження вбачається, що встановлено факт, що дитина чоловічого роду, вагою 3700,00 грамів, яка народилася 01 вересня 1981 року в м. Димитров Донецької області у громадянки [PERSON] є [PERSON]. Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що знають [PERSON] з дитинства, а також те, що він мешкав до 1991 року на території Донецької області, а саме: те що він мешкав у смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області ще з 1990 року. Відповідно до ч 2ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та свідченнями свідків. За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року [PERSON], [INFO], місце народження місто Димитров, Донецька область, Україна. На підставі викладеного,

Outcome: approved