Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

До суду із даним позовом звернувся [PERSON] Свої вимоги обґрунтував тим, що жовтні 2011 року йому стало відомо про продаж у Бориспільському районі транспортного засобу Volkswagen Passat, 2002 року випуску, особу власника цього автомобіля та його контактні дані. Під час цієї зустрічі, між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо відчуження транспортного засобу шляхом видачі відповідачем довіреності на ім'я позивача на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. Як зазначив позивач, в результаті такої домовленості, 20 жовтня 2011 року, [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, видав у порядку передоручення на ім'я [PERSON] довіреність на експлуатацію та розпорядження (продаж, обмін, передача в оренду) автомобілем, належного [PERSON], марки Volkswagen Passat, 2002 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Після видачі довіреності, позивач передав відповідачу грошову суму коштів у розмірі 5 500 доларів США як розрахунок за автомобіль, на підтвердження чого відповідачем була представлена письмова розписка про одержання ним від позивача грошової суми коштів у розмірі 5 500 доларів США. Тому, як вважає позивач, в дійсності між [PERSON], від імені та в інтересах якого дів, [PERSON], на підставі довіреності (продавцем) з одного боку, та [PERSON] з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Проте, 5 липня 2015 року транспортний засіб Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], за кермом якого перебував позивач, був зупинений інспектором ІДПС взводу № 4 ДПС ДАІ з ОСП при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, [PERSON] на 77 км. а/ш Київ-Харків, де під час перевірки документів інспектор повідомив про перебування транспортного засобу в розшуку та накладання на нього арешту. Тому, позивач вважає, що він є дійсним власником транспортного засобу, право власності на якій було набуто ним на підставі удаваного правочину, а тому просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з нього арешт, накладеного на підставі: Постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ в Київській області від 11 березня 2013 року у межах виконавчого провадження № 35012730; Постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ в Київській області від 7 липня 2015 року у межах виконавчого провадження № 47156255; Акту опису й арешту майна державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ в Київській області від 16 липня 2015 року у межах зведеного виконавчого провадження 40166576 В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини нез'явлення в судове засідання суд не повідомив. Проте від його представника надійшла заява про те, що він заявлені позивачем вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити як такі, що є обґрунтованими та доведеними, а також просить суд здійснювати подальший судовий розгляд у відсутності його як представника. При цьому, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення представник позивача заперечував. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини нез'явлення в судове засідання суд не повідомив, однак від нього надійшла заява в якій він не заперечує проти задоволення позову та просить суд проводити судовий розгляд у його відсутність. В судове засідання представник відповідача, ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області, не заявився, при цьому про час та місце його проведення був оповіщений належним чином та у спосіб встановлений процесуальним законом. При цьому, від представника відповідача надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутність, а під час ухвалення судового рішення у справі покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав. За ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що в жовтні місяці 2011 року між позивачем та відповідачем відбулася зустріч під час якої було досягнуто домовленості щодо відчуження транспортного засобу шляхом видачі відповідачем довіреності на ім'я позивача на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, оскільки позивач та відповідач не мали у наявності достатньо коштів, необхідних для зняття та подальше поставлення транспортного засобу на облік в органах державної автомобільної інспекції. З врахуванням технічного стану транспортного засобу та інших фактичних даних, позивач та відповідач досягнули згоди щодо ціни транспортного засобу, яка складала 5 500 доларів США, а також порядок розрахунків за відчуження автомобіля та передання його позивачу. Оскільки 20 жовтня 2011 року відповідач не з'явився в обумовлений час для вчинення ним довіреності на ім'я позивача на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, пояснивши своє нез'явлення до приватного нотаріуса його відсутністю у Київській області, [PERSON] запевнив позивача, що від його імені та в його інтересах може бути видана довіреність його уповноваженою особою, [PERSON], яким має довіреність від його імені на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а тому має право в порядку передоручення передати на підставі довіреності всі повноваження власника. 20 жовтня 2011 року, [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, видав у порядку передоручення на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] довіреність на експлуатацію та розпорядження (продаж, обмін, передача в оренду) автомобілем, належного [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER], виданого Бориспільським РЕВ УДАІ ГУ МВС України в Київській області 28 лютого 2009 року, марки Volkswagen Passat, 2002 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Харченко Л.В. строком до 1 липня 2014 року Після видачі довіреності, 20 жовтня 2011 року позивач передав відповідачу грошову суму коштів у розмірі 5 500 доларів США як розрахунок за автомобіль, на підтвердження чого відповідачем була представлена письмова розписка про одержання ним від позивача грошової суми коштів у розмірі 5 500 доларів США. В свою чергу відповідач передав позивачу транспортний засіб Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля. У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як передбачено п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Крім того, в Узагальненні Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, роз'яснено судам, що удаваним є правочин, який вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, наведені вище обставини та фактичні дані, що їх підтверджують, а також зміст положення актів законодавства України та узагальнюючої судової практики, свідчать, що в дійсності між позивачем та відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння та користування транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач передав у власність позивача автомобіль, а останній прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів узгоджену між сторонами, на підтвердження чого відповідачем були надана письмова розписка. Тому, довіреність була видана відповідачем з метою приховання іншого правочину, договору-купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили, тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, тобто який сторони приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в дійсності між [PERSON], від імені та в інтересах якого дів, [PERSON], на підставі довіреності (продавцем) з одного боку, та [PERSON] з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Про вчинення довіреності як удаваного правочину, який насправді приховує укладений між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу свідчать фактичні дані, які містяться в довіреності, зі змісту якої випливає надання відповідачем позивачу всіх повноважень власника, в тому числі і тих, які пов'язані з розпорядженням автомобілем, зняттям та постановленням його на облік в органах Державтоінспекції, здійсненням переобладнання автомобіля, укладанням договорів цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження. Крім того, представлена відповідачем письмова розписка про одержання від позивача грошової суми коштів у розмірі 5 500 доларів США, підтверджує проведення розрахунку за продаж транспортного засобу, а тому є письмовим документом, який свідчить про вчинення саме такого правочину як договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER], оскільки оплата чи розрахунок становлять такі необхідні для даного договору умови як формують ціну продажу транспортного засобу, що підтверджує платність договору та його реальний характер. Отже, на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу до позивача перейшло право власності на вказаний вище транспортний засіб, у тому числі право володіти, користуватись та розпоряджатись таким майном, що випливає зі змісту положення ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України. Однак, 5 липня 2015 року транспортний засіб Volkswagen Passat, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], за кермом якого перебував позивач, був зупинений інспектором ІДПС взводу № 4 ДПС ДАІ з ОСП при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, [PERSON] на 77 км. а/ш Київ-Харків, у зв'язку із перебуванням автомобіля в розшуку, оголошеного державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ. За таких обставин, 5 липня 2015 року інспектором ІДПС був складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Як встановлено судом, державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження (ВП № 35012730) з виконання виконавчого листа за № 2/1005/2004, виданого 15 жовтня 2012 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, яким передбачено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 46 880 грн. В межах цього виконавчого провадження, державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області 11 березня 2013 року була винесена Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої накладено арешт на транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження цього майна. В подальшому, державний виконавець своєю постановою від 14 травня 2015 року оголосив розшук автомобіля Volkswagen Passat реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження (ВП № 47156255) з виконання виконавчого листа за № 2/359/2393, виданого 17 листопада 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 177 089 грн. 77 коп. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області 7 липня 2015 року, накладено арешт на все майно (рухоме та нерухоме) у межах суми звернення стягнення: 177089 грн. 77 коп. В подальшому, державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області, Мариненко О.В., зазначені вище виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника, [PERSON] були об'єднані в одне зведене виконавче провадження № 40166576, яке перебуває у провадженні ВДВС Бориспільського МРУЮ у Київській області. Після затримання транспортного засобу у зв'язку із проведенням його розшуку, оголошеного державним виконавцем, 16 липня 2015 року ним був складений Акт опису й арешту майна у межах зведеного виконавчого провадження № 40166576, на підставі якого державний виконавець, перебуваючи в м. Березань, Київської області, на 75 км. Автодороги Київ-Харків, описав транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] та наклав арешт і встановив заборону його відчуження. Як передбачено ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Тому, на підставі прихованого за довіреністю договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку, що позивач набув право власності на транспортний засіб. У відповідності до приписів ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із приписами ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з внесеними змінами та доповненнями), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічне положення міститься і в п. п. 1 п. 5.15 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про проведення виконавчих дій» від 15 грудня 1999 року за № 74/5, з внесеними змінами та доповненнями. Таким чином, обставини, що були встановлені судом та докази, які їх підтверджують, на переконання суду свідчать про те, що дійсним власником автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] є позивач, який набув право власності на автомобіль на підставі удаваного правочину, а тому на підставі ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, а тому необхідно визнати довіреність - удаваним правочином, вчиненого з метою приховання договору купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER], а також визнати за позивачем право власності на транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з нього арешт, накладеного на підставі: Постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ в Київській області від 11 березня 2013 року у межах виконавчого провадження № 35012730; Постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ в Київській області від 7 липня 2015 року у межах виконавчого провадження № 47156255; Акту опису й арешту майна державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ в Київській області від 16 липня 2015 року у межах зведеного виконавчого провадження 40166576

Outcome: approved