Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

До суду надійшла позовна заява\~ [PERSON] до слідчих Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області [PERSON], [PERSON], [PERSON], Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 1\~700\~000 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства протягом тривалого часу йому як потерпілому було завдано значної моральної шкоди, що виразилось у незаконних рішеннях слідчих з приводу затягування досудового розслідування, відмови в порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження, які неодноразово скасовувались судами. \~Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року, ухваленому у справі за вищеназваним позовом, позовні вимоги [PERSON] було задоволено. 17.11.2017р. представник Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із вищеназваною заявою у порядку положень ст.ст. 224 - 232 ЦПК України (в редакції від 2004 року). Ухвалою суду від 29.01.2018р. заяву\~ Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області про перегляд заочного рішення по справі задоволено; Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2017 року скасовано. 20.02.2018р. від позивача надійшли уточнення до позову, а саме: позовні вимоги про стягнення моральної шкоди було висунуто до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області, а [PERSON], [PERSON] зазначені як треті особи. 08.10.2018р. позивач надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується належними доказами, жодних клопотань до суду не надавали. В звязку з неіснуючою вказаною електронною адресою в довіреності представника Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області сторона сповіщалася за єдиною електронною адресою Головного Управління Національної поліції в Одеській області. 15.05.2018р. від представника ЛК ГУМВС України в Одеській області надійшов відзив в яких просив у задоволенні позову відмовити. Протягом розгляду справи представник Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області у судовому засіданні зазначив, що треті особи перебувають у штаті ГУНП в Одеській області, а [PERSON] було звільнено. Представник Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеської області просив відмовити в задоволенні вимог позивача, оскільки в позові не було зазначено жодної протиправної дії з боку ГУ ДКС України в Одеській області. [PERSON] та [PERSON] - вважали свої дії щодо винесення оскаржуваних постанов, законними. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 листопада 2001 року в 22 години 40 хвилин водій [PERSON] керуючи за дорученням автомобілем [NUMBER] по вулиці Миколаївська дорога перевищив встановлену швидкість та неправильно здійснив обгін мікроавтобуса, різко виїхав з правої сторони на ліву полосу зустрічного напрямку, в результаті чого наніс смертельні травми\~ [PERSON], [INFO] (сину позивача), 13 листопада 2001 року потерпілий помер. 11 грудня 2001 року слідчий СО по ДТП СУ ДУМВС України в Одеській області [PERSON] виніс постанову про відмову у порушенні кримінальної справи відносно водія [PERSON], яка буда скасована апеляційним судом Одеської області 09 березня 2004 року, а матеріали повернуто для додаткової перевірки. Позивач зазначає, що дії слідчого Лобанова Є.Н. грубо порушили його Конституційні і процесуальні права. Матеріали були передані слідчому Супруненко О.П., яка повторно 19.02.2007 року, 20.08.2009 року, винисла постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно водія [PERSON], які скасовані ухвалами Київського районного суду міста Одеси від 19.08.2008 року та 18.03.2010 року. 14 лютого 2014 року матеріали повернуто до відділу розслідування. Слідчий по ДТП [PERSON] 19 березня 2015 року, постановою закрив кримінальне провадження, яка була скасована Київським районним судом міста Одеси від 03.04.2015 року, а матеріали кримінальної справи направлені слідчому для виконання обєктивного розслідування ДТП. 30 червня 2015 року слідчий Ніколов В.М. повторно\~ виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження, яка була скасована ухвалою Київського районного суду міста Одеси 24 липня 2015 року, а матеріали повернуто в відділ розслідування ДТП СУ ДУМВС України в Одеській області. Посилаючись на те, що слідчі органи на сьогоднішній день не виконали свої обовязки щодо розслідування ДТП, неправомірними діями перешкоджають встановленню істини, та з урахуванням ст. 1176 ЦК України позивач просив суд стягнути за рахунок державного бюджету спричинену ними моральну шкоду в розмірі 1 700 000 гривень. При цьому просить врахувати тривалість розслідування кримінальної справи, безпідставність закриття кримінального провадження, цинічне неодноразове нехтування фактами, встановленими процесуальними рішеннями судів щодо неналежного розгляду заяви позивача, стан його здоровя та душевні страждання, внаслідок втрати сина та неспроможності притягнути до відповідальності винну особу, відчуття безпорадності перед слідчими органами в доведенні фактів, які мають істотне значення для розслідування та встановлення реальних обставин ДТП. Відповідно до ст.55 [PERSON] України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.8 [PERSON] України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. При цьому, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дійми чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст.58 [PERSON] України). Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в спричиненні фізичній чи юридичній особі майнової чи немайнової (моральної) шкоди (ст.ст. 1166-1167 ЦК). Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч.1-5 цієї статті) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі статею 56 [PERSON] України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених органів, встановлюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року. Відповідно до ст.2 ч.1 п.1 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі ст.3 Закону, у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в дохід держави, вилучене органами досудового слідства. 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до положень ст.4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, суд повинен враховувати вимоги ст.4 ч.5, 6 та ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року, п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, та положення [PERSON] України, в частині визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Визначаючи порядок стягнення коштів на відшкодування шкоди завданої [PERSON] незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених ст.3 п.п.1, 3, 4, 5 цього закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Законами України про державний бюджет України на відповідний рік встановлено, що ці виплати здійснюються із державного бюджету України Державним казначейством України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з Положенням про державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1232, Державне казначейство України є юридичною особою. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операції з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Згідно з п.п. 5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється Державним казначейством України за рахунок державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Судові витрати суд вважає за доцільне віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved