Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

До Чорнобаївського районного суду Черкаської області звернувся [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до ТОВ «Веллфін» (далі - відповідач), треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Чорнобаївський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог зазначалося, що 25 листопада 2018 року позивач оформив через сайт ТОВ «Веллфін» договір позики № 643897 від 25 листопада 2018 року, на підставі якого ТОВ «Веллфін» здійснило переказ грошових коштів в сумі 2000,00 грн. на платіжну картку позивача. Відповідно до вказаного договору позики позивач отримав грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути та сплатити проценти за користування позикою у строк до 09 грудня 2018 року, відповідно до умов договору. Позивач не заперечує того факту, що ним не були виконанні взяті на себе зобов`язання, а саме у передбачений договором позики строк грошові кошти, в тому числі сплата процентів за користування позикою, відповідачу повернуті не були. Вподальшому, приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 51515 від 24 травня 2021 року про звернення стягнення з [PERSON] , як боржника за кредитним договором № 643897 від 25 листопада 2018 року, укладеним з ТОВ «Веллфін». Стягнення заборгованості проводиться за період з 25 листопада 2018 року по 01 березня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] - 37248,00 грн. Постановою державного виконавця Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Меланченко М.І. від 25 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65891534 з виконання виконавчого напису № 51515 від 24 травня 2021 року стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 37248,00 грн на користь ТОВ «Веллфін». Позивач вважає, що у приватного нотаріуса не було жодних законних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Крім цього, позивач зазначає, що він не погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки останнім нараховувались проценти за користування позикою та проценти за кожен день прострочення після закінчення строку дії договору позики. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області та просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивачем було усунуто. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких нею вчинено виконавчий напис за реєстровим № 51515 від 24 травня 2021 року, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» стягнуто заборгованості за кредитним договором № 643897 від 25 листопада 2018 року, укладеним з ТОВ «Веллфін», у загальному розмірі 37248,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача Менько Д.Д. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не було належним чином встановлено безспірність заборгованості. Так, його довіритель не згідний із розрахунком відповідача, щодо суми заборгованості, оскільки останній нараховував проценти за користування позикою та проценти за кожен день прострочення після закінчення строку дії договору позики. Крім цього, заначив, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, не є нотаріально посвідченим, а отже не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Веллфін» не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не направив, причини неявки суду невідомі. У судове засідання треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та представник Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на їх юридичні адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, радячись на місці, ухвалив: проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказах. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача Менька Д.Д. , встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 25 листопада 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Веллфін» було укладено договір позики № 643897, за яким ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 2000,00 грн., строком до 09 грудня 2018 року, розмір основних відсотків: 0 % від суми позики, але не менше ніж 450 грн. за перший день користування позикою та 0 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики (а.с. 10 - 14). Позивач у своїй заяві повідомляє, що свої зобов`язання за договором позики № 643897 від 25 листопада 2018 року він не виконав, грошові кошти отримані від відповідача у розмірі 2000,00 грн. та розмір основних відсотків 450,00 грн, не повернув. Вподальшому, приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 51515 від 24 травня 2021 року про звернення стягнення з [PERSON] , як боржника за кредитним договором № 643897 від 25 листопада 2018 року, укладеним з ТОВ «Веллфін». Стягнення заборгованості проводиться за період з 25 листопада 2018 року по 01 березня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] - 37248,00 грн. (а.с. 9). Постановою державного виконавця Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Меланченко М.І. від 25 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65891534 з виконання виконавчого напису № 51515 від 24 травня 2021 року стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 37248,00 грн на користь ТОВ «Веллфін» (а.с. 8). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких нею вчинено виконавчий напис за реєстровим № 51515 від 24 травня 2021 року, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» стягнуто заборгованості за кредитним договором № 643897 від 25 листопада 2018 року, укладеним з ТОВ «Веллфін», у загальному розмірі 37248,00 грн. Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2021 року про витребування доказів було направлено для виконання приватному нотаріусу Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. на її юридичну адресу, проте станом на час розгляду справи ухвала про витребування доказів від 21 вересня 2021 року залишилася не виконаною. Відповідно до ч. 10 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України - у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Приймаючи до уваги те, що докази, витребувані судом за клопотанням позивача, не надійшли від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.. суд розглядає справу за наявними в ній доказами та визнає обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 1.3 договору строк позики за договором складає 14 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (Додаток до Договору) до 09 грудня 2018 року. Згідно з Графіком розрахунків до Договору позики № 643897 від 25 листопада 2018 року (Додаток до Договору) дата погашення - 09 грудня 2018 року. Пунктом 1.5.1 договору передбачено, що протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних відсотків складає: - 0 процентів від суми позики, але не менше ніж 450 грн. за перший день користування позикою; - 0 процентів від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 Договору. Відповідно до пункту 1.5.2 договору якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того додатково до основних процентів на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 3,8 процента від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежу. Отже, за умовами договору сторони узгодили як право кредитодавця нараховувати передбачені пунктом 1.5.1 договору проценти, так і наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України після закінчення терміну кредитування - 09 грудня 2018 року, у вигляді процентів, які встановлені пунктом 1.5.2 Договору. За вказаних обставин, доводи предстанвика позивача про те, що ТОВ «Веллфін» мало право нараховувати відсотки лише в межах строку кредитування, суд вважає неприйнятними. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної Постанови КМУ доповнено Перелік № 1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п. 2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 24 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений 25 листопада 2018 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] договір позики № 643897 не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису за реєстровим № 51515 від 24 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» стягнуто заборгованості за кредитним договором № 643897 від 25 листопада 2018 року, укладеним з ТОВ «Веллфін», у загальному розмірі 37248,00 грн., таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. (Аналогічна правова позиція викладена у постановіВерховного Суду від 21 жовтня 2020 року у цивільній справі №172/1652/18). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1, 2 ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті Кодексу передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved