Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Дніпрополімермаш» задоволено: стягнуто солідарно з Приватного підприємства «Таврія», [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпрополімермаш» суму заборгованості за договором купівлі-продажу № 55 від 13.03.2012 року в розмірі 311 119,24 гривень, з яких основна заборгованість - 287 000, 00 грн., пеня - 21241,38 гривень; 3% річних - 2877,86 гривень; стягнуто з Приватного підприємства «Таврія», [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпрополімермаш» судові витрати по 1555 гривень 60 коп. з кожного (а.с. 42-44). В апеляційній скарзі ПП «Таврія», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 69-71). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2012 року між ПП «Таврія» та ПАТ «Дніпрополімермаш» був укладений договір №55 купівлі-продажу культиватора К10. Загальна сума договору становить 410 000,00 гривень (а.с.6-8). Згідно додатку №1 до Договору товар поставляється відповідачу 1 до 31 березня 2012 року, а оплата Товару здійснюється у два етапи: 1-й платіж (авансовий) - у розмірі 123 000,00 грн. - до 20 березня 2012 року; 2-й-платіж - у розмірі 287 000,00 грн. - до 30 вересня 2012 року. Позивач виконав належним чином взяті на себе зобов'язання та 27 березня 2012 року передав культиватор К10 покупцю (а.с.9). Оплата 1-го платежу здійснена ПП «Таврія» 23 березня 2012 року у розмірі 123 000,00 грн. що підтверджується банківською випискою з розрахункового рахунку Позивача( а.с.14). Крім того, 13 березня 2012 року між ПП «Таврія», ПАТ „Дніпрополімермаш» та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідно до п. 2.1 договору поруки [PERSON] зобов'язався у разі невиконання або неналежного виконання ПП «Таврія» зобов'язань перед Позивачем за Договором купівлі-продажу № 55, перерахувати суми, що підлягають погашенню, протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання письмового повідомлення від Кредитора. Ув'язку з виникненням заборгованості у ПП «Таврія» перед ПАТ «Дніпрополімермаш» 25 грудня 2012 року на адресу Відповідачів була відправлена Претензія про сплату заборгованості і штрафних санкцій, розрахунок суми претензії і Акт звірки взаєморозрахунків ( а.с.15-22). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав свої зобов'язання щодо поставки товару у визначений договором строк, а відповідач ПП «Таврія» свої зобов'язання за договором купівлі-продажу щодо сплати чергового платежу не виконало, що є підставою для задоволення вимог про солідарне стягнення з покупця та поручителя несплаченого платежу у розмірі 287 000, 00 грн., пені 21241,38 грн. та 3% річних у розмірі 2877,86 грн., оскільки виконання вказаного договору купівлі-продажу забезпечено порукою. Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зокрема п. 1 договору позивач зобов'язався продати, відповідач-1 прийняти та оплати культиватор К10, п. 3.1 визначена загальна сума договору, яка становить 410000,00 грн. в тому числі 20% ПДВ у розмірі 68333,33 грн., розрахунок здійснюється в національній валюті, згідно додатку №1 до договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Із договору поруки № 56 від 13 березня 2012 року, зокрема п.п. 1.1, 1.2, 1.3 вбачається, що поручитель [PERSON] зобов'язується перед ПАТ «Дніпрополімермаш» відповідати за невиконання усіх зобов'язань за договором купівлі-продажу № 55 від 13 березня 2012 року у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів та пені, передбачених умовами основного договору, як солідарний боржник. За таких обставин рішення суду у частині стягнення заборгованості за поставлений товар є правильним, а доводи апелянта про те, що вони зверталися до ПАТ «Дніпрополімермаш» для врегулювання питання оплати товару по договору мирним шляхом, і тому не з'явились у судове засідання 21 серпня 2013 року - не мають правового значення для вирішення справи, оскільки станом на час розгляду справи апеляційним судом, зобов'язання за договором купівлі-продажу від 13 березня 2012 року, термін виконання якого встановлено до 30 вересня 2012 року, покупцем не виконано. Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказана справа повинна розглядатися в господарському суді згідно норм ГПК України, не основані на законі, оскільки відповідачем 2 є фізична особа [PERSON], а посилання на те, що останній не був повідомлений про розгляд справи - не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] рішення суду не оскаржує. У той же час посилання в апеляційній скарзі (як і в заяві про перегляд заочного рішення) на те, що підставою несплати чергового платежу стали форс-мажорні обставини, що склалися для ПП «Таврія» у зв'язку із складними природнокліматичними умовами, - заслуговують на увагу, оскільки п. 7.1 договору № 55 встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов'язань, встановлених розділом 6 договору, зокрема, від виплати пені, у разі настання форс-мажорних обставин. Із висновку Торгово-промислової палати України « 1294/05-4 від 20 червня 2012 року (а.с.52) вбачається, що несприятливі погодні умови, що призвели до загибелі сільськогосподарських культур на площах ПП «Таврія» станом на квітень та червень 2012 року є форс-мажорними обставинами. Вказаний висновок був направлений поштою на адресу позивача 17 серпня 2012 року (а.с.54). За таких обставин, відповідно до п. 7.1 договору № 55, ст.624, 617 ЦК України та п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду у частині стягнення пені у сумі 21241,38 гривень підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ч.З ст.692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин рішення суду у частині стягнення 3% річних у сумі 2877,86 гривен також є правильним, а доводи щодо незгоди із даними висновками суду в апеляційній скарзі відсутні. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України суму судового збору, яка підлягає стягненню із відповідачів (по 1555 гривень 60 коп.), слід зменшити до 1449гр. 38коп. з кожного.

Outcome: partial