Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

З 07 серпня 2010 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2014 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка у даний час проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вказавши в заяві, що в даний час відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, вона перебуває на утриманні позивачки. Просить суд стягнути на її користь аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини оскільки відповідач має мінливий дохід. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] позов визнав, уточнив, що ним щомісячно сплачуються аліменти в розмірі 350,00 грн., про що надав суду копії квитанцій, у теперішній час він не працює оскільки втратив роботу. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Однак з матеріалів справи вбачається, що в даний час відповідач у добровільному порядку надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дочки, але у недостатній кількості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України аліменти з батьків на утримання дітей визначаються судом у частці від їхнього заробітку (доходу). У відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України, враховував їхнє матеріальне становище, стан здоров'я, а також матеріальне становище платника, що працездатний, його стан здоров'я, він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 частині заробітку щомісячно, тому що при цьому розмір стягуваних з його аліментів буде не менш 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку і не буде перевищувати 50 відсотків його доходів. Оскільки відповідачем сплачені аліменти згідно квитанцій від 03.10.2015р., 09.11.2015р., 03.12.2015р., 04.01.2016р., 29.01.2016р., то їх необхідно стягувати з 01.02.2016р. Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн., оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і ст.ст.10, 60, 88, 212, 213, 367 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, суд,

Outcome: approved