Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] від імені та в інтересах ФОП [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за усним договором купівлі-продажу, внаслідок невиконання грошового зобов'язання. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.05.2017 між позивачем і відповідачем укладено усний договір купівлі-продажу, предметом якого є бетонні криничні кільця діаметром 63 см, у кількості 15 шт., вартістю 360 грн. за штуку, загальною вартістю 5400 грн. Згідно умов договору, сторони дійшли згоди про те, що продаж товару відбувається з розстроченням платежів, починаючи з наступного місяця після укладення договору з сплатою щомісячних платежів - 1000 грн., до повної сплати вартості товару. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання поставивши [PERSON] товар у кількості та якості і у строки визначені їх домовленістю. Однак, станом на 13.11.2017, момент звернення до суду з даним позовом відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала та вартість поставленого їй товару не сплатила, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути на його користь кошти у сумі 5400 грн. Позивач і його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча своєчасно належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи за допомогою оголошення на веб-порталі Судової влади і відомостей про причину своєї неявки до суду не надала. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України. Свідки [PERSON] і [PERSON] надали пояснення згідно яких, останнім відомо, що позивач відвантажив і доставив позивачу бетонні кільця для колодязя, загальна вартість яких становить 5400 грн., при цьому свідки вказали, що здійснювали доставку зазначених кілець та під час чого [PERSON] повідомила їм, що буде здійснювати погашення їх вартості частково шляхом сплати щомісячних платежів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу суд, встановив, що згідно свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] від 24.02.2006, позивач значиться як [PERSON] (а.с. 5). Згідно накладної за № 69 від 03.05.2017, ФОП [PERSON] продав кільця бетонні криничні - діаметром 63 см, у кількості 15 шт., вартістю 360 грн. за 1 шт., та загальною вартістю 5400 грн., в борг на розстрочку. З поставкою, за адресою: [ADDRESS], с. Тарасівка, Тульчинський район Вінницька область (а.с. 7). Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами частин 1 і 4 ст. 202 ЦК України, встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 204 ЦК України, передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Частинами 1, 2 ст. 218 ЦК України, встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. На підставі частини 1 статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частинами 1, 2 ст. 640 ЦК України, визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Згідно ч. 1, 4 ст. 706 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. Покупець має право повністю оплатити товар у будь-який час у межах встановленого договором періоду розстрочення його оплати. Частиною 2 ст. 704 ЦК України, передбачено, що договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред'явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 11 від 18.12.2009, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, виходячи з наведеного, враховуючи, що справа розглядається за наявними матеріалами, суд встановив, що сторони в усній формі уклали договір купівлі-продажу бетонних криничних кілець діаметром 63 см, у кількості 15 шт, вартістю 360 грн. за штуку, загальною вартістю 5400 грн. з розстроченням оплати вартості товару, позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, передавши предмет договору відповідачу, а остання його прийняла, що підтверджується накладною за № 69 від 03.05.2017 та поясненнями свідків наданими у судовому засіданні. Разом з тим, відповідач зобов'язання з оплати товару не виконала та не сплатила позивачу відповідну суму і зазначені обставини в ході розгляду справи ніким не оспорювалися, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі - 640 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved