Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] , який вказав, що 27.03.2015р. уклав з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» кредитний договір № МФ1401500000048, але при укладенні та виконанні договору відповідач допустив порушення прав позивача як споживача фінансових послуг, нарахувавши великі проценти; також не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить регламенту третейського суду й третейська угода. Збільшивши заявлені позовні вимоги позивач зазначав, що укладенням договору переуступки права вимоги боргу за кредитними договором, порушуються права клієнтів банку, які надані громадянам України ст. 32-34 Конституції України, тобто зазначені у договору, порушують публічний порядок, тобто порушуються конституційні права і свободи людини і громадянина, і в розумінні ст. 228 ЦК України є недійсними. У зв`язку з викладеним позивач просив визнати п. 2.3.5 кредитного договору №МФ-1401500000048 між [PERSON] та TOB «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», несправедливим та недійсним; визнати недійсним розділ 5.1. «Порядок розв`язання спорів. Третейське застереження» кредитного договору №МФ-1401500000048 від 27.03.2015 року, укладеного між [PERSON] та TOB «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС»; визнати право передачі вимоги кредитного договору № МФ-1401500000048 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» товариству «Довіра та Гарантія» недійсним. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідачів до суду не з`явились, відповідачі повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27.03.2015р. позивач та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» уклали кредитний договір № МФ-1401500000048, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 2\~993,50 грн. на строк до 03.04.2015р. зі сплатою за користування відсотків в сумі 0,85 % за кожен день строку користування кредитом, а також за кожен період прострочення; починаючи з 22 по 37 день користування кредитом плата за це встановлена за погодженням сторін в сумі 3,825% за кожен день надання кредиту; крім того п.1.7 договору визначена необхідність сплати комісії за супровід кредиту в розмірі 356,23 грн. (а.с. 5-7). За положеннями п. 2.3.5 договору у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування будуть мати місце будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, штрафні санкції та/або інші платежі на користь кредитора, встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена кредитору позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.п. 1.3., 1.4. цього договору. У разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та /або інших платежів згідно з умовами цього договору позивач за п.4.1 договору зобов`язаний сплатити за період з 8 по 21 день користування кредитом, на користь кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 3,5 відсотків від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50 відсотків від суми зобов`язань позичальника по даному договору. Вказана пеня розраховуватиметься по дату повного виконання всіх зобов`язань щодо погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення. Пунктом 5.1 договору визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору. Позичальник, укладаючи цей договір, в пункті його 5.7 надав дозвіл на розкриття конфіденційної інформації за цим договором, у повному обсязі та у формі, яка визначається кредитором. У тому числі позичальник надає згоду на розкриття інформації, у випадках, зокрема відступлення кредитором права вимоги за цим договором третій особі (новому кредитору). Оцінюючи вимоги позивача про визнання третейського застереження недійсним, суд виходить з того, що Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» ч.1ст.6 закону доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний Закон набрав чинності 12.03.2011р. Таким чином на час укладення третейського застереження Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому зазначене третейське застереження укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи №6-64цс15. Відповідно до ст. 214 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, має зазначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому в рішенні суд має навести мотиви, з яких не застосував норми права,на які посилались особи,що беруть участь у справі. У зв`язку з цим, посилання позивача на норми права, які не підлягають застосуванню у справі, не є підставою для відмови у позові, так як, при вирішенні спору, суд враховує підставу та зміст позовних вимог, як про це зазначає п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. Оскільки, з обґрунтування позовних вимог вбачається заперечення позивача щодо розгляду спору третейським судом, позивач посилається на невідповідність третейської угоди Закону «Про третейські суди», третейська угода укладена після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до ст.6 Закону України «Про третейські суди», суд вважає, що позовні вимоги про визнання третейського застереження недійсним слід задовольнити, враховуючи порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». Стосовно вимог про визнання недійсним п. 2.3.5 договору, суд виходить з того, що за положеннями п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ст. 627 ЦК України. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. В рішенні Конституційного Суду України 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 вказано, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Зокрема, за положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим п.4.1 договору містить пряму заборону перевищення розміру пені 50 відсотків від суми зобов`язань позичальника по даному договору. Таким чином вказана умова договору є справедливою. Стосовно розміру відсоткової ставки, то суд виходить з того, що погодившись на такі умови процентної ставки, позивач реалізував своє право на отримання кредиту саме на таких умовах та зобов`язався сплачувати проценти за такою ставкою. Сама відсоткова ставка не являється несправедливою умовою. При укладенні кредитного договору були враховані вимоги ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України та сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач виконав всі вимоги кредитного договору у повному обсязі, при цьому позивач належним чином був ознайомлений з видами і умовами кредитування, свобода волевиявлення позивача при цьому жодним чином не обмежувалася і не порушувалася, а тому вимоги [PERSON] щодо визнання п. 2.3.5 кредитного договору задоволенню не підлягають. Згідно ст.ст. 512, 514, 526, 527, 530 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в строк, встановлений для його виконання. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином право відступлення права вимоги в цьому конкретному випадку передбачено законом, договором від 27.03.2015р. за № МФ1401500000048, заборони щодо якого Закону України «Про захист прав споживачів не містить», а тому відповідна позовна вимога позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Не можуть бути прийняті до уваги судом посилання позивача на порушення його права на зберігання конфіденційної інформації як таке, що не знайшло свого підтвердження при розгляді справи, оскільки в п. 5.7 позивач сам надав дозвіл на розкриття конфіденційної інформації у повному обсязі та у формі, яка визначається кредитором. В силу положень ст. 88 ЦПК України з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial