Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту його належності до національності «поляк». Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.12.1968 року. Дівоче прізвище його матері [PERSON] відповідно до свідоцтва про одруження від 24.10.1963 року. Його бабуся, [PERSON] за національністю була полячкою, що підтверджується архівною довідкою від 22.01.2013 року. Зазначив, що в його сім'ї з дитинства дотримувались польських традицій, сповідували римо-католицьке віросповідання, були охрещені в костелі, святкували всі католицькі свята, вивчали польську мову. У зв'язку з тим, що мати і бабуся заявника були поляками, заявник вважає, що він має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності «поляк», відновивши свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини». У зв'язку з зазначеним, просив заяву задовольнити. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив лист в якому при ухваленні рішення покладався на розсуд суду та просив справу розглядати без його участі. Суд, вислухавши думку заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.12.1968 року (а.с.7), заявник [PERSON] є сином [PERSON], остання змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON], у зв'язку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.1963 року (а.с.6). В свою чергу, [PERSON] є донькою [PERSON], а тому [PERSON] є онуком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8) Бабуся заявника [PERSON], за національністю була полькою, даний факт підтверджується архівною довідкою від 22.01.2013 року №Н/3 (а. с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. ст. 256, 258 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Згідно з ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявник довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. За таких обставин, в судовому засіданні достовірно встановлено юридичний факт належності заявника до національності «поляк». Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved