Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Заступник прокурора Волинської області звернувся в суд в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Міністерства освіти і науки України, Луцької міської ради, Державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 17.10.2017 року визнано незаконним та скасовано наказ директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» [PERSON] від 30.06.2017 року за №95-к про звільнення [PERSON] та стягнуто з навчального закладу на користь позивача 33704,25 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання зазначеного судового рішення кошти в сумі 33704,25 грн. у жовтні 2017 року перераховано [PERSON], що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2017 року. Покликаючись на те, що обовязок відшкодування шкоди, заподіяної установі у звязку з оплатою звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону, у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі, просить в порядку регресу стягнути з [PERSON] на користь Державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» матеріальну шкоду в розмірі 33704,25 грн. та на користь прокуратури Волинської області 1762 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні прокурор Романішина Т.Л. заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та просить задовольнити їх. Суду пояснила, що Державним професійно-технічним навчальним закладом «Луцьке вище професійне училище» понесено витрати на оплату часу вимушеного прогулу поновленому на роботі [PERSON], незаконне звільнення якого відбулося за наказом директора [PERSON], тому з огляду на положення чинного трудового законодавства останній повинен відшкодувати у повному розмірі шкоду, заподіяну з його вини установі. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 30 червня 2017 року [PERSON] на підставі наказу №95-к звільнено з посади заступника директора із навчально-виховної роботи з підстав передбачених п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 17.10.2017 року рішення Луцького міськрайонного суду від 14.08.2017 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» [PERSON] від 30.06.2017 року за №95-к про звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на роботі в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Луцьке вище професійне училище» на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи з 01.07.2017 року та стягнуто з навчального закладу на користь позивача 33704,25 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 47-56). На виконання зазначеного судового рішення кошти в сумі 33704 грн. у жовтні 2017 року перераховано [PERSON], що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2017 року (а.с. 27). Глава ІХ\~КЗпП України встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації, пункт 8 статті 134 якої визначає, що службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу відповідно до законодавства несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Відповідно до ст.\~237\~КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Таким чином відповідач [PERSON] як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника, має покрити шкоду, завдану установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначено законом. Статтею 121\~Конституції України до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює\~представництво в\~суді законних\~інтересів держави\~у разі\~порушення або\~загрози порушення\~інтересів держави,\~якщо захист\~цих інтересів\~не здійснює\~або неналежним\~чином здійснює\~орган державної\~влади,\~орган місцевого\~самоврядування чи\~інший субєкт\~владних повноважень,\~до компетенції\~якого віднесені\~відповідні повноваження,\~а також\~у разі\~відсутності такого\~органу. Як слідує з матеріалів справи, прокурор ініціював питання стосовно захисту інтересів держави перед Волинською обласною державною адміністрацією, Луцькою міською радою, Міністерством освіти і науки України, про що суду були надані відповідні докази. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, судом було вжито всіх, передбачених ЦПК України заходів з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав та дотримання принципів змагальності. На основі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і з відповідача [PERSON] в користь Державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» слід стягнути 33704,25 грн. матеріальної шкоди заподіяної у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та в користь прокуратури Волинської області 1762 грн. судового збору. На підставі ст. 1191 ЦК України, ст. ст. 134. 136, 247 КЗпП України,

Outcome: approved