Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

До суду надійшла позовна заява ТОВ «Тефнут» про визнання дати набуття права власності на ресторан за ТОВ «Тефнут» з 03.06.2013 р., визнання дати вибуття права власності на ресторан у ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» з 03.06.2013 р., визнання нікчемною повторну реєстрацію об`єкта нерухомості за ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» від 17.11.2014 р., визнання нікчемним протокол №2 від 12.05.2016 р. загальних зборів ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» в частині рішення про продаж приміщення ресторану, визнання нікчемним договір купівлі-продажу приміщення ресторану від 13.10.2018 р. укладеного між ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» та [PERSON] ; визнання нікчемною реєстрацію спірного приміщення за [PERSON] . Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.04.2019 року підсудність зазначеної справи визначено Печерському суду м. Києва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2013 року ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» протоколом №12 загальних зборів заснувало ТОВ «Тефнут». Цим же протоколом до статутного капіталу новоствореного товариства було передано нерухоме майно (ресторан), яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Після проведення державної реєстрації ТОВ «Тефнут» 03.06.2013 р. між ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» та ТОВ «Тефнут» оформлено акт прийому передачі нерухомого майна до статутного капіталу. Наприкінці 2013 року ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» свою частку в статутному капіталі ТОВ «Тефнут» продало [PERSON] . Станом на 17.11.2014 р. одноосібним учасником ТОВ «Тефнут» був [PERSON] . Разом з тим, 17.11.2014 р. ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» на території АРК здійснило реєстрацію приміщення ресторану за собою, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію права власності РФ. 12.05.2016 року ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» протоколом №2 загальних зборів учасників товариства (викладений російською мовою) прийнято рішення про продаж спірного нерухомого майна. Протокол підписано [PERSON] За договором купівлі-продажу від 13.10.2016 р. спірне приміщення відчужене відповідачу [PERSON] . Позивач зауважує, що спірне приміщення не зареєстроване у передбаченому законодавством України порядку. Реєстрація права власності відбулась на території АРК та відомості про правочин внесено до реєстру нерухомості РФ. На підставі викладеного позивач просив визнати дату набуття права власності на ресторан за ТОВ «Тефнут» з 03.06.2013 р., визнати дату вибуття права власності на ресторан у ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» з 03.06.2013 р., визнати нікчемною повторну реєстрацію об`єкта нерухомості за ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» від 17.11.2014 р., визнати нікчемним протокол №2 від 12.05.2016 р. загальних зборів ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» в частині рішення про продаж приміщення ресторану, визнати нікчемним договір купівлі-продажу приміщення ресторану від 13.10.2018 р. укладеного між ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» та [PERSON] ; визнати нікчемною реєстрацію спірного приміщення за [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження і вирішено розглянути справу без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2013 року протоколом №12 загальних зборів ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» засновано ТОВ «Тефнут», до статутного капіталу новоствореного товариства було передано нерухоме майно (ресторан), яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Після проведення державної реєстрації ТОВ «Тефнут» 03.06.2013 р. між ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» та ТОВ «Тефнут» оформлено акт прийому передачі нерухомого майна до статутного капіталу. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) засновником (учасником) ТОВ «Тефнут» є [PERSON] , він же з 22.12.2014 року є керівником цього товариства. Згідно наданої позивачем копії «Свидетельства о государственной регистрации права», виданого Державним комітетом з державної реєстрації і кадастру Республіки Крим (Государственный комитет по государственной регистрации и кадастру Республики Крым) від 18.11.2014 року ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежитлове приміщення), місце розташування якого зазначено як: «[ADDRESS] », про що в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно и угод з ним 17.11.2014 року вчинено відповідний запис реєстрації № 90-90-16/976/2014-153. Державний реєстратор Рябушкін Г.О. Згідно наданої позивачем копії протоколу №2 загальних зборів учасників ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс», учасником якого є [PERSON] (з копії протоколу неможливо встановити дату, в зв`язку з поганою якістю копії цього документу) вбачається, що рішенням загальних зборів ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» вирішено продати нежитлове приміщення, належне ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» (адресу нерухомого майна неможливо встановити, в зв`язку з поганою якістю копії документу). За договором купівлі-продажу від 13.10.2016 р. нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] відчужене [PERSON] . Згідно ч.ч.2,4 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 220 ЦК України визначено правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, зокрема у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Цивільне законодавство та інші нормативно-правові акти, в т.ч. Інструкція про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України (п.27) містить перелік договорів, що підлягають обов?язковому нотаріальному посвідченню. До них, зокрема, належать: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) житлового будинку та іншого нерухомого майна; договори про заставу нерухомого майна, транспортних засобів, космічних об?єктів, товарів в обігу або в переробці; договори про відчуження земельних ділянок, які знаходяться в колективній або приватній власності; договори купівлі-продажу майна державних підприємств; шлюбні контракти; інші договори, для яких чинним законодавством передбачена обов?язкова нотаріальна форма Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України). Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться щодо нерухомого майна, а саме: підприємств як єдиних майнових комплексів; житлових будинків; будівель; споруд, а також їх окремих частин; квартир; житлових та нежитлових приміщень. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1,3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З наданої позивачем Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що спірне нежитлове приміщення загальною площею 595,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] з моменту його державної реєстрації 29.04.2014 р. та станом на 08.05.2019 р. перебуває у власності ТОВ «Тефнут». Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Враховуючи надані позивачем докази, інформацію з відкритих реєстрів, суд не вбачає підстав для задоволення позову враховуючи відсутність порушення прав позивача в частині права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, безпідставними є вимоги позивача в частині, визнання дати набуття права власності на спірне приміщення за ТОВ«Тефнут» з 03.06.2013 р. та визнання дати вибуття права власності на спірне приміщення у ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» з 03.06.2013 р. оскільки інформація про це міститься в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, отже ця обставина не підлягає встановленню. В частині позовних вимог про визнання нікчемною повторну реєстрацію об`єкта нерухомості за ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» від 17.11.2014 р. та визнання нікчемною реєстрацію спірного приміщення за [PERSON] суд зазначає, що інформація про повторну або будь-яку іншу реєстрацію спірного об`єкта нерухомості у відповідних реєстрах України відсутня. Позовна вимога про визнання нікчемним протоколу №2 від 12.05.2016 р. загальних зборів ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» в частині рішення про продаж приміщення ресторану, не може бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спори між учасниками господарських товариств, оскарження протоколів/рішень загальних зборів товариства, тощо, відносяться до корпоративних спорів, які підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, таким чином ця позовна вимога підлягає залишенню без розгляду. Нікчемність договору купівлі-продажу приміщення ресторану від 13.10.2018 р. укладеного між ТОВ «ТВП «Герміона-Плюс» та [PERSON] не підлягає встановленню на підставі ст. 220 ЦК України. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 2 550 грн. Позивачем заявлено шість позовних вимог, п`ять з яких розглянуто судом по суті. У разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, з урахуванням сплачених позивачем 2 550 грн, останньому необхідно доплатити 7 055 грн, які при подачі позову не були оплачені в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved