Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до Михайлівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.02.2006 померла його мати - [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2,6003 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Тульчинського району, спадкоємицею якої вона була після смерті його батька [PERSON], а також земельних ділянок площею 2,9387 га і 2,4824 га, які розташовані на території Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, та належали матері, як спадкоємиці після смерті [PERSON] Позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], однак оформити свої спадкові права на земельну ділянку він не може, оскільки не збереглися оригінали державних актів про право приватної власності на спадкові земельні ділянки та у зв'язку з чим, 09.03.2016 державний нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права, а тому звернувся до суду з даним позовом, просить визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 2,6003 га, 2,9387 га і 2,4824 га, які розташовані на території Михайлівської сільської ради Тульчинського району, та спадкоємицею яких була його мати після смерті [PERSON] і [PERSON] Також, [PERSON] подав заяву про зміну позовних вимог в частині спадкового майна [PERSON] на яке вона мала право після смерті [PERSON], [PERSON], а саме вказав, що просить визнати за ним право на земельні частки (паї) розміром 2,54 га кожен, в умовних кадастрових гектарах. Вказана заява мотивована тим, що державні акти, які посвідчують право власності на спадкові земельні ділянки є недійсними, оскільки видані Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, уже після смерті [PERSON] і [PERSON] Позивач в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що Михайлівська сільська рада визнає позов і не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позову та пояснив, що сертифікати на земельну частку (пай) видавалися у одному екземплярі, про що свідчать записи у реєстраційній книзі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 18.02.2006 померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 029602 від 20.02.2006, виданого Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії VI-УР № 087653 від 23.08.1965, виданого Михайлівським сіль-ЗАГС Тульчинського району, [PERSON] є сином [PERSON], його батьком записаний [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до довідки № 79 від 22.02.2016, виданої Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] була спадкоємицею [PERSON], а єдиним спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] (а.с. 9). До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить земельна ділянка площею 2,94 га, розташована на території Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, право на яку посвідчується державним актом про право приватної власності на землю серії ВН № 004697 від 31.08.2001, виданим Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області (а.с. 15). Крім того, до складу спадкового майна входить право на земельні частки (паї) в умовних кадастрових гектарах площею по 2,54 га кожен, що належали померлим [PERSON] і [PERSON] на підставі сертифікатів на земельну частку (пай) серії ВН № 0365504, серії ВН № 0365549 від 22.07.1997, виданих Тульчинською РДА і на які на підставі свідоцтв про право на спадщину від 02.03.2000 мала право [PERSON] (а.с. 64, 67, 72, 75). У відповідності до сертифіката серії ВН № 0365549 від 22.07.1997, виданого Тульчинською районною адміністрацією, право на земельну частку (пай) площею 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, що належало [PERSON] перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 88). Позивач прийняв спадщину, що підтверджується копією його заяви № 222 від 25.02.2014 (а.с. 47) та звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори, з метою реалізації своїх спадкових прав, однак постановою нотаріуса № 85/02-32 від 12.03.2016, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 6). Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право він не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку, а відтак в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачем заявою до нотаріальної контори. Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідач по справі позов визнав і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved