Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшла вищезазначена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з договором іпотеки від 18 грудня 2013 року [PERSON] отримала у [PERSON] грошову суму, що підлягає поверненню, та яку остання зобов`язалась повернути у строк до 18 січня 2014 року у розмірі, еквівалентному 20768,17 доларів США, яка на дату звернення до суду за курсом НБУ, який становить 24,62 грн. за 1 долар США, складає 511308 грн. На забезпечення повернення боргу був укладений договір іпотеки від 18 грудня 2013 року, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначив, що згідно норм ст. 33 Закону України «Про іпотеку» він має право звернути стягнення на зазначену квартиру. Відповідно до рішення Троїцького районного суду Луганської області від 31.05.2017 року по справі №433/3030/16-ц, з [PERSON] стягнуто на користь позивача 50000 грн. за вищевказаним договором іпотеки та звернуто стягнення на предмет іпотеки на суму 100000 грн., тому позивач просить стягнути з [PERSON] залишок заборгованості за договором у сумі 361308 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, на підставі наданих суду доказів. В судове засідання відповідач не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Заяви про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно із копією нотаріально посвідченого в м. Луганську Договору іпотеки від 18 грудня 2013 року, відповідач передав в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , позивачу як забезпечення виконання зобов`язань за позикою, наданою 18 грудня 2013 року в сумі еквівалентній 20768 доларів США 17 центів (166 000,00 грн. за курсом НБУ), яку іпотекодавець зобов`язався повернути 13 січня 2014 року (а.с.3-4). Згідно п. 1.1 договору іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю як забезпечення виконання зобов`язань за позикою, наданою 18 грудня 2013 року Іпотекожержателем Іпотекодавцю в сумі, еквівалентній 20 786 доларам США 17 центам, що за курсом Національного банку України становить 166 000 гривень 00 коп., які Іпотекодавець отримав у повному обсязі до підписання цього договору, строком на один місяць, тобто до 18 січня 2014 року, належну Іпотекодавцю квартиру [ADDRESS] , надалі за текстом - «Предмет іпотеки», загальною площею - 52,0кв. м., житловою площею 27,2кв. м. Зазначена квартира складається з: коридору 1 пл. 8,8 кв. м, житлової кімнати 2 пл. 17,3 кв. м, житлової кімнати 3 пл. 9,9 кв. м, комори 4 пл. 1,2 кв. м, комори 5 пл. 0,4 кв. м, кухні 6 пл. 9,0 кв. м, туалету 7 пл. 1,0 кв. м, ванної кімнати 8 пл. 2,0 кв. м, балкону заскленого І пл. 2,4 кв.м. Пунктом 1.2. вказаного договору сторони за договором іпотеки визначили заставну вартість «Предмету іпотеки» в сумі 283 000 гривень 00 коп. Згідно звіту про оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, виданого суб`єктом підприємницької діяльності - [PERSON] 17 грудня 2013 року, ринкова вартість зазначеної квартири становить 282 150 гривень 00 коп. У відповідності до п. 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку основного зобов`язання у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений цим договором строк суми позики. Пунктами 4.4., 4.5 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як зазначено в заяві від 11.10.2019, позивачем зазначена сума позики 511308,00 грн., яка еквівалентна 20 768,17 доларів США, яка є сумою заборгованості. Троїцьким районним судом Луганської області ухвалено рішення від 31.05.2017 року по справі № 433/3030/16-ц, яким з [PERSON] стягнуто на користь позивача 50000 грн. за договором іпотеки від 18.12.2013 та звернуто стягнення на предмет іпотеки на суму 100000 грн. Тому на поточну дату заборгованість за договором, що підлягає стягненню, складає 361308 грн. (511308-150000). Інших обґрунтувань суми заборгованості та доказів на їх підтвердження позивачем не надано. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь частину боргу за договором іпотеки від 18 грудня 2013 року в розмірі 100 000 гривень та у рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 261 308 гривень за договором іпотеки від 18 грудня 2013 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 28300 грн., або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки. Суду не надано доказів того, що відповідач - [PERSON] на час звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості виконала свої зобов`язання перед позивачем з приводу повернення суми позики. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постановах № 3-71гс14 від 09.09.2014 року, № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року, відповідно до якої звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на суму боргу. Вирішуючи позовні вимоги про погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 261308,00 гривень за договором іпотеки від 18 грудня 2013 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Як роз`яснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. На думку суду, сума заборгованості за договором іпотеки, розмір частини якої просить стягнути позивач за рахунок предмета іпотеки - 261 308,00 грн., є співмірною із вартістю іпотечного майна, яка визначена у договорі за результатами оцінки (282 150,00 грн.), тобто складає більше половини вартості іпотечного майна. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився та зворотнього суду не довів і не спростовав правомірність вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 вищевказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вирішуючи питання, щодо ціни предмету іпотеки, суд виходить з того, що, ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 898-IV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Тому, суд не приймає до уваги, зазначену позивачем початкову ціну продажу предмета іпотеки - 28 000 грн., оскільки згідно іпотечного договору сторони визначили його заставну вартість - 283 000,00 грн., оціночна вартість - 282 150,00 грн. Під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки. Ціна об`єкту іпотеки зазначена у договорі іпотеки, тому суд вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки, яка визначена в п.1.2. договору іпотеки в сумі 283 000 грн. 00 коп. згідно заставної вартості квартири. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає на території де проводиться антитерористична операція і майно, яке є предметом іпотеки, також знаходиться на території де проводиться антитерористична операція. 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 9 вказаного закону протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Луганськ. Отже, враховуючи приписи ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, а також норми ст. 217 ЦПК України, суд вважає, що дане рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, встановлених у статті 9 Закону України № 1669-УП від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». При цьому суд зазначає, що зупинення дії закону не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 261308,00 гривень за договором іпотеки від 18 грудня 2013 року, звернувши стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою суду від 26.09.2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. З урахуванням ціни позову, яка складає 361 308, 00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 3613,08 грн. - тобто 1% ціни позову за подання до суду позовної заяви майнового характеру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved