Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Покутинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 1,63 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Покутинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. До спадкового майна належить, серед іншого, і право на земельну частку (пай) розміром 1,63 в умовних кадастрових гектарах за сертифікатом серії [NUMBER] від 04.06.1997 року. Позивач зазначає, що після смерті спадкодавця вона вступив в управління спадковим майном та на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину. Отримати свідоцтво на право спадщини за законом на вищезазначену земельну частку вона не має можливості, у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця. Посилаючись на вимоги статей 328, 1218, 1225 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», вона просить її вимоги задовольнити. У судове засідання сторона позивача не з'явилась, надіслала заяву в якій позов підтримує та просить розглянути справу за відсутністю позивача і його представника з ухваленням судового рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача Покутинецької сільської ради Віньковецького району в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про день, час та місце судового засідання. Подав заяву, якою визнав позовні вимоги, просив справу слухати без участі представника сільської ради. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, можливим ухвалити рішення на підставі ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане [INFO] року, актовий запис № 8). За життя вона набула право на земельну частку (пай) як член КСП «Зоря» згідно інформаційної довідки відділу у Віньковецькому районі ГУ Держеокадастру у Хмельницькій області № [INFO] від 23.04.2018 року, Сертифікату на право на земельну частку (пай) № [NUMBER] виданого 04.06.1997 року розміром 1,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, яка розташована на території Покутинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Вартість ділянки становить 21255,87 грн. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до спірних правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] (свідоцтво про народження позивача серії [NUMBER] від 05.09.1953 року та свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.12.1981 року) та спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] та спадщину прийняла, як така, що вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР (довідка Покутинецької сільської ради № 113 від 28.03.2018 р.). Також на частину спадкового майна позивач отримала свідоцтво про право на спадщину від 22.05.1998 року № 121. Для оформлення своїх спадкових прав позивач подала заяву до нотаріальної контори, але одержати свідоцтво про право на спадщину не може. Завідувач Першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] правомірно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай), оскільки правовстановлюючий документ видано на ім'я спадкодавця після її смерті. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 25 ч. 4 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється після її смерті. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (най). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З аналізу наведених правових норм, та приписів ст. 25 ч.4 ЦК України, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, через смерть спадкодавця, хоча право померлої на земельну частку (пай) закріплено сертифікатом серії [NUMBER] від 04.06.1997 року і ніким не оспорено. На підставі викладеного, позивач довів підстави та предмет позову, тому за ним слід визнати право на земельну ділянку, розташовану на території Покутинецької сільської ради.

Outcome: approved