Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 16, 270, 275, 277 ЦК України, просить: - визнати недостовірною, такою, що принижує ділову репутацію, інформацію про Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАУРУС КВАДРО» у вигляді фактичних тверджень, а саме : «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит», що була поширена відповідачем в групі «Подслушано Славутич» в пості (статті) «про сокращение персонала больницы. Родом наш)))» в соціальній мережі «Facebook» (www.facebook.com) під аккаунтом ( [PERSON] ); - зобов`язати відповідача спростувати не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту набрання рішенням суду законної сили, розповсюджену ним недостовірну інформацію аналогічним способом - шляхом розміщення резолютивної частини цього судового рішення, в групі «Подслушано Славутич» в пості (статті) «про сокращение персонала больницы. Родом наш)))» в соціальній мережі (Інтернет) «Facebook» (www.facebook.com) під аккаунтом ( [PERSON] ). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАУРУС КВАДРО» [PERSON] довідалась, що відповідач на сторінці соціальної мережі Facebook в групі «Подслушано Славутич» поділився своєю публікацією «про сокращение персонала больницы. Родом НАШ)))». В ході обговорення вищевказаної публікації у коментарях відповідач поширив недостовірну інформацію, що стосується господарської діяльності ТОВ «ТАУРУС КВАДРО», а саме зазначив, що «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит». Такий коментар (інформація) не відповідає дійсності, оскільки з сайту prozoro вбачається, що позивачем було укладено всього п`ять договорів з виконавчим комітетом Славутицької міської ради на загальну суму 180 000 гривень (24 000 гривень + 30 000 гривень + 12 000 гривень + 60 000 гривень + 54 000 гривень) за період з 2017 року по 2020 рік. Отже, вищевказана інформація, про те, що ТОВ «ТАУРУС КВАДРО» систематично отримує по 300 000 гривень неправомірної вигоди з місцевого бюджету псує ділову репутацію товариства. Відповідач своїм коментарем фактично стверджує, що товариство безпосередньо приймає участь у «корумпованих схемах на місцях» та отримує неправомірну вигоду систематично у розмірі по 300 000 гривень. В даному випадку, інформація, поширена відповідачем про позивача не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночним судженням. З огляду на зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача, в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, позивачем доведено факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням (викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду при розгляді справ у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 04.08.2020 року у справі № 903/927/19). У позивача немає будь-якого процесуального статусу, передбаченого чинним законодавством України, яке б дозволяло розглядати його як учасника порушення ЗУ «Про запобігання корупції». Оскільки поширена інформація є твердженням про факти, яких не існувало, які не були перевірені відповідачем та які не можуть підтверджені, оспорювана позивачем інформація підлягає спростуванню. Інформація, яка поширена відповідачем щодо позивача «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит» сприймається читачами візуально, а саме товариство (а не інша фірма) отримує систематично 300 000 гривень неправомірної вигоди (ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції») від виконавчого комітету, тобто товариство або його посадові особи, або засновник задіяні в «корупційних схемах на місцях» та отримують неправомірну вигоду. Поширена відповідачем інформація щодо позивача є фактичним (не оціночним) твердженням і може бути витлумачена, як причетність позивача до корупційної діяльності. Будь-які докази відкриття кримінальних проваджень чи існування вироків судів стосовно службових осіб позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАУРУС КВАДРО» відсутні, тому інформація, поширена відповідачем, є недостовірною, що об`єктивно принижує ділову репутацію позивача, а відтак підлягає спростуванню відповідачем. Ухвалою судді від 18 грудня 2020 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18 січня 2021 року. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року підготовче засідання було відкладено на 02 лютого 2021 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року було відкладено судовий розгляд справи на 05 березня 2021 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В призначене судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАУРУС КВАДРО» [PERSON]. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надав. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 05 березня 2021 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] в мережі «Інтернет» на веб-сайті Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі « [INFO] ))» була розміщена наступна інформація: «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит». Вказана інформація була розміщена відповідачем [PERSON] з власного аккаунта під іменем « [PERSON] » в коментарях до публікації під назвою « [INFO] », яку він поширив в мережі «Інтернет» на веб-сайті Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі « [INFO] ». Зазначені обставини підтверджені знімками екрану (скріншотами), що роздруковані та долучені позивачем до позовної заяви (а. с. 9-13). Згідно із ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. За змістом ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи. Як зазначено у п. 4 вказаної Постанови, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ч. 5 п. 15 цієї Постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 18 зазначеної Постанови передбачено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України. Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ч. 1 ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Як зазначено у статті 1 Закону України «Про інформацію», приписи якої кореспондуються з частиною 1 статті 200 ЦК України, під інформацією розуміються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Частинами 1, 2 статті 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Частиною 4 статті 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом частини першої статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що інформація, яку просить позивач визнати недостовірною та такою, що порушує його ділову репутацію, поширив відповідач [PERSON] . Вказана обставина відповідачем не спростована. Інформація доведена до невизначеного кола осіб, тому що поширена в мережі «Інтернет» на веб-сайті Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі « [INFO] ». Аналізуючи інформацію «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит», суд дійшов висновку, що вказана інформація, яка поширена відповідачем, містить фактичні дані та викладена у категоричній стверджувальній формі, у формі констатації конкретних фактів (обставин), а отже може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності. При цьому форма вираження вищезазначеної інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і Статуту ТОВ «ТАУРУС КВАДРО» створене з метою здійснення підприємницької діяльності широкого профілю та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів засновника Товариства, а також з метою організації і координації, підвищення ефективності спільної підприємницької діяльності, взаємовигідного співробітництва, розвитку виробничо-комерційної кооперації, розподілу праці, забезпечення економічних, суспільно корисних потреб і інтересів населення та підприємств у необхідній продукції, технології, а також широкого спектру різноманітних сервісних послуг, залучення іноземних інвестицій в економіку України та їх використання. Видами діяльності ТОВ «ТАУРУС КВАДРО» є: консультування з питань інформатизації(основний); вантажний автомобільний транспорт; видання комп`ютерних ігор; видання іншого програмного забезпечення; комп`ютерне програмування; надання в оренду вантажних автомобілів( а.с. 18-27). Зі знімків (скріншотів) з сайту prozorro вбачається, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАУРУС КВАДРО» за період з 2017 року по 2020 рік було укладено п`ять договорів з виконавчим комітетом Славутицької міської ради на загальну суму 180 000 гривень: 01.03.2017 року на суму 54 000 гривень; 25.01.2018 року на суму 60 000 гривень; 17.02.2020 року на суму 12 000 гривень; 18.05.2020 року на суму 30 000 гривень; 11.09.2020 року на суму 24 000 гривень; (а. с. 14-17). З урахуванням наведеного, поширена відповідачем інформація: «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит», яка є фактичним твердженням, спростована знімками (скріншотами) з сайту prozorro, відповідно до яких позивачем за період з 2017 року по 2020 рік було укладено п`ять договорів з виконавчим комітетом Славутицької міської ради на загальну суму 180 000 гривень, тому є недостовірною, оскільки викладені в ній обставини не відповідають дійсності, а тому підлягає спростуванню. Вищевказана інформація стосується позивача і формує негативну громадську думку, руйнує імідж та репутацію позивача, а відтак є такою, що порушує його ділову репутацію. Згідно з пунктом 24 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Відповідно до пункту 25 цієї Постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання [PERSON] протягом тридцяти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію: «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит», поширену ним [INFO] в мережі «Інтернет» на веб-сайті Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі « [INFO] )» шляхом розміщення на веб-сайті Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі « [INFO] )» під заголовком «Спростування недостовірної інформації, поширеної [PERSON] [INFO] в мережі «Інтернет» на веб-сайті Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі « [INFO] )» тексту спростування наступного змісту: « [PERSON] , [PERSON] , повідомляю, що інформація, поширена мною [INFO] в мережі «Інтернет» на веб-сайті Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі « [INFO] » у коментарях до публікації під назвою « [INFO] » є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню в частині тверджень: «в принципе, если перестать платить Вам по левым договорам от исполкома, которые систематически по 300 тысяч гривен уходят из исполкома на Таурус квадро, то я думаю, нам хватит», а також шляхом опублікування тексту резолютивної частини рішення у цій справі за виключенням відомостей про адресу місця проживання відповідача. Вказаний спосіб захисту відповідає тому способу захисту, який викладений в позовній заяві. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 4204 гривні, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 4204 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved