Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

До Тульчинського районного суду надійшла заява Тульчинської центральної районної лікарні (далі - Тульчинська ЦРЛ) про призначення примусового амбулаторного лікування [PERSON]. Заява мотивована тим, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра Тульчинської ЦРЛ з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безпереривний перебіг, суіцидальна спроба. Знаходилася на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка (далі - ВОНПЛ ім. акад. О.І. Ющенка) з 02.03.2015 по 15.04.2015 у зв'язку з порушенням сну, зниженням апетиту, різкої зміни настрою, відчуттям тривоги, внутрішньої напруги, виникненням думок про небажання жити. Після конфлікту з чоловіком [PERSON] 28.02.2015, з метою його злякати вжила невідому кількість азалептолу і була доставлена у Калинівську ЦРЛ де з нею була проведена дезінтоксаційна терапія і надана консультація психіатра. Через погіршення психічного стану була направлена і госпіталізована у ВОНПЛ ім. акад. О.І. Ющенка. Вказані обставини змусили заявника звернутися до суду, просить [PERSON] амбулаторне примусове лікування. В судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала та пояснила суду, що [PERSON] потребує амбулаторного примусового психіатричного лікування, оскільки це рекомендовано Лікувально-консультативною комісією ВОНПЛ ім. акад. О.І. Ющенка. Фактами ухилення від лікування хворої не володіє. Проте, належного контролю за її поведінкою та лікуванням немає, бо вона не зобов'язана періодично з'являтись до лікаря-психіатра. Проти задовлення заяви [PERSON] не заперечила, погодилась на призначення примусового амбулаторного лікування. Прокурор проти задоволення заяви не заперечує. Суд, заслухавши представника заявника, особи, щодо якої ставиться питання про надання амбулаторного лікування у примусовому порядку, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно протоколу Лікувально-консультативної комісіє ВОНПЛ ім. акад. О.І. Ющенка № 15 від 14.04.2015, [PERSON] рекомендовано амбулаторне примусове лікування за місцем проживання під наглядом психіатра (а.с. 4), вказані обставини також підтверджуються випискою з історії хвороби № 2575 (а.с. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Пунктом 1 ст. 1 цього ж закону визначено, що тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», за рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Таким чином, суд вбачає підстави для надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку і приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved