Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

До суду надійшов вищевказаний позов. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і просять суд визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS], приватне сільськогосподарське агропромислове підприємство «Колос»; визнати за нею право власності на: 1/2 житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS]; 1/2 нежитлового будинку розташованого [ADDRESS]; 1/2 балансової вартості майна приватного сільськогосподарського агропромислового підприємства «Колос». В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що 12.05.1984 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований у виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Мар'їнівського району Донецької області, актовий запис за № 8. 28.05.2010 року відділом реєстрації актів громадського стану Таращанського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано його розірвання, актовий запис №37. Спільно нажите майно за час шлюбу, а саме: житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS]: нежитловий будинок розташований в [ADDRESS] та приватне сільськогосподарське агропромислове підприємство «Колос» зареєстровані на відповідача, вони вирішили не ділити, вважаючи, що віддадуть його своїм дітям. До теперішнього часу відповідач не порушував її права на спільне майно, не відчужував будинки та не ліквідовував підприємство, при цьому вона та їх старший син проживають в їх спільному житловому будинку. Відповідач, влітку минулого року зробив спробу самостійно розпорядитись даним майном, порушивши, таким чином, їх попередні домовленості, і її право на нього (майно), що спонукало її до його захисту в судовому порядку. В останнє судове засідання позивачка не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, попередньо укладену мирову угоду скасовує. Відповідач в судовому засіданні заявлений позивачкою позов з викладених нею обставин не визнає у повному обсязі, зазначивши при цьому, що не заперечував би передачу права власності на належний їм на праві сумісної власності житловий будинок їх дітям. При цьому просив суд відмовити в позові з підстав пропущення позивачкою строків позовної давності, оскільки з часу розірвання їх шлюбу (28.05.2010 року) до дня звернення нею до суду пройшло понад три роки. В останнє судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 травня 1984 року до 28 травня 2010 року. За час шлюбу ними було набуте наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] Київської області Таращанського району Київської області та нежитлова будівля, розташована по [ADDRESS] в м. Тараща Київської області, і даний факт визнається обома сторонами тому, згідно ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Вказані вище будинки у відповідності до копії довідки №965 від 31.05.2013 року виданої комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» належать на праві власності відповідачеві на підставі Свідоцтва про право на власність від 01.06.1994 року виданого виконавчим комітетом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області № 147 від 12.12.1989 року та договору купівлі-продажу №856 від 11.023.1996 року посвідченого Таращанською районною державною нотаріальною конторою Київської області відповідно. Крім того, під час шлюбу ним 06.02.1996 року засноване згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серія АЗ № 095369 від 17.05.2013 року приватне сільськогосподарське агропромислове підприємство «Колос», яке відповідно довідок за №№ 3 та 4 від 15.01.2014 року наданих останнім, станом на 01.06.2010 року мало залишкову балансову вартість основних засобів в розмірі 48 515.00 грн. і у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року є окремим об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в який входять усі види майна, у тому числі і внесок у статутний капітал і майно, виділене з їх спільною сумісною власності. Вказані обставини встановлені з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. За таких обставин позов підлягає до задоволення, виходячи з того, що відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) і вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки воно є таким за визначенням, тому додатково визнання його таким судом не потребує. Статтею 68 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 70 даного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Outcome: approved