Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про втрату права на проживання. У позовній заяві позивач вказує, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок по [ADDRESS] . У будинку зареєстрована дочка [PERSON] та онук [PERSON] , 2006 року народження. У 2017 році відповідач забравши сина, свої речі та речі неповнолітнього [PERSON] , пішла з будинку та з того часу не проживає в ньому. Будь-які платежі не сплачує, не приймає участі у підтримці вказаного нерухомого майна у належному стані. На неодноразові прохання знятися з реєстрації, відповідач не реагує та категорично відмовляється це робити. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає в будинку, але зареєстрована в ньому, вона змушена сплачувати комунальні послуги у більших розмірах. З цього приводу, час від часу виникає заборгованість за електроенергію та газопостачання, а також вона позбавлена можливості оформити субсидію та розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право на проживання та користування будинком по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання, що призначались на 19.07.2019, 19.08.2019, 09.09.2019 та 11.10.2019 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи виконавчого комітету Веприцької сільської ради направив заяву про можливість розгляду справи без його участі. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про втрату права на проживання підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 січня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 207, належить житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 15.03.2019, № 495, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані по [ADDRESS] , але фактично не проживають за вказаною адресою. Зі змісту актового запису про шлюб № 43 від 21.03.2008 вбачається, що дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] . Позивач [PERSON] являється матір`ю відповідача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Гадяцьким райвідділом ЗАГС Полтавської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавської області, відповідач [PERSON] являється матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Факт відсутності відповідача за місцем фактичної реєстрації позивачем доведено долученими до справи доказами, а саме актами обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 04 квітня 2018 року, 13 серпня 2018 року, 11 грудня 2018 року, 14 березня 2019 року, згідно яких значиться, що за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] [INFO] . Зі слів власниці домогосподарства, [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку з весни 2008 року. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованою у будинку за адресою: [ADDRESS] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , не проживають у ньому без поважних причин більше одного року. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту у вибраний нею спосіб, тому з огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] про втрату права на проживання, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved