Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулось Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго» з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, пені, індексу інфляції та 3% річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2010 року між Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго» та [PERSON] було укладено договір № 771 про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води [ADDRESS]. Відповідно до умов договору виконавець (позивач) зобов'язався надати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а при технічній та фінансовій можливості постачання гарячої води, а споживач (відповідач) в свою чергу взяв на себе зобов'язання своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими відповідно до законодавства тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. За надані позивачем послуги, відповідачу щомісячно направлялися рахунки для оплати, які ним приймалися, але оплата в повному обсязі не проводилася. На момент звернення до суду з позовом, заборгованість відповідача перед позивачем за надання послуг за договором з 21.11.2015 року по 21.08.2018 року складає 21036,17 грн., які він відмовляється сплатити в добровільному порядку. Тарифи встановлені, погоджені та введені в дію постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 року, рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради № 408 від 23.11.2017 року встановлено одноставкові тарифи Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для населення, які оприлюднено в засобах масової інформації, є чинними, застосовувалися для населення та відповідачами не оскаржувались. Відповідно до п.14 договору в разі не оплати або несвоєчасної оплати за надання послуги у строки зазначені в п.9 договору зі споживача на користь виконавця окрім суми заборгованості, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. Відповідно до вимог п.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків. Таким чином загальна сума позову становить 27945,51 грн., що складається з: 21036,17 грн. - основний борг; 2573,96 грн. - борг, що виник в наслідок інфляції, 803,80 грн. - 3 % річних; 3531,58 грн. - пеня. На цих підставах просили суд: стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача - Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» 21036,17 грн. основного боргу; стягнути з відповідача на користь позивача борг, що виник в наслідок інфляції на суму 2573,96 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних на суму 803,80 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача пеню на суму 3531,58 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір на суму 1841,00 грн. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз'яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред'явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідач 22.10.2018 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а 24.10.2018 року отримав копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою відповідача [PERSON] на супровідному листі. 02.11.2018 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву про стягнення боргу, пені, індексу інфляції та 3% річних, в якому він зазначив, що заперечує проти позову, вважає ціну позову значно завищеною внаслідок необґрунтованого та протиправного завищення вартості наданих комунальних послуг. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до звітності ПАТ «Укргазвидобування» за 2017 рік, витрати компанії на видобуток 1 тис. м? газу становили 2926 грн., у т. ч.: 437 грн. (амортизація); 147 грн. (витрати на персонал і соціальні відрахування); 51 грн. (адміністративні витрати); 28 грн. (фінансові витрати, відсотки за кредитами); 103 грн. (операційні витрати); 121 грн. (інші витрати); 146 грн. (інші витрати знецінення основних засобів); 1461,6 грн. (плата за користування надрами та інші податки); 431,4 грн. (податок на прибуток). Вказані цифри в минулому році дозволили «Укргазвидобуванню» збільшити обсяг видобутку на 4,2 % (+0,64 млрд м?), а обсяг розвідки і буріння - на 21,2 % у порівнянні з 2016 роком. За І квартал 2018 року обсяг видобутку збільшено ще на 1 %, а також введено в експлуатацію 19 нових свердловин і 2 нових родовища. Тим не менше, при витратах ПАТ «Укргазвидобування» в 2926 грн. із податками (або 1033 грн. без податків) Уряд продає український газ населенню (за формулою «Дюссельдорф +») вартістю в 6 957 грн. за тис. м?. Планомірне нарощення обсягу видобутку, введення в експлуатацію свердловин і родовищ, проведення ремонтних і розвідувальних робіт означає, що витрати в 1033 грн. (без податків) або 2926 грн. (з податками) є достатніми для газовидобувача і дозволяють йому нарощування обсяг видобутку. Зауважив, що він згоден із тим, що житлово-комунальні послуги треба оплачувати, але, у випадку із постачанням газу, вважає, що обґрунтованою ціною буде вважатись саме ціна видобутку газу за даними профільного підприємства - ПАТ «Укргазвидобування» у розмірі 2926 грн. за 1 тис. м?, а не 6 957 грн. за тис. м?, яка встановлена Кабінетом Міністрів України у незаконний спосіб. Ураховуючи викладене вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, тобто при умові перерахунку заборгованості спожитого ним газу за ціною 2926 грн. за тис. м?. Він не згоден з тим, що в позові написав позивач, що тарифи, встановлені, погоджені та введені в дію постановою Національної комісії відповідачем не оскаржувались. Адже саме про це йшлося в заяві відповідача про скасування судового наказу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2017 року за заявою Уманського КП «Уманьтеплокомуненерго» про стягнення з нього боргу, яка була задоволена судом. Позивач, вимагаючи сплати боргу за спожиту теплову енергію, не надав в своїй позовній заяві доказів наданих послуг в повному обсязі та відповідної якості, їх споживчих властивостей. Просив винести законне і обґрунтоване рішення з урахуванням відзиву, скасувати необхідність сплати пені за відсутності договору, розгляд справи проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 07.11.2018 року позивачем Уманським КП «Уманьтеплокомуненерго» до суду було подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позовні вимоги вважають правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають до задоволення, а підстави та обставини які викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, надуманими, такими що не відповідають вимогам законодавства України, наводять на роздуми про те, що відповідач намагається уникнути від відповідальності шляхом введення в оману суд своїми хибними твердженнями, домислами, припущеннями щодо правомірності підстав для стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання, викладених в позовній заяві позивачем, виходячи з наступного. У відзиві відповідач посилається на необґрунтованість та протиправне завищення вартості наданих комунальних послуг відповідно до звітності ПАТ «Укргазвидобування» за 2017-2018 рік, однак, позивач надав відповідачу послуги з теплопостачання, за які, відповідно до чинного законодавства України та встановлених тарифів нараховувалась помісячно вартість наданих послуг відповідно до розрахунку та довідки про нарахування та оплату доданої по позовної заяви. Встановлені та затверджені тарифи з теплопостачання діяли та діють на момент спірних правовідносин, є чинними та ніким оскаржені не були, тобто є правомірними на даний час, а твердження відповідача про завищення ціни позову внаслідок протиправного, необгрунтованого завищення вартості наданих комунальних послуг є хибними, надуманими та необгрунтованими, будь-яких рішень щодо протиправності встановлених тарифів на надання послуг теплопостачання (централізованого опалення) ніякими відповідними органами не приймались та скасовані вони не були, а тому є чинними та підлягають до застосування відповідно до вимог чинного законодавства України. Щодо неодноразового посилання відповідача у відзиві на ціни та тарифи постачання природнього газу, правомірність їх встановлення і т.п., вважаю таким, що зазначені відповідачем міркування з даного питання не є предметом позову в даному випадку, доказів про їх неправомірність та не відповідність чинному законодавству України відповідачем не надано та зазначені обставини відповідачем не мають жодного відношення до встановлених тарифів на надання послуг з теплопостачання (централізованого опалення) та стягнення з відповідача боргу, пені, інфляційних витрат та 3% річних за несплату саме послуг з теплопостачання (централізованого опалення), відповідно до позовних вимог позивача. Правові підстави для проведення перерахунку вартості послуг теплопостачання(централізованого опалення) у позивача відсутні. Питання щодо правомірності та законності укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води судами України не розглядалося, рішення про визнання договору неукладеним, укладеним з порушенням вимог чинного законодавства України, скасування договору чи т.п. не приймалося. Щодо вказаного за текстом позовної зави договору від 25.06.2013 року щодо встановленого між позивачем та відповідачем строку позовної давності в п'ять років, та зазначеного відповідачем у відзиві на позовну заяву немов на введення суду в оману щодо існування такого договору позивач визнає той факт, що дійсно було допущено технічну помилку за текстом позовної заяви в частині зазначення дати укладення договору 25.06.2013 року. Позивач ніяким чином не намагався ввести суд в оману додавши до позовної заяви договір № 771 від 22.02.2010 року, який вказаний за текстом позовної заяви та відповідно до якого проводилися нарахування та розрахунок суми заборгованості Відповідача за спожиті послуги теплопостачання(централізованого опалення) та відповідно до п.32 якого встановлено строк позовної давності у п'ять років, a тому, при розгляді справи та винесенні рішення, просили суд брати до уваги саме договір № 771 від 22.02.2010 року, який додано до матеріалів справи. Крім того, у відзиві звернено увагу суду на той факт, що розрахунок суми боргу проведено за три роки за період з жовтня 2015 року по серпень 2018 року. Тобто до часу виникнення боргу, відповідач проводив розрахунок з позивачем на підставі укладеного договору № 771 від 22.02.2010 року. Укладення даного Договору було підставою для відкриття особового рахунку, по якому проводилися нарахування позивачем, а отже, до моменту виникнення боргу та пред'явлення позовної заяви відповідач не вважав договір неукладеним, або таким, що не відповідає законодавству. Твердження відповідача про відсутність його волевиявлення щодо особистого підписання договору не можуть братися до уваги, оскільки укладення договору на надання послуги дозволено лише власнику приміщення при пред'явленні документів, що посвідчують особу та право цієї особи на приміщення. Твердження відповідача про те, що нібито ним було оскаржено встановлені тарифи на теплопостачання не відповідає дійсності, так як це лише домисли та міркування відповідача щодо їх правомірності, які слугували підставою при поданні до суду заяви про скасування судового наказу від 07.04.2017 року по справі № 705/1296/17 який було скасовано з підстав, передбачених ст.ст. 100, 105-1 ЦПК України (редакція від 18 березня 2004 року № 1618-ІV ). За таких обставин просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 12.11.2018 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково при умові перерахунку заборгованості спожитого ним газу за ціною 2926 за тис. кубічних метрів. Встановлені та затверджені тарифи відповідач оскаржував, так як саме про це йшлося в заяві про скасування судового наказу від 7 квітня 2017 року, яка була задоволена судом. Питання фактичного неукладання договору між позивачем та відповідачем також було предметом розгляду у судовому засіданні під час розгляду заяви про скасування судового наказу. Наданий позивачем додаток доводить лише факт оплати відповідачем за комунальну послугу до необґрунтованого завищення тарифів, а не факт укладення договору. Суд, розглянувши прохання відповідача, яке по суті являється клопотанням, про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке було зазначене у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву, вважає, що підстав для розгляду справи з викликом сторін немає, так як предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Суд враховує, що сторони при подачі позовної заяви та відзиву на позовну заяву зобов'язані були надати докази на підтвердження викладених ними обставин у заявах по суті справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору. 22 лютого 2010 року між Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго» та [PERSON] було укладено договір № 771 про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води по [ADDRESS]. Відповідно до п.1 договору виконавець (позивач) зобов'язався надати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а при технічній та фінансовій можливості постачання гарячої води, а споживач (відповідач) в свою чергу взяв на себе зобов'язання своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими відповідно до законодавства тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п. 7 договору). Пунктом 9 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата здійснюється щомісячно протягом року. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 14 договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач заборгував за послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води 21036,17 грн., що також підтверджується довідкою про нарахування і оплату станом на 21.08.2018 року. За весь період надання послуг відповідачем оплати не проводились, що підтверджується розрахунком суми боргу. 07.04.2017 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за заявою Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату користування тепловою енергією в сумі 11137,58 грн. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2017 року вищезазначений судовий наказ було скасовано з підстав виникнення між сторонами спору про право. Таким чином, у заявника виникло право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні. З моменту надання позивачем послуг із забезпечення тепловою енергією, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV (далі - Закону України № 1875-ІV) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону України № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Статтями 14, 16 Закону України № 1875-ІV передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ електрична енергія, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтями 20, 21 Закону України № 1875-ІV послуги визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тарифи встановлені, погоджені та введені в дію постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 року, рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради № 408 від 23.11.2017 року встановлено одноставкові тарифи Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для населення, які оприлюднено в засобах масової інформації, є чинними, застосовувалися для населення та відповідачем не оскаржувались. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву погодився з тим, що житлово-комунальні послуги треба оплачувати. При цьому, вказав на завищену ціну газу для населення. Суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] у відзиві на те, що вказані вище тарифи ним було оскаржено, і що вказана обставина підтверджується ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2017 року про скасування судового наказу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2017 року, оскільки вказаний судовий наказ було скасовано судом в зв'язку з тим, що між сторонами виник спір про право. Відповідачем до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості наданих послуг, як і не доведено фактів невиконання позивачем обов'язку з надання вищевказаних послуг. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання договору № 771 про надання послуг з центрального опалення і постачання гарячої води від 22 лютого 2010 року - недійсним, зміненим чи розірваним. Відповідач не надав суду жодного доказу про те, що договір, на який посилається позивач, між позивачем та відповідачем взагалі не укладався, а також не оспорював укладання такого договору у визначеному законом порядку. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.611 ЦК України, - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У разі порушення зобов'язання за договором однією стороною друга сторона може отримати матеріальне відшкодування (неустойку). При цьому відповідно до ст.552 ЦК України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання своїх зобов'язань за договором. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п.14 договору в разі не оплати або несвоєчасної оплати за надання послуги у строки зазначені в п.9 договору зі споживача на користь виконавця окрім суми заборгованості, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. Таким чином, згідно розрахунку пені з 21.02.2018 року по 21.08.2018 року, сума пені складає 3531,58 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно розрахунку суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів з 21.11.2015 року по 21.08.2018 року, сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів становить 2573,96 грн. Крім того, згідно розрахунку трьох процентів річних за період з 21.11.2015 року по 21.08.2018 року, три проценти річних від основного боргу складають 803,80 грн. Нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, але всупереч вимогам чинного законодавства від оплати в повному обсязі ухиляється, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, з відмовою від отримання послуг до позивача не звертався, а тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за оплату користування тепловою енергією в розмірі 21036,17 грн., інфляційна складова боргу в розмірі 2573,96 грн., 3% річних в розмірі 803,80 грн. та пеня в розмірі 3531,58 грн., а всього 27945 грн. 51 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Законом України «Про судовий збір» встановлено, що для подачі позовної заяви майнового характеру юридичними особами встановлюється ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 гривні). Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1041 грн, тому з урахуванням раніше сплаченого судового збору за видачу судового наказу в сумі 800 гривень, він просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1841 гривня. Проте, враховуючи те, що позивач повинен був сплатити при зверненні до суду судовий збір в сумі 1762 гривні, а не 1841 гривню, тому, з відповідача на користь Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» слід стягнути судові витрати в сумі 1762 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved