Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що [PERSON], [INFO] належить договір дарування від 19.12.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим № 1-3491, виданий на «Кушнаренко Євгена Васильовича» В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він згідно договору дарування від 19.12.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим № 1-3491, є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вулиці Жовтнева № 31 м. Дергачі Харківської області. Вищевказаний житловий будинок був подарований йому його батьком [PERSON], який помер. 10.04.2015 року Комунальне підприємство технічної інвентаризації «Інвенрос» провело інвентаризацію належного мені житлового будинку (інвентаризаційний номер 3511, реєстровий № 3-679) та видало заявнику технічний паспорт на житловий будинок, розташований по вїзду Український №5 (колишня адреса: вулиця Жовтнева №5) м. Дергачі. Як зазначає заявник в даному договорі дарування невірно зазначене його імя: замість «Євгеній» вказано «Євген». Заявник просить виправити помилки, у звязку з чим вимушений звернутись до суду з даною заявою. Заявник вимоги заяви підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, про що надав письмову заяву. Дергачівським районним управлінням юстиції Харківської області до суду надано письмову заяву з проханням проводити розгляд справи без участі їх представника з урахуванням вимог діючого законодавства. Дослідивши матеріали, суд вважає вимоги заявника про встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: На підставі вимог п.5 ч.2\~ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п.6 ч.1\~ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про\~\~встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2\~ст.256 ЦПК України\~передбачено, що у судовому порядку також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що не суперечить роз'ясненням, що містяться у\~постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Так, в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995\~року «Про судову практику у справах і встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що такі справи розглядаються якщо: відповідно до закону, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язане з подальшим вирішенням суперечки про право. Відповідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч.3, 4\~ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON], [INFO], згідно договору дарування від 19.12.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим № 1-3491, є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вулиці Жовтнева № 31 м. Дергачі Харківської області. Вищевказаний житловий будинок був подарований заявнику його батьком [PERSON], який помер. 10.04.2015 року Комунальне підприємство технічної інвентаризації «Інвенрос» провело інвентаризацію належного йому житлового будинку (інвентаризаційний номер 3511, реєстровий № 3-679) та видало заявнику - [PERSON] технічний паспорт на житловий будинок, розташований по вїзду Український № 5 (колишня адреса: вулиця Жовтнева № 5) м. Дергачі. Як зазначив заявник в даному договорі дарування невірно зазначено його імя: замість «Євгеній» вказано «Євген». Згідно паспорту серія МН 895090 виданого Дергачівським РВ ГУМВС України в Харківській області 22.03.2007 року імя заявника вказано вірно «Євгеній». В свідоцтві про народження III-ВЛ № 262960, виданому 14.05.1982 року Дергачівським відділом РАЦС Харківської області імя заявника вказане як «Євгеній». В інших документах: атестаті про освіту, посвідченні водія імя заявника також значиться як «Євгеній». При оформленні документів на житловий будинок, в реєстраційній службі Дергачівського районного управління юстиції йому було видано Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у звязку з тим, що були виявлені вищевказані помилки, а саме невірне зазначення імені: замість «Євгеній» вказано «Євген». Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, відповідно до\~ст.256 ЦПК України, суд вважає за необхідне встановити факт приналежності правовстановлюючого документу, а саме що [PERSON] належить договір дарування від 19.12.1994 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та її вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved