Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якому просила визнати недійсним договір дарування від 02.10.2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі № 1233 та вважати власником квартири, що розташована за адресою: м. Одеса. вул. Балківська, б. 24, кв. 106, загальною площею 27,56 кв.м., житловою 12,3 кв. [PERSON] Згодом представником позивача було уточнено позовну заяву, а саме: крім первісних вимог також просив визнати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Другим суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 192, недійсним. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання про перенесення розгляду справи, у звязку з зайнятістю в іншому процесі, однак жодних доказів не було долучено до клопотання в підтвердження зазначених обставин. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: м. Одеса. вул. Балківська, б. 24, кв. 106, загальною площею 27,56 кв.м., житловою 12,3 кв. належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлового комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради від 17.01.2000 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 35660523 від 28.09.2012р. [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії ГД № 954144. 02.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі № 1233. [PERSON] страждав на хронічні хвороби, неодноразово звертався за медичною допомогою. 04.08.2013 року [PERSON] помер. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №46 [PERSON] на момент укладання договору дарування від 02.10.2012 року не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Норми ч.3 ст.215 ЦК України передбачають, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Частиною 1 ст. 225 ЦК України, зазначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В судовому засідання експерт пояснив, що з 20.05.2011 року у [PERSON] спостерігався психічний розлад, який в подальшому прогресував і не мав зворотнього напрямку внаслідок хвороб, які мав хворий. Виходячи з вищевказаного [PERSON] під час укладання шлюбу з [PERSON] (06.08.2011року) не міг керувати та усвідомлювати свої дії. Статтею 40 СК України, зазначається, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в мо\-мент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розла\-дом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було за\-реєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved