Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 20.04.1989 та довідкою Тульчинського міжрайонного бюро технічної інвентаризації № 65 від 20.02.2002. Відповідач донька від попереднього шлюбу його дружини [PERSON], яка зареєстрована в будинку з 20.07.2006, але фактично не проживає з січня 2008 по теперішній час. Так, [PERSON] проживає в будинку її чоловіка за адресою: [ADDRESS]. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням, щоб остання добровільно виписалася з належного йому будинку, проте дані прохання залишені поза увагою. Крім того, посадовими особами Журавлівської сільської ради також було запропоновано знятися з реєстрації, оскільки вона на протязі тривалого часу проживає за іншою адресою. Зважаючи на те, що у позивача важке матеріальне становище та він має право на отримання субсидії, проте через реєстрацію відповідача у своєму будинку зробити цього не може, а добровільно виписатися остання не хоче, позивач просить визнати [PERSON], особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладене у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачу, відповідно до копії договору дарування від 20.04.1989, подаровано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). Технічний паспорт на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], також підтверджує, що власником зазначеного будинку є позивач (а.с. 18-20). Згідно довідки № 90 від 13.03.2018, виданої виконкомом Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою не проживає орієнтовно десять років. Вона проживає разом з дітьми та чоловіком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7), даний факт також підтверджується довідкою № 143 від 20.04.2018 Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області наданою на запит суду (а.с. 24). Статтями 13, 41 Конституції України, закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Згідно ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право на захист особа здійснює на свій розсуд. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Також, згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов'язані зареєструвати місце свого проживання. Відповідач не проживає у будинку позивача починаючи з січня 2008. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник має право на судовий захист свого права власності та на підставі ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ст. 71 ЖК України, визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, суд вважає, що є підстави для визнання її особою, що втратила право користування жилим приміщенням, так як вона тривалий час, понад шість місяців, у ньому не проживає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved