Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору - Василівська філія ПАТ «Страхова компанія «Оранта Січ»», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 19 грудня 2013 року, о 17-10 годині, на а/ш Василівка-Дніпрорудне-Веселе, 49 км+500 м., відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER] в сторону міста Дніпрорудне, перед виконанням маневру обгону, не впевнився, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху та в тому, що для водіїв транспортних засобів, що рухаються за ним, може бути створено перешкоду, почав обгін та допустив зіткнення з автомобілем «НІСАН» державний номерний знак [NUMBER], який рухався по зустрічній смузі руху, на яку водій відповідач перестроювався. Зіткнення сталось внаслідок порушення відповідачем п.п. 14.2а, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Василівського районного суду Запорізької області №3/311/1607/2013 від 27 грудня 2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «НІСАН» державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності, були завдані технічні пошкодження. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП йому була завдана матеріальна шкода, яка складається з вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, яка відповідно до Звіту про оцінку автомобіля №25 від 17.02.2014 становить 112 692,17 грн. та величини втрати товарної вартості автомобіля (ВТВ), яка згідно вищевказаного звіту складає 11 474,90 грн., що разом становить 124 167,07 грн. Крім того, позивачем було сплачено 1 000 грн. за проведення експертної оцінки пошкоджень його автомобіля. Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів «Щасливе Каско» №28-08-01-13-00019 від 30.01.2013 автомобіль [PERSON] застраховано у ПАТ «СК «Українська страхова група». Згідно розпорядження ПАТ «СК «Українська страхова група» від 11.02.2014, на підставі договору страхування №28-08-01-13-00019 від 30.01.2013 та страхового акту №КА-4568 від 10.02.2014 позивачу призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 90 715,48 грн. Згідно акту здійснення робіт № Ар-000000540 від 18.06.2014 ТОВ «ДП «АВТОСИСТЕМ» виконало роботи з відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 92 902 грн. 69 коп. Позивач вказує, що різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювальних робіт, яка теж підлягає відшкодуванню відповідачем, складає: 92 902,69 грн. - 90 715,48 грн. = 2 187,21 грн., які він сплатив згідно фіскального чека ТОВ «ДП «АВТОСИСТЕМ» №0003 від 20.06.2014. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 10.02.2014 франшиза, не відшкодовується страховиком та підлягає відшкодуванню винною у ДТП особою, тобто відповідачем [PERSON] та складає 1 087,05 грн. Крім того, позивач зазначає, що для уникнення помилок при оформленні документів він змушений був звернутися до юридичної допомоги. Вартість юридичних послуг згідно договору №58/03-14 від 03.03.2014 складає 961,42 грн. (дев'ятсот шістдесят одна грн. 42 коп.) На думку позивача, підлягають відшкодуванню відповідачем також наступні витрати: повідомлення сторін про місце та час проведення експертного оцінювання вартості матеріальних збитків пов'язаних з ДТП, у розмірі 179,28 грн.; витрати за вчинення нотаріальних дій - посвідчення довіреності у розмірі 300 грн.; сплата судового збору у розмірі: 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.). Серед іншого позивач зазначив, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, яка виразилася в його душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням автомобілю, змінами в нормальному ритмі його життя та необхідності докладати додаткових зусиль для нормалізації життя. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 3 000 грн. Таким чином загальна сума завданої позивачу шкоди внаслідок ДТП, на думку позивача, становить 20 189 грн. 86 коп., яку разом із понесеними витратами на оплату судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. просить позивач стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, надав суду заперечення на позов, зміст яких зводиться до наступного. Відповідач вказує, що оцінка пошкоджень належного позивачу транспортного засобу проводилася за його відсутності; позивачем [PERSON] були також допущені порушення Правил дорожнього руху, які призвели до ДТП, яке сталося 19.12.2013 та ін.. (а.с. 67). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення. Заперечень проти позову не надав (а.с. 60). Вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються ЦК України, ЗУ «Про страхування» (далі - Закон 1), ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (далі - Закон 2) та іншими нормативно-правовим актами. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1); особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2). Відповідно до ст.. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання (частина 1); шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2); особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого(частина 5). Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року, об 17-10 годині, на а/ш Василівка-Дніпрорудне-Веселе, 49 км + 500 м, керуючи автомобілем ВАЗ 2108 державний номерний знак [NUMBER] в сторону м. Дніпрорудне, перед виконанням маневру обгону, не впевнився, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху та в тому, що для водіїв транспортних засобів, що рухаються за ним, може бути створено перешкоду, почав обгін та допустив зіткнення з автомобілем НІСАН державний номерний знак [NUMBER], який рухався по зустрічній смузі руху, на яку водій [PERSON] перестроювався, після чого зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2107 державний номерний знак [NUMBER], який рухався попереду в попутному напрямку. Постраждалих в ДТП немає. Вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п.п. 14.2 а, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України та скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Постановою Василівського районного суду Запорізької області №3/311/1607/2013 від 27 грудня 2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 6). Відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України, вищевказана постанова є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою та вважає, що провина відповідача [PERSON] у вчинені ДТП 19.12.2013 доведена. З метою встановлення розміру спричинених відповідачем матеріальних збитків, позивач звернувся до спеціаліста автотоварознавця-оцінювача [PERSON] Відповідно до Звіту № 25 від 17.03.2014, розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди становить 124 167 грн. 07 коп. і складається з: - вартості відновлювального ремонту транспортного засобу - 112 692 грн. 17 коп.; - втрати товарної вартості транспортного засобу - 11 474 грн. 90 коп.; Вказані обставини підтверджено вищевказаним звітом (а.с. 31-40), Додатком до звіту (а.с. 41-42,43), протоколом огляду транспортного засобу № 25 від 07 березня 2014 року з фототаблицею до звіту (а.с. 44-45,46-51), копії яких містяться в матеріалах справи. Крім того, позивачем було сплачено 1 000 грн. за проведення експертної оцінки пошкоджень його автомобіля (а.с. 30). Згідно акту здійснення робіт № Ар-000000540 від 18.06.2014 ТОВ «ДП «АВТОСИСТЕМ» виконало роботи з відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 92 902 грн. 69 коп. (а.с. 20-21). Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів «Щасливе Каско» №28-08-01-13-00019 від 30.01.2013, автомобіль [PERSON] застраховано у ПАТ «СК «Українська страхова група». Згідно розпорядження ПАТ «СК «Українська страхова група» від 11.02.2014, на підставі договору страхування №28-08-01-13-00019 від 30.01.2013 та страхового акту №КА-4568 від 10.02.2014 позивачу призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 90 715,48 грн. (а.с. 9-16, 17,18,22). Таким чином різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювальних робіт складає: 92 902,69 грн.-90 715,48 грн. = 2 187,21 грн., які позивач сплатив згідно фіскального чека ТОВ «ДП «АВТОСИСТЕМ» №0003 від 20.06.2014 (а.с. 19). Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 10.02.2014 франшиза, не відшкодовується страховиком та підлягає відшкодуванню винною у ДТП особою, тобто відповідачем [PERSON] та складає 1 087,05 грн. Суд критично відноситься до пояснень відповідача [PERSON] в частині неналежного проведення огляду транспортного засобу позивача після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки, як видно з матеріалів справи оцінювачем автотранспортних засобів [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу позивача 07 березня 2014 року. При огляді транспортного засобу були присутніми позивач [PERSON], оцінювач автотранспортних засобів [PERSON], а також представник ПАТ «СК «Оранта-Січ»», що підтверджено копію протоколу огляду транспортного засобу від 07.03.2014 (а.с. 44-45). Правову основу регулювання проведення відповідного автотоварознавчого дослідження становить Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 (далі - Методика), яка встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Відповідно до п. 5.2 Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб,що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Враховуючи викладені положення, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідача під час проведення огляду транспортного засобу позивача від 07.03.2014 не була визначена, як обов'язкова. Крім того, відповідно до положень коментованого пункту Методики, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду є не обов'язковим, а відбувається замовником за потреби. Як видно з матеріалів справи, при проведенні огляду технічного стану транспортного засобу був присутній представник ПАТ «СК «Оранта-Січ»», з якою відповідачем було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому суд вважає, що права відповідача [PERSON] при проведенні огляду транспортного засобу 07.03.2014 не порушувалися. Крім того, згідно наданих позивачем повідомлень про виклик телеграфом та відповідних фіскальних чеків про оплату вказаних повідомлень встановлено, що позивачем здійснювався виклик для проведення огляду транспортного засобу, як відповідача так і інших заінтересованих осіб (а.с. 76,77,78,23). Суд критично відноситься до пояснень відповідача про неправильність визначення вартості матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача в результаті ДТП, оскільки вказані пояснення спростовуються звітом № 25 від 17.03.2014, який суд приймає до уваги в якості належного доказу визначення вартості заподіяної шкоди. Крім того, з позовом про визнання недійсним вказаного звіту чи його результатів, як і призначення відповідної експертизи, відповідач до суду не звертався, що свідчить про відсутність у відповідача заперечень щодо змісту відповідного звіту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача 2 187 грн. 21 коп. в якості різниці між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювальних робіт; 11 474 грн. 90 коп. в якості втрати товарної вартості транспортного засобу; 1 087 грн. 05 коп. в якості франшизи; 1 000 грн. 00 коп. в якості вартості послуг за проведення експертної оцінки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Одночасно суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача вартості телеграми з повідомленням відповідача та інших заінтересованих осіб про час та місце огляду транспортного засобу у розмірі 179 грн. 28 коп. та витрат за вчинення нотаріальних дій - посвідчення довіреності на представника в розмірі 300 грн., оскільки відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, вказані витрати не належать ані до реальної вартості втраченого майна ані до виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стосовно вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 3 000, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2); моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (частина 4). Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оглянувши матеріали справи та надані позивачем на підтвердження вказаних ним вимог в цій частині докази, суд приходить до висновку про те, що спричиненням ДТП винними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, пов'язаних з неможливістю протягом тривалого часу користуватися власним транспортним засобом та з подальшими змінами в організації його життя, а тому суд вважає, що з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості вказані вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в якості збитків за завдану моральну шкоду 1 500 грн. Одночасно суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача вартості оплати послуг за надання правової допомоги, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Відповідно до ст.. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (частина 1); граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (частина 2). Як встановлено в судовому засіданні, позивачем [PERSON] 03 березня 2014 року було укладено договір про надання юридичних послуг з фізичною особою-підприємцем [PERSON] за № 58/03-14 та згідно замовлення на надання юридичних послуг позивач мав сплатити [PERSON] 961 грн. 42 коп. за надання юридичних послуг (а.с. 25-27,28-29). Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 03.03.2014, позивач [PERSON] уповноважив [PERSON] на представництво його інтересів, що з урахуванням журналів судових засідань свідчить про те, що [PERSON] приймав участь у справі саме в якості представника позивача [PERSON] та, відповідно, не є ані адвокатом, ані іншим фахівцем в галузі права в розумінні вимог ЦПК України. Крім того, зі змісту позовних вимог випливає, що вищезазначені витрати позивачем заявлені в загальну суму позовних вимог, тобто, як матеріальну шкоду, завдану позивачу неправомірними діями відповідача [PERSON] Проте, за змістом вимог ст.. 1166 та ст.. 1187 ЦК України, вказані витрати не належать до шкоди, завданої діями певної особи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 961 грн. 42 коп. в якості правової допомоги. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, який становить 85 % від загальної ціни позову.

Outcome: partial