Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить визнати в порядку спадкоємства за нею, як за спадкоємцем майна померлої 10 липня 2015 року матері - [PERSON] за заповітом право власності на земельну ділянку, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Зазначену земельну ділянку мати фактично успадкувала після смерті її батька, а свого чоловіка [PERSON]. Спадщину після смерті матері вона прийняла у встановленому законом порядку. 27 січня 2016 року нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку батька посилаючись на те, що її покійна матір, отримавши свідоцтво про спадщину після смерті чоловіка не перереєструвала належне їй право на землю, а відповідно не отримала правовстановлюючий документ державний акт на землю. Право матері на земельну ділянку є оспорюваним, а відповідно нотаріус не має можливості видати свідоцтво на імя позивачки. Посилаючись на вимоги ст. 125 ЗК України, ст. 392, 1218 ЦК України позивачка просить визнати за нею як за спадкоємцем право приватної власності на зазначену земельну ділянку площею 1.3349 га, кадастровий номер - 6820686000:03:006:0094. Державний акт серії РІ № 839037 на право власності на землю був виданий на імя спадкодавця [PERSON], але його законність і юридична сила, як і право власності, є оспорюваним через неоформлення його дружиною прав на землю. У звязку з цим, позивач не може реалізувати спадкові права в позасудовому порядку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивач надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без участі сторони позивачів. Відповідач та третя особа відділ Держгеокадастру у Віньковецькому районі Хмельницької області у судове засідання своїх представників не направили, були належно повідомлені про час та місце розгляду справи. вимоги позивачки визнали, просять справу розглядати у відсутності їх представників. Справа розглянута у відсутності сторін та третіх осіб відповідно до вимог ст. 169 ч.2, 158 ч.2, п. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець - [PERSON] померла 10 липня 2015 року (свідоцтво про смерть 1-БВ № 257150 від 10 липня 2015р.) актовий запис №17. Раніше неї помер її чоловік [PERSON]. Він був власником земельної ділянки площею 1,335 га., розташованої на території Охрімовецької сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його права власника посвідчуються державним актом серії РІ № 839037 виданим 26 квітня 2001 року Охрімовецькою сільською радою, про що свідчить архівна довідка № 53 видана державним нотаріальним архівом 15.01.2016 року. [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері - [PERSON]. Заповіт складено 18.12.2000 року і посвідчено Охрімовецькою сільською радою. Ним заповідано все майно спадкодавця доньці. Спадщина нею прийнята відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України як особою, яка звернулась із заявою до нотаріуса. Нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 20.02.2016 року на житловий будинок та земельну ділянку позивачці. ЇЇ матір, як дружина, що постійно проживала з [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, серед іншого і земельну ділянку, відповідно до державного акту серії РІ № 839037 виданого 26 квітня 2001 року Охрімовецькою сільською радою померлому. Нотаріусом відмовлено у видачі позивачці свідоцтва на право власності на земельну ділянку через те, що спадкові права матір юридично не оформила у звязку зі смертю. Згідно інформаційної довідки № 31-28-99.4-438/15-16 від 11.02.2016 року державний акт включає земельну ділянку розташованих на території Охрімовецької сільської ради № 126 площею 1,335 га вартістю 14105,81грн. Її цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Нотаріус правомірно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер її номер - 6820686000:03:006:0094. Позивачка являється спадкоємцем за заповітом, що підтверджено свідоцтвом про її народження та змістом заповіту, але не може в позасудовому порядку реалізувати своє право спадкоємця. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З аналізу наведених правових норм за [PERSON] слід визнати право на спірну земельну ділянку на підставі ст. 1223 ЦК України як за спадкоємцем за заповітом.

Outcome: approved