Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

До суду з позовом до військової прокуратури Центрального регіону України, Генеральної прокуратури України, третя особа: [PERSON] про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди звернувся [PERSON], мотивуючи позов тим, що 02 березня 2015 року між ним, фізичною особою адвокатом [PERSON] було укладено контракт № 67 з Чернігівським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, згідно якого він взяв на себе зобовязання за дорученням Центру надавати безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у межах Козелецького району. В цьому ж районі розташована та діє військова прокуратура Деснянського гарнізону Центрального регіону України, якою здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015270300000059 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2015 року відносно [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. Згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області № 869/15 від 09 липня 2015 року, яке діяло протягом строку затримання, він у військовій прокуратурі Деснянського гарнізону Центрального регіону України надав безоплатну вторинну правову допомогу [PERSON], затриманому за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 407 КК України та утримувався під вартою на гауптвахті відділення військової служби правопорядку в смт. Десна, Козелецького району Чернігівської області. 10 липня 2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за участю військового прокурора Деснянського гарнізону [PERSON] та мене, захисника [PERSON], було розглянуто клопотання слідчого військової прокуратури Деснянського гарнізону [PERSON] про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 42015270300000059 у вигляді тримання під вартою [PERSON], та в його задоволенні судом було відмовлено. Одночасно суд обрав відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання та звільнив його із під варти. Вказана ухвала ніким з учасників процесу не оскаржена, а [PERSON] не є затриманим або утриманим під вартою з 10 липня 2015 року. Таким чином, доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області № 869/15 від 09 липня 2015 року мною було виконане повністю, строк його дії закінчився і я з 10 липня 2015 року, тобто з моменту звільнення з під варти [PERSON], взагалі не був його захисником на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015270300000059 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2015 року. Не зважаючи на це, 16 липня 2015 року, військовий прокурор Деснянського гарнізону Центрального регіону України полковник юстиції [PERSON] склав листа за вих. № 19/38-15, адресованого мені та начальнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, в якому зазначив, що 16 липня 2015 року військовою прокуратурою Деснянського гарнізону було заплановано проведення за його участю допит [PERSON], про що 13 липня 2015 року в приміщенні суду йому особисто було вручено повідомлення. При цьому військовий прокурор І.В. Галичанський у листі звинуватив його у тому, що ним були проігноровані вимоги діючого законодавства, та у звязку з його неявкою слідчі дії не відбулися, а він не повідомив про неможливість прибуття до слідчого. Ці обставини не відповідають дійсності. Позивач в судовому засіданні зменшив позовні вимоги, а саме відмовився від позовних вимог відносно Міністертва оборони України. А відносно інших відповідачів по справі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та до викладеного в позовній заяві додав наступне. Доказів, що він отримав судову повістку немає, він не був учасником процессу і не приймав участі у кримінальному провадженні. [PERSON] підірвав його репутацію перед його роботодавцем. Він звертався до вище стоящого прокурора зі скаргою, але не в межах кримінального провадження, а щоб спростували недостовірну інформацію. Йому 13 липня 2015 року в 14 годин 25 хвилин судової повістки не вручали. Після того, як випустили [PERSON], він з ним до 16 липня 2015 року не спілкувався ні по телефону ні яким іншим способом. В нього є підстави вважати, що [PERSON] його оговорив, тому, що [PERSON] йому не телефонував. На стадії розгляду в суді відмовився від нього, як від захисника. Він знає підстави з яких його [PERSON] оговорив, але не озвучить бо це адвокатська таємниця і він не має права говорить про що говорили. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов і пояснив суду, що прокурор не вніс до ЄРДР відомості про скоєння злочинного діяння [PERSON] і його доля повністю залежить від прокурора тому його покази не заслуговують на увагу. Дійсно можна електронними засобами викликати, але це питання не врегульовано. Тільки викликають до суду смс повідомленнями, але на досудовому слідстві дане питання не врегульовано. Свідок з АТО отримав справу тільки 15 числа і не міг вручити повістку на 16 число. Навіть, якщо уявити, що позивач вів себе не корректно з моменту закінчення дії доручення, то прокурор мав право оскаржити його дії до кваліфікаційної дисциплінарної комісії, але не писати до центру видумки, що зриває слідчі дії. Доказів належних та допустимих не надано. Всі відносини після закінчення затримання скінчились. [PERSON] ніколи не дасть ніякого документу, щоб не розписались про його отримання. Докази, що вручалась повістка відсутні. Як тільки [PERSON] випустили з під варти, строк дії доручення закінчився. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив суду, що підозрюваний [PERSON] відмовлявся від участі без [PERSON] і слідчим в телефонному режимі на 16 липня 2015 року [PERSON] викликався для проведення слідчих дій. 16 липня 2015 року [PERSON] не прибув, причин неявки не повідомив і тому слідчі дії не відбулись у зв'язку з неявкою захисника. «Грамотний» це людина, яка володіє відповідними знаннями і ніяким чином не є образою. Питання про притягнення чи не притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності не має значення для справи. Доказів зі строни позивача, що на [PERSON] чинився тиск, не надано. Доказів, що [PERSON] оговорив позивача також не надано. 13 липня 2015 року свідок [PERSON] виписував повістку, а не свідок з АТО. Отримавши 13 числа повістку позивач міг звернутись чому його викликають. На неодноразові звінки свідків позивач повідомляв, що він є захисником [PERSON] В слідчих не було підстав не довіряти особі, що державою уповноважена на захист. В судовому засіданні повністю здобуто докази, що позивач неодноразово викликався як в телефонному режимі так і повісткою. Відповідно до ст. 135 КПК України, особа може викликатись до слідчого і в телефонному режимі, тобто і захисник в тому числі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що раніше таких проблем не виникало, в телефонному режимі повідомляли позивача. Він ображати позивача не збирався і не збирається. 10 числа позивач викликався на 13 число, але не з'явився, сказав, щоб викликали письмово, і не сказав, що він не є захисником [PERSON], а сам [PERSON] говорив, що [PERSON] є в нього захисником. 16 липня 2015 року в нього в службовому кабінеті [PERSON] телефонував позивачу і він чув, як [PERSON] сказав «не слухай цього прокурора» і після цієї розмови [PERSON] відмовився від будь-яких слідчих дій. Він спитав у [PERSON] чи є в нього якісь договори з позивачем, на що той відповів, що не знає, все в захисника і що [PERSON] заборонив йому що небуть без нього підписувати. Так дійсно на повістці відсутня відмітка, що позивач отримав повістку, але він дійсно 13 липня 2015 року в залі судових засідань Козелецького районного суду перед початком розгляду справи з [PERSON] він в 14 годин 25 хвилин вручив повістки позивачу по справах по [PERSON] та Шаповалову, розписки не вимагав. [PERSON] взяв повістки, почитав та нічого не сказав. Також на 16 число були виклики позивача в телефонному режимі. Даний лист писався в рамках кримінального провадження, як виклик на слідчі дії. Будь-якого розповсюдження інформації не було. Він відповідно до ст. 39 КПК України діяв, як керівник в рамках кримінального провадження. Він вважає позивача грамотним адвокатом і ніяким чином не хотів його образити. Можливо хочуть, щоб він пішов з даного регіону. Представник третьої особи регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Чернігівській області надав до суду письмову заяву, згідно якої розгляд справи просять провести без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши інші докази по справі суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що в нього ні з ким по даній справі неприязних відносин не має. Він знайомий з позивачем, так-як той був його захисником, знає що [PERSON] є військовим прокурором. 07 липня 2015 року він був затриманий. Під час його затримання його захисником був [PERSON] В подальшому він три рази викликався до слідчого, але адвокат [PERSON] казав, що не може бути присутнім. З [PERSON] він підтримував звязок по телефону. 13 липня 2015 року він був у слідчого, але слідчі дії не проводились бо від адвоката була вказівка, щоб нічого не підписував і бе з нього нічого не говорив. Він вважав, що [PERSON] є його захисником. Адже він був його захисником з самого його затримання. Як потрібно оформляти відносини з захисником він не знає. 13 липня 2015 року слідчий також телефонував захиснику. 13 липня 2015 року [PERSON] не говорив йому, що він не його захисник. Крім [PERSON] в нього в нього в тій справі не було іншого захисника. 16 липня 2015 року був інший слідчий і з ним вони заходили в кабінет до військового прокурора і він з кабінету прокурора зателефонував [PERSON], який сказав, щоб він нічого не підписував. Слідчий 16 липня 2015 року говорив йому, щоб він написав заяву на залучення захисника, але він цього не робив, так-як адвокат сказав, щоб він нічого не писав, якби він мені сказав, що він не мій захисник, він би написав заяву про відмову від захисника. Вже на суді він відмовився від захисника. Він говорить правду, ніхто на нього жодного тиску не вчиняв. Під час повторного допиту свідок [PERSON] дав наступні показання. Його відмова від захисника [PERSON] не є підставою, щоб його оговорювать, він говорить правду, неприязних відносин в нього не має. В телефонному режимі позивач давав йому вказівки, щоб нічого не підписував і нічого не говорив, він на даний час зайнятий, як тільки звільниться, все будуть вирішувати. Номер мобільного телефону йому дав сам [PERSON]. Слідчий був той, що в АТО, був присутнім в кабінеті прокурора Галичанського І.В. і по телефону захисник його говорив, щоб нічого без нього не підписував. Ніхто на нього не тисне, ніхто йому нічого не обіцяв. Дійсно була розмова з захисником, в якій він повідомив захисника, що буде сам захищати інтереси. Слідчий, той що в АТО, розяснював йому, щоб він написав заяву про заміну захисника, але він сказав, що в нього є захисник, так-як він з [PERSON] совітувався, надіявся, що в нього є захисник. Документів слідчому, що [PERSON] здійснює його захист він не надавав, так-як не знає, як укладається угода з захисником, він думав, що він, як був його захисником спочатку, так і надалі є його захисником, і він йому телефонував. Як третій раз викликали, слідчий пропонував замінити захисника, але він від цього відмовився, так-як думав, що [PERSON] є його захисником, він йому про це говорив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що 13 липня 2015 року він був в залі Козелецького районного суду і до того, як зайшов в суд в залі був присутній його захисник [PERSON] і прокурор Галичанський І.В. Прокурор при ньому віддав захиснику два папери форми А-4, той взяв і залишив їх собі, але що там було написано йому не відомо. Він також не чув яка відбулась між ними розмова. Йому ніхто не говорив, що потрібно говорити на суді, він розповів все чесно. Допитаний в режимі відеоконференції свідок [PERSON] дав показання, що він розслідував справу відносно [PERSON] З часу затримання захисником [PERSON] було призначено [PERSON] і він йому в телефонній розмові повідомив, щоб захисник зявився 13 липня 2015 року для проведення слідчих дій, але 13 числа з'явився тільки [PERSON] Він зателефонував захиснику, але він сказав, щоб про дату слідчих дій з [PERSON] його повідомили листом письмово. Він оформив лист і в той же день в суді було вручено [PERSON] Він дану повістку передавав [PERSON], який в телефонному режимі йому повідомив, що вручив [PERSON] повістку на 16 число. Якщо він не помиляється то про 16 число він обговорював за три дні, але [PERSON] сказав, щоб його повідомили листом. 13 числа [PERSON] сказав, що в нього той самий захисник, що був на розгляді клопотання про його затримання. [PERSON] йому не говорив, що він не є захисником [PERSON], а говорив, що вишліть офіційно і він буде. 16 липня 2015 року його вже не було в сел. Десна і він більше нічого не знає. Допитаний в режимі відеоконференції свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що на даний час він знаходиться в зоні АТО. Він був призначений на посаду слідчого Деснянського гарнізону. 15 липня 2015 року він прибув і ввечері того ж дня прийняв певну кількість справ. Одна з справ була відносно [PERSON] 16 липня 2015 року прибув [PERSON], це було десь в першій половині дня, але провести слідчі дії не змогли, так-як не прибув захисник. [PERSON] був налаштований, що без захисника не буде приймати участь у слідчих діях. Вони з [PERSON] зайшли до кабінету прокурора Галичанського І.В. і доповів, що вони не можуть провести слідчі дії. В матеріалах кримінальної справи було доручення безоплатної допомоги, там був пункт, що дане доручення діє до тримання під вартою. Він роз'яснив [PERSON], що в нього вже немає захисника і тому йому потрібно написати письмову заяву про залучення захисника, але як він зрозумів з розмови [PERSON] з захисником, захисник сказав, щоб без нього жодних дій не вчиняв.. В телефонній розмові [PERSON] стверджував, що він є захисником [PERSON] і щоб без нього жодних дій не вчиняли. Він в подальшому виписав [PERSON] нову повістку і направив повістку захиснику. [PERSON] телефонував при ньому і він чув розмову, що по телефону йому говорили: « Я Ваш адвокат, я залишаюсь Вашим адвокатом і що ніяких рішень без мене не приймай». Він також говорив [PERSON] що є термін доручення і що будемо робити, але [PERSON] стояв на тому, що він є захисником [PERSON] Він говорив [PERSON], що він в телефонному режимі може його викликати. До 16 липня 2015 року він захисника не викликав, так-як справи прийняв тільки ввечері 15 числа. Під час телефонної розмови [PERSON] говорив, що він розмовляє з захисником [PERSON] В матеріалах справи була повістка вручена [PERSON], але точно не скаже, скоріше за все там була повістка. Він особисто телефонував [PERSON], після того, як з ним переговорив [PERSON], хто йому дав номер телефону, він вже не памятає. В телефонній розмові [PERSON] говорив, йому, що він захисник [PERSON] і щоб не проводили слідчі дії без нього. В подальшому він телефонував на цей же номер телефону і завжди говорив з [PERSON] Він звернувся до центру безоплатної правової допомоги тільки через три-чотири дні після 16 липня 2015 року, так-як [PERSON] говорив, що в нього адвокат [PERSON] і не хотів нічого підписувати. В листі військового прокурора Деснянського гарнізону полковника юстиції [PERSON] № 19/38-15 від 16 липня 2015 року, адресованого адвокату [PERSON] та начальнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, зазначено, що військовою прокуратурою Деснянського гарнізону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 42015270300000059 від 04 квітня 2015 року за підозрою [PERSON] за ч. 3 ст. 407 КК України. 16 липня 2015 року на 10 год. 00 хв. військовою прокуратурою Деснянського гарнізону було заплановано проведення за Вашою участю допиту підозрюваного [PERSON], про що 13 липня 2015 року (за три дні) підозрюваному [PERSON] було вручено повістку, а також в цей же день відповідне повідомлення в приміщенні суду було вручено особисто Вам. На вказану дату та час підозрюваний [PERSON] своєчасно зявився, однак у звязку з Вашою неявкою слідчі дії не відбулися, при цьому Вами не було повідомлено про неможливість свого прибуття до слідчого. Розяснюю, як грамотному захиснику, що відповідно до ч. 2 ст. 47 КПК України захисник зобовязаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного. У разі неможливості прибуття в призначений строк захисник зобовязаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу). Разом з цим, вимоги діючого законодавства Вами проігноровані. У звязку з цим, слідчі дії та виконання вимог ст. 290 КПК України відкладено на 20 липня 2015 року на 11 год., а тому вдруге прошу зявитися на призначену дату та час до військової прокуратури Деснянського гарнізону для участі у слідчих діях з підозрюваним [PERSON], якому Ви надаєте безоплатну вторинну правовому допомогу згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області № 869/15 від 09 липня 2015 року. У разі неможливості прибути на вказану дату та час прошу відразу ж повідомити військову прокуратуру Деснянського гарнізону, при цьому повідомити будь-який зручний для Вас час. /а.с. 86/ Згідно ч. 1 ст. 135 КПК України - особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв'язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Згідно ч. 6 ст. 135 КПК України - повістка про виклик вручається особі працівником органу звязку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду. Згідно ч. 8 ст. 135 КПК України - особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобовязана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом. Згідно ч.1 ст. 136 КПК України - належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Як було встановлено в судовому засіданні з показань свідка [PERSON] він 13 липня 2015 року, як в телефонному режимі, так і через прокурора Галичанського І .В. він вручив повістку [PERSON] про проведення слідчих дій за його участі з підозрюваним [PERSON] 16 липня 2015 року у відповідності до вимог ст.135 КПК України. Дану обставину частково підтвердив свідок [PERSON], який згідно його показань, бачив, як 13 липня 2015 року в залі судових засідань, прокурором Галичанським І.В. Гуцу А.М. було вручено два паперових листа формату А-4 . До показань даних свідків суд відноситься як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи, є належними та допустимими доказами, так-як дані свідки приводилися судом до присяги та попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Також, як показав свідок [PERSON] він викликав адвоката [PERSON], як захисника підозрюваного [PERSON], так-як [PERSON] не говорив, що він не є захисником [PERSON], а говорив, щоб повідомили його письмово і він буде. Будь-яких доказів в спростування показань даних свідків зі сторони позивача не надано. Показання вказаних вище свідків підтверджують поясненння в судовому засіданні третьої особи [PERSON], який зокрема зазначив, що 13.07.2015 року в 14 годин 25 хвилин в залі судових засідань Козелецького районного суду перед початком розгляду справи з [PERSON] він вручив повістки позивачу по справах по [PERSON] та Шаповалову, які йому передав слідчий Вальчук Р.О. про виклик позивача на 16.07.2015 року для проведення слідчих дій, розписки не вимагав. Позивач взяв повістки і нічого не сказав. Показання свідка [PERSON] підтверджуюся і показаннями свідка [PERSON], що 13.07.2015 року слідчий Вальчук Р.О. спілкувався в телефонному режимі з [PERSON]. До показань даного свідка суд також відноситься як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи, є належним та допустимим доказом, так-як даний свідок приводився судом до присяги та попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Також даний свідок дав показання, що [PERSON] після звільнення його ([PERSON]І.) з під варти, не говорив йому, що він не є його захисником, а навпаки, що [PERSON] постійно йому говорив, що він його захисник і щоб без нього не приймав участі в жодних слідчих діях. В даному випадку природно, що [PERSON] не маючи юридичної освіти, не будучи обізнаним з кримінально-процесуальним законодавством України, не міг знати, які процесуальні документи потрібно оформляти для укладення угоди з захисником. Суду зрозуміла поведінка [PERSON], чому він вважав захисником [PERSON] з часу його затримання і в подальшому, зокрема до 16 липня 2015 року, так-як він не є обізнаним про порядок залучення захисника згідно КПК України, а [PERSON] постійно йому говорив, що він його захисник і щоб без нього не приймав участі в слідчих діях. Показання свідка [PERSON] жодним доказом зі сторони позивача не спростовано, а тільки наведено безпідставні припущення, що даний свідок оговорює позивача, що його доля залежить від прокурора і т.і., і тому він дає такі показання. Натомість показання свідка [PERSON] підтверджуються показаннями свідка [PERSON] до яких суд відноситься також, як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи, є належним та допустимим доказом, так-як даний свідок судом приводився до присяги та попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, зокрема, що [PERSON] говорив, що він є захисником [PERSON] і останній так і вважав, чому з ним не можливо було 16 липня 2015 року здійснювати будь-які слідчі дії. Жодним доказом зі сторони позивача не спростовано, що свідок [PERSON] дав неправдиві показання. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно ст. 277 ЦК України. Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 вересня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»: Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 вересня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналізуючи в сукупності вище викладене, суд остаточно приходить до висновку, що в своєму листі № 19/38-15 від 16 липня 2015 року, військовий прокурор Деснянського гарнізону полковник юстиції [PERSON], адресованого адвокату [PERSON] та начальнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, як було встановлено в судовому засіданні і доведено зі сторони відповідачів та третьої особи доказами, про які суд зазначав вище, навів достовірну інформацію. Що стосується викладеному в листі вислову, що прокурор звертається до позивача, як грамотного захисника і позивач розцінює це як сарказм, то з даним твердженням позивача суд не може погодитись і вважає його хибним, так-як в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що дійсно вважає [PERSON] грамотним захисником і жодним чином даним висловом не хотів образити позивача, а зі сторони позивача суду не надно жодного доказу, що даний вислів є образливим для позивача та був вказаний у листі з метою образити позивача. За наведених вище обставин суд остаточно приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed