Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

До суду з названим позовом звернулась [PERSON], посилаючись на те, що з 29 вересня 2001 року по 22 вересня 2014 року вона з відповідачем перебувала в шлюбі, який був розірваний 09 вересня 2014 року рішенням Ставищенського районного суду Київської області. Житловий будинок по вулиці Водопійній, 8, в селі Василиха Ставищенського району Київської області належав до спільного майна подружжя. 14 жовтня 2014 року рішенням Ставищенського районного суду Київської області за її позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в порядку виділення в натурі частки у спільному майні подружжя, за нею було визнане право власності на вищевказаний житловий будинок. 25 грудня 2014 року право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 3 червня 2013 року відповідач забрав речі і залишив сім'ю, припинив з нею шлюбні стосунки. У будинку відповідач не проживає з часу вибуття, тобто більше одного року, вона змушена сплачувати за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, між нею, як власником та відповідачем, як колишнім членом сім'ї, будь-якої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час його відсутності не було, витрати по утриманню будинку відповідач не несе, не приймає участі в спільному побуті і не є членом сім'ї. Знятися з реєстрації місця проживання в будинку та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач відмовляється. Позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй вищевказаним житловим будинком. В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві, допитана в якості свідка суду показала, що відповідач частину речей забрав з будинку в 2013 році після припинення шлюбних відносин з нею, у березні 2015 року забрав з будинку решту своїх речей, які вивіз автомобілем, з вказаного часу до будинку не зявлявся, в будинку не проживає. Відповідач в судове засідання не прибув, із заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що відповідач близько двох років не проживає у будинку по вул. Водопійна с. Василиха, навесні чи осінню 2015 року забрав з будинку свої речі, які вивіз легковим автомобілем з причепом. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що відповідач близько трьох років в с. Василиха не проживає, був мобілізований, після демобілізації в квітні 2016 року в село [PERSON] проживати не повернувся. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її покази як свідка, покази свідків [PERSON] та [PERSON], та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 29 вересня 2001 року по 9 вересня 2014 року позивач та відповідач перебували в шлюбі, який був розірваний 09 вересня 2014 року рішенням Ставищенського районного суду Київської області (а.с.7). 14 жовтня 2014 року рішенням Ставищенського районного суду Київської області по справі ЄУН378/948/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в порядку виділення в натурі частки у спільному майні подружжя, за позивачкою було визнано право власності на житловий будинок по вулиці Водопійній, 8 в селі Василиха Ставищенського району Київської області (а.с. 9, 10). 25 грудня 2014 року право власності на даний будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №8244359, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с. 8). Згідно акту, складеного 30 серпня 2016 року за участю депутата Василиської сільської ради та жителів с. Василиха, довідки Василиської сільської ради від 30 серпня 2016 року № 335 [PERSON] зареєстрований, але не проживає в будинку за вищевказаною адресою з листопада місяця 2014 року (а.с. 11, 12). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України (2003 року) члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач, вибув з будинку, що належить позивачу у березні 2015 року, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування належним позивачці житловим будинком.

Outcome: approved