Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «АВТО ЛАЙФ» (далі ТОВ «Лізінгова компанія «АВТО ЛАЙФ») про визнання недійсним договору та стягнення коштів, вказуючи, 22.09.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 1267 (далі - Договір) з додатками, згідно якого предметом лізингу виступав автомобіль марки «Fiat Doblo Combi». Позивач сплатив відповідачу авансовий платіж у розмірі 50000 грн. зрозумівши, що договір не відповідає чинному законодавству, він звернувся до відповідача з вимогами про розірвання договору та повернення сплачених коштів. 18.10.2016р. від відповідача надійшов лист, згідно якого Договір вважається розірваним, однак йому не були повернуті кошти в сумі 39490грн., яку відповідач вважає комісією. Посилаючись на те, що вказаний договір фінансового лізингу нотаріально не був посвідчений, має істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, містить несправедливі умови, а в договорі та специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету, у обсягах визначених законом, й що відповідач укладав з позивачем договір за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, у зв'язку з чим ввів позивача в оману, просив визнати Договір недійсним, стягнути з відповідача на його користь сплачені ним кошти в розмірі 39490грн. грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідач в судове засідання не зявився, хоча про місце, день та час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином за адресою, вказаною є Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Причини неявки суду не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що 22.09.2016р. між ТОВ «Лізінгова компанія» «АВТО ЛАЙФ» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізінгу, предметом якого став транспортний засіб «Fiat Dodlo Comdi» вартістю 15072,52 доларів США, що еквівалентно\~394 900 грн. 22.09.2016 року позивач здійснив перший внесок\~\~в сумі 50000 грн. Після укладення Договору позивач звернувся\~\~до відповідача з заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення коштів. Листом від 18.10.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що договір вважається розірваним з 03.10.2016р., сплачений адміністративний платіж у розмірі 39490 грн. поверненню не підлягає згідно з пунктом 12.1 ст. 12 Договору. Як убачається зі змісту\~\~п. 12.1 ст. 12 договору лізингу, у випадку його розірвання лізингоодержувачем,\~поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, та/або частини авансових платежів 40% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів\~\~лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове\~\~розірвання договору. У такому випадку адміністративний платіж поверненню не підлягає Згідно з умовами договору адміністративний платіж розуміє під собою першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого внеску, що підлягає сплаті\~лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу\~\~у квитанції на сплату. Відповідно до додатку 1 до договору вартість предмета лізингу становить 15072,52 доларів США, авансовий платіж 50%, сума виплат авансового платежу 7536,26 доларів США, щомісячний авансовий платіж 628,02 доларів США, комісія за організацію Угоди (10%) 1 507,25 доларів США, комісія за передачу (3%) 452,18 доларів США. Предявляючи позов, позивач зазначав, що укладений ним з ТОВ «Лізінгова компанія» «АВТО ЛАЙФ» Договір суперечить положенням\~Закону України «Про захист прав споживачів». Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із ч. 2 ст.\~1\~Закону\~України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2\~ст. 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~ст. 628 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6\~ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2\~ст. 18 цього Закону\~- умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи\~\~умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 ч. 3ст.\~18\~Закону «Про захист прав споживачів»; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п.\~4 ч. 3 ст. 18 Закону). За приписом ч. 1\~ст. 203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства Умови Договору свідчать про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.12.1); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (п.12.2); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (п.11.3); Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними\~\~ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Частиною 1 ст. 184 ЦК України визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Індивідуально визначена річ є єдиною у своєму роді, відрізняється серед інших неповторними ознаками, виділена із загальної маси речей даного роду. Індивідуально визначені речі, виступаючи об'єктом правовідносин, не можуть бути замінені\~сторони мають на увазі конкретну річ, визначену індивідуальними ознаками, за допомогою яких виникає можливість виділити її з ряду інших таких же речей. Відповідно до\~Порядку проведення обовязкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, ЗАТВЕРДЖЕНО\~ постановою Кабінету Міністрів України\~ від 30 січня 2012 р. № 137 ідентифікація транспортного засобу - процес визначення категорії, типу, моделі, марки, призначення, виробника та особливостей конструкції транспортного засобу станом на дату першої реєстрації в Україні згідно з маркуванням, реєстраційними документами, експлуатаційною документацією та інформаційними матеріалами виробника. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 N 1335/5/1159), ідентифікація колісного транспортного засобу - установлення відповідності характеристик, ознак певного КТЗ (тип, модель, версія, рік виготовлення, робочий об'єм двигуна, комплектність, повна маса тощо) даним виробника. Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якої інформація про продукцію повинна містити дату виготовлення продукції. Враховуючи умови п. 1.1 оспорюваного Договору та додатку №1 до нього, суд приходить до висновку, що предмет лізингу (транспортний засіб «Fiat Dodlo Comdi») не визначений індивідуальними ознаками, які вирізняють його з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи його, оскільки відсутні такі обовязкові відповідно до вказаних нормативно-правових актів індивідуальні ознаки як дата виготовлення (рік виготовлення), номер кузова, шасі, та інше. Відповідно п.5 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», обмеження права споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію є порушенням прав споживачів. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Пункт 12.1 укладеного Договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію та підготовку даного договору, виконаній послузі, яка згідно зі ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору. Разом із тим відповідач у договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем, у разі розірвання договору останнім, однак при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства. Згідно п.16.12 договору, додатки до договору фінансового лізингу є невідємною частиною даного договору. Даним договором визначено, що додатками до даного договору є: додаток № 1\~графік сплати авансового внеску; додаток № 2\~специфікація; додаток № 3\~графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Позивач вказав, що Додаток №3 до Договору ним не підписувався. Будь-яких доказів підписання додатку № 3 до Договору суду надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що сторонами не було підписано та не було узгоджено додатка № 3 - графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами, що є невідємною частиною договору, отже позивач не був чітко ознайомлений із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є істотною умовою вищевказаного Договору. Вищевикладені умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, є несправедливими, завдають шкоди споживачеві, а їх наявність в договорі порушує принцип добросовісності, що є підставою для визнання договору недійсним. Окрім того, згідно п.\~4 ч. 1\~ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1ст.\~227\~ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. В матеріалах справи такий дозвіл (ліцензія) відсутній. Відповідно до ч. 2 ст.\~806\~ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно ст.\~799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1ст.\~220\~ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін. Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов'язані з його недійсністю. Такими наслідками, зокрема може бути відшкодування збитків, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення. В такому разі, не будучи нотаріально посвідченим у встановленому законом порядку, спірний договір лізингу не є укладеним, а тому в разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.1212-1215 ЦК України). Згідно з абз.2 ч.1 ст.1214 ЦК\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобовязана повернути доходи. За ч.1 ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як зазначено у ч.3 згаданої статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Судом встановлено, що спірний Договір нотаріально посвідчено не було. Правові позиції щодо ліцензування послуг фінансового лізингу, нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, недійсності договору з підстав наявності в ньому несправедливих умов, викладені в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року у справі №6-65 цс 16, від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551 цс 16, від 18 січня 2017 року у справі №6-648 цс 16. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1280грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000грн.

Outcome: approved