Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до Амвросіївської міської ради Донецької області про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.01.2013 помер батько позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири, за адресою: вул. Відродження, 84/8, м. Тульчин Вінницька область. Позивач прийняла спадщину, 09.04.2013 подавши заяву до Амвросіївської державної нотаріальної контори, на підставі вказаної заяви заведена спадкова справа, однак у звязку з проведення антитерористичної операції на території Донецької області та звільненням нотаріуса Амвросіївської державної нотаріальної контори Донецької області, повноваження останньої покладено на нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Донецької області, однак документи нотаріального діловодства передано не у повному обсязі, а архів Амвросіївської державної нотаріальної контори Донецької області, у якому знаходиться спадкова справа [PERSON], на даний момент є недоступним. У звязку з цим, посилаючись на те, що видати свідоцтво про право на спадщину по раніше заведеній спадковій справі видати неможливо, нотаріус Великоновосілківської державної нотаріальної контори Донецької області відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить визнати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме на квартиру, за адресою: вул. Відродження, 84/8, м. Тульчин Вінницька область. Позивач у судове засідання не зявилася, однак надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у якій вказала, що позов підтримує і просить його задовольнити щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 26.01.2013 помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 681324 від 31.01.2013, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Амвросіївського районного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 6). У відповідності до свідоцтва про народження V-ФР № 281891 від 01.08.1989, та свідоцтва про шлюб серії І-НО № 446194 від 23.07.20160, [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 7, 46). Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 33715854 від 09.04.2013, виданого Амвросіївською державною нотаріальною конторою, на імя [PERSON], померлого 26.01.2013, відкрито спадкову справу за № 122/2013 від 08.04.2013 (а.с. 9). На підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВАО № 236394 від 30.10.2003, [PERSON] належала квартира, за адресою: вул. Відродження, 84/8 (вул. Рози Люксембург, 78/8), м. Тульчин Вінницька область (а.с. 10), згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2114741 від 27.11.2003, виданого Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», 27.11.2003 [PERSON] зареєстрував право власності на вказану квартиру (а.с. 11). Постановою нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Донецької області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкову справу після смерті [PERSON] заведено у Амвросїйвській державній нотаріальній конторі Донецької області, яка на даний момент не доступна через проведення антитерористичної операції на тимчасово окупованій території Донецької області, а тому спадкова справа відсутня, шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 19). Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується листом Амвросіївської державної нотаріальної контори Донецької області № 25/01-16 від 17.09.2015 (а.с. 12). Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. З ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини у відповідності до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вона не взмозі реалізувати, у зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачем заявою до нотаріальної контори. Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних [PERSON] вимог в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідач по справі позов визнав і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved