Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, в якій позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що через непорозуміння, спільне життя у сторін по справі не склалося, в зв'язку з чим 17.02.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області шлюб між сторонами спору розірвано. Відповідач є батьком їх спільного сина - [PERSON], [INFO], який хворіє на бронхіальну астму та алергічний риніт, а тому потребує обов'язкового санаторно-курортного оздоровлення на морі в кліматичних умовах з підвищеним вмістом солей, що підтверджується довідкою лікаря. Відповідач дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку не надає, свою категоричну позицію нічим не обґрунтовує. У зв'язку із зазначеним, позивач, уклавши 30.03.2015 року договір № 07 на туристичне обслуговування та сплативши завдаток, змушена звертатися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу відповідача для відпочинку. В судове засідання з'явилися позивач та її представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав, тому суд вважає за можливим вирішити справу заочно на підставі наявних в неї доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст. ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], є громадяни [PERSON] та [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 17.02.2015 року. Судом встановлено, що відповідно до довідки Фастівського центру первинної медико-санітарної допомоги від 30.09.2013 року, син сторін по справі [PERSON], [INFO], хворіє на бронхіальну астму та алергічний риніт. Окрім цього, рішенням колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 05.03.2014 року у справі № 22Ц-780/1688/2014 року, змінившим в частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, що набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] [INFO], син сторін у справі, страждає на бронхіальну астму та алергічний риніт та йому, за станом здоров'я, рекомендовано оздоровлення в кліматичних умовах з підвищеним вмістом солей. Відповідно до договору на туристичне обслуговування № 07 від 30.03.2015 року та доручення від 30.03.2015 року, туристична подорож здійснюється до Арабської Республіки Єгипет (курорт - Хургада) в період з 29.05.2015 року по 11.06.2015 року, позивачкою вже сплачено завдаток за надання туристичних послуг. Як вбачається з положень ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» № 3857-ХІІ від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до «Конвенції про права дитини» (прийнята ООН 20.11.1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином в судовому засіданні не встановлено будь-яких перешкод для відвідування та відпочинку з оздоровленням дитини позивача за межами України, при цьому суд враховує що це буде відповідати її інтересам, а тому перешкоджання в цьому батька дитини є необґрунтованим та позбавляє малолітнього такої можливості. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду його дитини за межі України на відпочинок та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved