Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду в інтересах держави в особі Львівської міської ради із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 5001,57 гривень. Позов мотивує тим, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 6 лютого 2018 року в справі № 463/335/18 було закрито кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Відповідно до висновку експерта № 165/2017 від 31 травня 2017 року внаслідок вчинення злочину потерпілому [PERSON] заподіяно подвійний перелом нижньої щелепи в ділянці кута справа та суглобового відростка зліва, що відносить до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, а також рану в лівій тім`яно-потиличній ділянці та синець в ділянці кута нижньої щелепи справа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Згадані тілесні ушкодження потерпілий отримав 26 травня 2017 року приблизно о 19:00 годині на вул. Старознесенській в м. Львові, в результаті чого з 26 травня 2017 року по 27 травня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Комунальнї міської дитячої клінічної лікарні з діагнозом: струс головного мозку, забійна рана голови, злам нижньої щелепи, а в подальшому з 27 травня 2017 року по 12 червня 2017 року - на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у відділенні щелепно-лицевої хірургії з діагнозом: травматичний злам кута нижньої щелепи справа та суглобового паростка зліва. Загальна сума затрачених коштів на лікування [PERSON] становить 5 001,57 гривень та такі відповідачем не відшкодовані. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст. 1206 ЦК України. Ухвалою суду від 29 січня 2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні 11 березня 2019 року за клопотання відповідача було оголошено перерву, у зв`язку з тим, що він бажав в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду протягом одного місяця. Наступні судові засіданні відкладались у зв`язку з неявкою в такі сторін у справі, або за клопотанням прокурора. В судовому засіданні 20 грудня 2019 року прокурор поданий позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив його задовольнити. Представник позивача в жодне з судових засідань та відповідач в останні сім судових засідань не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, відносно чого прокурор не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. З висновку експерта № 165/2017 вбачається, що у [PERSON] були виявлені наступні ушкодження: подвійний перелом нижньої щелепи в ділянці кута справа та суглобового відростка зліва, що відносить до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, а також рану в лівій тім`яно-потиличній ділянці та синець в ділянці кута нижньої щелепи справа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Вказані тілесні ушкодження спричинені [PERSON] відповідачем у справі [PERSON] , що ним не спростовувалось. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 26 травня 2017 року по 27 травня 2017 року в нейрохірургічному відділенні Комунальної міської дитячої клінічної лікарні з діагнозом: струс головного мозку, забійна рана голови, злам нижньої щелепи, а в подальшому з 27 травня 2017 року по 12 червня 2017 року - на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у відділенні щелепно-лицевої хірургії з діагнозом: травматичний злам кута нижньої щелепи справа та суглобового паростка зліва, що стверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» від 10 січня 2019 року № 05-05вих73 та випискою з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] . Витрати на лікування [PERSON] становили 5 001,57 гривень, що стверджується довідкою № 34 від 2 травня 2018 року КМК ЛШМД. Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 6 лютого 2018 року у справі № 463/335/18 було закрито кримінальне провадження № 12017140040001323 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Аналогічна правова позиція відображена в постанові від 19 червня 2019 року Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду в справі № 295/2579/17. Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути до місцевого бюджету м. Львова понесені Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» 5 001,57 гривень. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави 1 921 гривню судового збору.

Outcome: approved