Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Заявник [PERSON], зацікавлена особа Орган опіки та піклування Ужгородської РДА звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою за якою просить суд: oвизнати недієздатною [PERSON], 13липня [INFO]; oпризначити судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану [PERSON] та визначення здатності усвідомлювати нею значення своїх дій та керувати ними; oпризначити його, [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [INFO], опікуном [PERSON], [INFO] В обґрунтування заяви заявник зазначив наступне. 13 липня 1990 року у нього народилася дочка [PERSON]. З дитинства вона проживає разом із ним та страждає на тяжке хронічне психічне захворювання - ДЦП та супутніми захворюваннями. У звязку з цим вона неодноразово лікувалася у різних психіатричних закладах, однак стан її психічного здоровя з часом тільки погіршувався і 17 листопада 2011 року її було визнано інвалідом І підгрупи А довічно. Захворювання дочки [PERSON] призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду, контролю та лікування. Наразі для своєї дочки заявник - [PERSON], її батько, є найближчим родичем, який зможе їй надавати постійну допомогу у веденні господарства та догляді, тобто здійснювати фактичне опікунство над нею, забезпечуючи реалізацію нею її законних особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Таким чином, заявник вважає за необхідне визнати його дочку, [PERSON], недієздатною та призначити його її опікуном з тим, щоб захистити її саму, а також оточуючих. Ухвалою від 26.03.2015 року судом було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу за заявою [PERSON], та 23.10.2015 року на адресу суду від Обласної психіатричної лікарні м. Берегово надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 172 щодо [PERSON], проте з вищенаведеного висновку неможливо встановити всі необхідні підстави для визнання [PERSON] - недієздатною та встановлення над нею опіки. Тому суд, дійшов висновку у необхідності повторної судово-психіатричної експертизи, для вирішення питання про психічний стан [PERSON], [INFO]. Судом за ухвалою від 18.12.2015 року було призначено повторну амбулаторну судово-психіатричну експертизу, для вирішення питання про психічний стан [PERSON], [INFO], на вирішення якої поставити наступні запитання: 1) чи хворіє [PERSON], [INFO], на психічну хворобу; 2) чи розуміє [PERSON], [INFO], значення своїх\~ дій\~ та\~ чи\~ може\~ керувати ними. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Орган опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації підтримав заяву заявника та надав суду висновок про доцільність призначення його опікуном. Суд, заслухавши пояснення заявника та представника органу опіки і піклування, перевіривши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася 13липня [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON], про що було видане відповідне свідоцтво про народження ІІІ-ФМ № 437826. [PERSON] 30 січня 2007 року отримала паспорт громадянина України, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області серії ВР № 274242 та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до форми ПІР, що видається МСЕК ЛКК до експертної справи інваліда від 08.07.2008 року № 937/8 [PERSON] призначена І група інвалідності через ДЦП з грубим тетрапарезом з дитинства, та зазначено що вона потребує постійного стороннього догляду. Зазначене також підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 534778 за якою їй було призначено І групу інвалідності підгрупа А, як інваліду з дитинства, довічно. У відповідності до ст. 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово психіатричного експерта від 17.09.2015 року щодо [PERSON], остання виявляє ознаки недоумства у вигляді легкої розумової відсталості внаслідок ДЦП, про що свідчать дані про відставання в психомовному розвитку від однолітків, неспроможність до навчання, наявність І групи інвалідності з приводу даного захворювання, а також клінічні ознаки конкретне мислення, дефектна мова, бідний словарний запас, ослаблена пам'ять, виражений недорозвиток інтелекту, відсутність критики, емоційна лабільність і т.д. Проте з вищенаведеного висновку неможливо встановити всі необхідні підстави для визнання [PERSON] - недієздатною та встановлення над нею опіки. Тому суд, дійшов висновку у необхідності повторної судово-психіатричної експертизи, для вирішення питання про психічний стан [PERSON], [INFO]. До суду надійшов висновок повторної судово психіатричної експертизи від 28.01.2016 року № 13 відповідно до якого щодо [PERSON]М виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості внаслідок ДЦП, про що свідчать дані про відставання в психомовному розвитку від однолітків, неспроможність до навчання, наявність І групи інвалідності з приводу даного захворювання, а також клінічні ознаки конкретне мислення, дефектна мова, бідний словарний запас, ослаблена пам'ять, виражений недорозвиток інтелекту, відсутність критики, емоційна лабільність і т.д., внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 26 жовтня 2015 року на адресу суду надіслано також висновок Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, як органу опіки та піклування від 26.10.2015 року № 6, згідно з адміністрація , як орган опіки та піклування вважає можливим призначення [PERSON] опікуном [PERSON], [INFO]. За положеннями ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням про це (ч. 1 ст. 40 ЦК України). Недієздатність втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обовязки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обовязкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоровя, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційновольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, память та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, що також передбачено ст. 241 ЦПК України. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що [PERSON], [INFO], виявляє ознаки стійкого психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості внаслідок ДЦП, про що свідчать дані про відставання в психомовному розвитку від однолітків, неспроможність до навчання, наявність І групи інвалідності з приводу даного захворювання, а також клінічні ознаки конкретне мислення, дефектна мова, бідний словарний запас, ослаблена пам'ять, виражений недорозвиток інтелекту, відсутність критики, емоційна лабільність і т.д., внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто наявні всі ознаки для визнання її судом недієздатною, тому заява в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, за поданням органу опіки та піклування суд також вважає за необхідне встановити опіку над [PERSON], [INFO], і призначити опікуном заявника [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [INFO]. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги заявника є підставними і підлягають до задоволення. Тому,

Outcome: approved