Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області звернулась позивач [PERSON] (далі позивач) з позовом до Луганської міської ради, в якому просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлової квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Луганськ, кв. [PERSON][ADDRESS], оскільки на даний час правовстановлююча документація на вказане нерухоме майно втрачена, що позбавляє її вільно розпоряджатися та володіти належним їй нерухомим майном. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, суду надали заяву про розгляд справи\~ без їх участі. Відповідач в судове засідання свого представника не направили. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Причина неявки суду не відома.\~ Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. У відповідності до ст.\~20\~ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Судовим розглядом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право власності на житло серії ЯЯЯ № 437433 від 31.07.2006, квартира, яка знаходиться за адресою: м. Луганськ, кв. [PERSON], б. 10, кв. 177, належить на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] та членам його сімї [PERSON] в рівних частках. Квартира приватизована згідно з ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 53.8 кв.м. (а.с. 9-10). Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.11.2007, власниками квартири № 177 у житловому будинку № 10 по кв. [PERSON] в м. Луганську, зареєстровано [PERSON] та [PERSON], з розмірами частко по Ѕ частці кожному (а.с. 11) Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 145888344 від 19.11.2018, власниками квартири № 177 у житловому будинку № 10, розташованого за адресою: м. Луганськ, квартал Дзєржинского Ф.Е., зареєстровано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-15). Позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день вона вирішила розпорядитися належним їй нерухомим майном. При консультації з нотаріусом їй було повідомлено, що для здійснення відчуження нерухомого майна їй необхідно надати документ, який посвідчує її право власності на це майно. Однак зробити це у позивача немає можливості, оскільки оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2014 разом з технічним паспортом на квартиру були втрачені нею в 2014 році при виїзді з м. Луганська під час активних бойових дій. 30 листопада 2018 року позивач отримала відповідь № ПІ-93/23/09-65/4, в якій їй було розяснено, що приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу [PERSON] припинив приватну нотаріальну діяльність по Луганському міському нотаріальному округу 19.09.2014 (а.с. 17-18). Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з\~цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб,\~які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Позивачем у позові про визнання права власності особа, яка вже є власником. \~Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, а також підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, в зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved