Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 25 червня 2012 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,1348 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивачами було досягнуто домовленості з відповідачем щодо купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, так як позивачами було сплачено відповідачу домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна, про що також було вчинено відповідну розписку, відповідач в свою чергу фактично передав позивачам у власність дане нерухоме майно. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідач після визнання за ним права власності на дане нерухоме майно у судовому порядку не зареєстрував його на своє ім'я. Таким чином, позивачі просять суд визнати за ними право власності на дане нерухоме майно у рівних долях, по ? частині кожному. Позивачі до суду не з'явилися, останні надали аналогічні заяви, згідно яких на позовних вимогах наполягають у повному обсязі, просять позов задовольнити, справу просять розглянути без їх участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Судом встановлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 25 червня 2012 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,1348 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 634024 (а.с.16, 17). На вказане домоволодіння було виготовлено відповідну технічну документацію і воно складається: А, а - житловий будинок; Є - літня кухня; Б, Д - сараї; Е - убиральня; ПГ - погріб; 2-4 - огорожа (а.с.12-14). Позивачами було досягнуто домовленості з відповідачем щодо купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, так як позивачами було сплачено відповідачу домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна, про що також було вчинено відповідну розписку (а.с.18). Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідач після визнання за ним права власності на дане нерухоме майно у судовому порядку не зареєстрував його на своє ім'я (а.с.11, 15). З огляду на вищезазначене, позивачі з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідними доказами, і фактично відбулося повне виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивачів зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачів може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачі звернулися до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як вони набули у власність зазначене домоволодіння, однак у них відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину. Крім цього, набуваючи право власності на домоволодіння, позивачі також набувають право власності на відповідну земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 204, 331, 334, 638, 655, ЦК України, 120 ЗК України,

Outcome: approved