Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій, уточнивши позовні вимоги, позивач просить надати дозвіл на тимчасовий в'їзд дитині - [PERSON], [INFO], до тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та виїзд з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим на материкову Україну в супроводі його матері - [PERSON], [INFO], без нотаріально оформленої згоди батька - [PERSON], на строк з 27.12.2017 по 08.01.2018 та з 01.06.2018 по 31.08.2018, а також просить стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 30.04.2004 по 28.05.2012 позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який постійно проживає з нею. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та взагалі ніяких стосунків з ними не підтримує. Її матір та бабуся [PERSON] проживає в АР Крим в смт. Кіровське Кіровського району. А тому просить надати дозвіл на тимчасовий перетин кордону на територію АР Крим її дитині - [PERSON], оскільки батько таку згоду в добровільному порядку не надає. Вказує, що дана поїздка позитивно вплине на дитину, оскільки дасть можливість відпочити та зустрітись з рідними. У відповідності до ст. ст. 224-226 ЦПК України, суд визнав можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи доказами в порядку заочного розгляду. У судовому засідання позивач позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснила, що в АР Крим проживає її мати [PERSON], її сестра [PERSON] та брат [PERSON]. Мати проживає за адресою [ADDRESS]. Мають намір з сином поїхати до рідних на різдвяні та літні канікули, після чого повернуться в Україну. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду невідомі. Заяв про відкладення розгляду справ не надходило. Представник третьої особи служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні висловив думку щодо доцільності задоволення позову, оскільки це позитивно вплине на дитину: вона отримає можливість оздоровлення та спілкування з рідними. Дана поїздка тимчасова, після чого позивач з дитиною повернуться на територію України. Заслухавши позивача, думку представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], з урахуванням уточнення періоду на виїзд, підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до абз. 4 п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015, В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Відповідно до абз. 5 п. 3 Порядку, виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за межі України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 30.04.2004, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.05.2012 було розірвано (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] ( а.с. 6). Відповідно до листа №27-41/17843 від 12.05.2017 та довідки № 70/3 від 05.05.2017 Новозаводського відділу ДВС м. Чернігова Головного територіального управління юстиції Чернігівської області на виконанні Новозаводського відділу ДВС м. Чернігова Головного територіального управління юстиції Чернігівської області перебуває виконавчий лист №2-2073/11 від 07.11.2011 про стягнення з [PERSON] на корить позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON], [INFO], рішення суду не виконується, станом на 01.05.2017 заборгованість із сплати аліментів становить 46647,38 грн. ( а.с. 12,13). Позивач [PERSON] має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] та з'їздити з нею на літній відпочинок та зимові канікули до АР Крим, на період з 27.12.2017 по 08.01.2018 та з 01.06.2018 по 31.08.2018, де проживають її рідні, в тому числі мати позивачки та бабуся неповнолітнього [PERSON] - [PERSON], яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 25). Позивач зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасове вивезення їх дитини, сина [PERSON] на територію АР Крим, в тому числі письмово, поштовим зв'язком ( а.с. 10-11), однак у добровільному порядку відповідач [PERSON] не бажає надати дозвіл на виїзд дитини. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON], мати неповнолітнього [PERSON], [INFO] діє не в його інтересах або на шкоду йому, суду, у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку, не надано. [PERSON] у позовній заяві зазначає чітке визначення періоду перебування дитини на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим, що відповідає вимогам закону. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved