Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] , який згідно технічного паспорту значиться : поверх 1 літера « А» площею 75 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона була прийнята на роботу в ПСП «Лановецьке» на посаду завідуючого столовою з 19.09.2003 року. Розпорядженням голови ПСП «Лановецьке» від 05.11.2003 року їй було виділено, як члену колгоспу в користування службову квартиру в сімейному гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому вона викупила надану їй квартиру, повністю за неї розрахувавшись. В зазначені роки колгосп продавав житлові будинки та квартири членам колгоспу, однак при купівлі нерухомого майна жодні договори на той час не укладалися та нотаріально не посвідчувалися, так як сплата за будинок була розрахована на декілька років. За придбану квартиру в той час вона сплатила 1628 грн. З моменту передачі їй квартири, позивачка та її сім`я проживали та вели спільне господарство у ній, однак оформленням свого права власності на житловий будинок в той час, вона не займалася, по причині відсутності коштів. Зараз колгоспу ПСП «Лановецька» вже не існує. На сьогоднішній день будівля житлового будинку (гуртожиток) [ADDRESS] на балансі Лановецької міської ради не перебуває. Більше 15 років позивачка проживає разом з сім`єю у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується нею, веде домашнє господарство, підтримує чистоту і порядок в домі, сплачує всі комунальні послуги, поліпшує загальний стан будинку, проводить капітальний та поточний ремонт, а тому вважає, що має право звернутися до суду та визнати право власності на зазначену квартиру. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Вальчук М.М. в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак на адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій Лановецька міська рада просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходив із наступного. Згідно архівної довідки №5, виданої 10.01.2019 року Архівним сектором Лановецької районної державної адміністрації, в документах архівного фонду ПСП «Лановецьке» в розпорядженнях голови ПСП «Лановецьке» за 2003-2004 роки значиться розпорядження №14 від 19 вересня 2003 року, згідно якого було прийнято на роботу на посаду завідуючого столовою [PERSON] з 19 вересня 2003 року (а.с.4). Згідно копії розпорядження голови ПСП «Лановецьке» № 27 від 05 листопада 2003 року, розпоряджено провести обмін квартири [PERSON] на квартиру [PERSON] в гуртожитку, який належить ПСП «Лановецьке» (а.с.6). Згідно копії розпорядження голови ПСП «Лановецьке» № 33 від 29 грудня 2003 року, розпоряджено виділити дві квартири [PERSON] , [PERSON] в сімейному гуртожитку (а.с.8). Згідно довідки № 12/03-16/1, виданої 04.01.2019 року Лановецькою міською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.10) та копії будинкової книги (а.с.11-12) станом на 01.01.2019 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження матеріально- побутових умов домогосподарства, складеного депутатом міської ради в присутності свідків 04.11.2019 року, [PERSON] та [PERSON] прописані і проживають за адресою [ADDRESS] з 18.12.1998 р., також разом з ними проживав до смерті , яка наступила [INFO] , [PERSON] (а.с.15). Згідно довідки № 145, виданої 21.01.2019 року Ланівецьким районом електричних мереж, [PERSON] являється споживачем електроенергії Ланівецького РЕМ за адресою : [ADDRESS] , сплачує її споживання та заборгованості за спожиту електроенергію на сьогоднішній день не має (а.с.13). Згідно копії технічного паспорту на садибний ( індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 29 січня 2019 року КП «Лановецьке районне БТІ», замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , загальна площа приміщень 75,00 м2 (а.с.17-18). Згідно довідки № 656, виданої 04.11.2019 року комунальним підприємством «Лановецьке районне бюро технічної інвентаризації», інвентарна вартість житлового будинку [ADDRESS] станом на 04.11.2019 року становить 13208 грн. 19 коп. (а.с.16). Згідно повідомлення Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області № 272/03-14 від 11 листопада 2019 року, будівля житлового будинку (гуртожиток) [ADDRESS] на балансі Лановецької міської ради не перебуває (а.с.14). Нормами ст. 328 ЦК України, закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. У п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Отже, викладене свідчить про те, що позивач з 2003 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним житловим будинком, тому у відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України набула право власності на нього. Враховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Оскільки позивач [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком більше десяти років, а відповідач, не вимагає усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження зазначеним майном, то позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved