Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Заявник 18 липня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа: [PERSON] (а.с.1-3). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що хворий [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку в диспансерно-полікнічному відділенні № 1 КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради з 30.01.2014 року. Зміни у легенях [PERSON] вперше були виявлені у відділенні №5 КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР, де хворий знаходився з 24.12.2013 року по 17.01.2014 року з діагнозом: психічні вади поведінки внаслідок зловживання алкоголю. Синдром відміни алкоголю з делірієм та судорогами та підтверджені в протитуберкульозному диспансері, до якого був переведений на лікування до цілодобового стаціонару диспансеру з 28.02.2014 року по 12.03.2014 року. З 12.03.2014 року по 13.05.2014 року проходив лікування в туберкульозному відділенні КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради. Після виписки лікувався амбулаторно, потім знову лікування переривав. Хворий неодноразово викликався для продовження лікування, але до диспансеру не з'являється, лікування не отримує. Був особисто попереджений про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії № 16 від 17.07.2014 року [PERSON] має діагноз: мультирезистентний туберкульоз (11.03.2014) верхньої частки правої легені (інфільтративний), деструкція (-), МБТ (+), М (-), К (+), резистентність (+) І (H,R,S,E,Z), резистентність ІІ-, гістологія (0), категорія 4.1.А, когорта 1 (2014) з вперше діагностованого туберкульозу. [PERSON] є бактеріовиділювачем, розповсюджувачем інфекції туберкульозу, не дотримується проти епідеміологічного режиму та становить епідемічну небезпеку для суспільства, у зв'язку із чим, заявник вимушений був звернутися до суду з даною заявою, в якій просив суд зобов'язати [PERSON] пройти курс обов'язкового стаціонарного лікування у КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради та зобов'язати Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області виконати примусову доставку [PERSON] до КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради, допустивши негайне виконання рішення суду. Заявник - КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР, в особі свого представника за довіреністю - Макарова Ю.П., в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі. Заінтересована особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час, та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю не надавав. Згідно ч.1 ст.285 ЦПК України, справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд розглядає не пізніше 24 годин після відкриття провадження у справі. Особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В ході розгляду справи суд встановив, що [PERSON], 1986 року народження, який мешкає в [ADDRESS], згідно висновку ЛКК № б/н від 17.07.2014 року, знаходиться на обліку в КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради з 30.01.2014 року з діагнозом МРТБ (11.03.2014) верхньої частини правої легені (інфільтративний), деструкція (-), МБТ (+), М (-), К (+), резистентність (+) І (H,R,S,E,Z), резистентність ІІ-, гістологія (0), категорія 4.1.А, когорта 1 (2014) з вперше діагностованого туберкульозу (а.с.4). Хворобу [PERSON] було виявлено 2014 року під час стаціонарного лікування в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР та підтверджено висновком лікарської консультативної комісії. Проходив тривалий курс лікування в умовах фтізиатричного денного стаціонару КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР (а.с.7,10,11,12). Крім того, [PERSON] викликався до КЗ «Дніпропетровського протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради для проходження лікування, однак на виклики він не з'являвся (а.с.9). 10 травня 2014 року лікарем було проведено бесіду про необхідність лікування та обстеження. Хворий був попереджений, що в разі його неявки до лікарні до нього буде застосовано обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу (а.с.8). Згідно ст.. 5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов'язані забезпечити пріоритетність охорони здоров'я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров'ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, інвалідам та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров'я в їх діяльності, а також виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством про охорону здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. За ст. 53 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», з метою охорони здоров'я населення органи і заклади охорони здоров'я зобов'язані здійснювати спеціальні заходи профілактики та лікування соціально небезпечних захворювань (туберкульоз, психічні, венеричні захворювання, СНІД, лепра, хронічний алкоголізм, наркоманія), а також карантинних захворювань. Порядок здійснення госпіталізації та лікування таких хворих, у тому числі і у примусовому порядку, встановлюється законодавчими актами України. На підставі ст. 286 ЦПК України розглянувши заяву про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, суд ухвалює рішення, яким відхиляє або задовольняє заяву. Рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду. Таким чином, суд з урахуванням вищевикладеного, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що [PERSON] є хворим на туберкульоз, форма якого є заразною для оточуючих, що в свою чергу становить епідеміологічну загрозу для населення, ухиляється від лікування, у зв'язку із чим, виникла необхідність його примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу КЗ «Дніпропетровського протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради. Згідно ч.5 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Отже, суд дійшов висновку, що вимоги заявника щодо зобов'язання Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області виконати примусову доставку [PERSON] до КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради, є безпідставними, так як безпосередньо пов'язані із виконанням рішення суду, тому задоволенню не підлягають. Рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію особи до протитуберкульозного закладу, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації на встановлений законом строк. На підставі викладеного,

Outcome: partial