Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Житомирський державний університет імені Івана Франка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за навчання (освітню послугу). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 серпня 2019 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] , було укладено Договір № 646 про отримання освітньої послуги з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року для [PERSON] (дитини відповідача). Навчання в Університеті здійснювалося на умовах надання платних послуг. Відповідно до Договору Університет взяв на себе зобов`язання надати Одержувачу освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти. Протягом періоду навчання Університет належним чином виконав всі взяті на себе зобов`язання перед відповідачем. В свою чергу відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу, який належним чином не виконав. Також одержувач взяла на себе зобов`язання згідно п.4.1 Договору, а саме виконувати вимоги освітньої програми та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів у навчанні, яке не виконала. Так, [PERSON] була зарахована до університету наказом № 283 К-(ос) від 09.08.2019 року та з 01 вересня 2019 року приступила до навчання згідно навчального плану Університету. Відповідно п. 5.2 договору № 646 вартість за період навчання 2019-2020 р.р. становить 24360,00 грн, за період навчання 2020-2021 р.р. становить 24360,00 грн, Згідно пункту 5.3 вищевказаного договору відповідач повинна була здійснювати щомісячну оплату що відповідає 1/12 плати за рік. 26.01.2021 року за невиконання навчального плану, студентка [PERSON] була відрахована наказом № 14-К(ос) від 26.01.2021 року, дію договору відповідно до п.7.1. було припинено. Фактично Одержувач навчалась в Університеті з 01.09.2019 р. по 26.01.2021 рік. За вказаний період відповідачу, згідно умов договору нараховано 34182,58 грн. плати за навчання. З нарахованої суми відповідачем сплачено 30450,00 грн, що спричинило утворення заборгованості перед Університетом в розмірі 3732,58 гривень. У відповідності до п. 3.1. Договору відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у порядку, що встановлені Договором, яке належним чином не виконав. Таким чином, невиконанням договірного зобов`язання у повному обсязі відповідач завдав збитки Житомирському державному університету імені Івана Франка на загальну суму 3732,58 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача, та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, який підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив не подала, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 14.12.2021 року прийняв ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 09 серпня 2019 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] , було укладено договір № 646 про отримання освітньої послуги з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року для [PERSON] . Відповідно до Договору Університет взяв на себе зобов`язання надати Одержувачу освітню послугу на рівні державних стандартів вищої освіти. Протягом періоду навчання Університет належним чином виконав всі взяті на себе зобов`язання перед відповідачем. В свою чергу відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу, який належним чином не виконав. Також одержувач взяла на себе зобов`язання згідно п.4.1 Договору, а саме виконувати вимоги освітньої програми та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів у навчанні, яке не виконала. Відповідно п. 5.2 договору № 646 вартість за період навчання 2019-2020 р.р. становить 24360,00 грн, за період навчання 2020-2021 р.р. становить 24360,00 грн., 2021-2022 р.р. становить 24360,00 грн., 2022-2023 р.р. становить 20300,00 грн.. Згідно пункту 5.3 вищевказаного договору відповідач повинна була здійснювати щомісячну оплату що відповідає 1/12 плати за рік (а.с.5). Відповідно витягу з наказу № 283 К-(ос) від 09.08.2019 року [PERSON] була зарахована до університету та з вона 01 вересня 2019 року приступила до навчання згідно навчального плану Університету (а.с.8). Фактично Одержувач навчалась в Університеті з 01.09.2019 р. по 26.01.2021 рік. За вказаний період відповідачу, згідно умов договору нараховано 34182,58 грн. плати за навчання. З нарахованої суми відповідачем сплачено 30450,00 грн., що спричинило утворення заборгованості перед Університетом в розмірі 3732,58 гривень (а.с.6-7). 26.01.2021 року за невиконання навчального плану, студентка [PERSON] була відрахована наказом № 14-К(ос) від 26.01.2021 року, дію договору відповідно до п.7.1. було припинено (а.с.9). За приписами п. 5.3 договору, замовник вносить плату щомісячно безготівково не пізніше ніж до 1 числа включно, місяця за який здійснюється оплата, але в будь-якому випадку повна сума оплати за цим договором сплачується замовником. Пунктом 5.8 договору визначено, що у випадку неподання одержувачем особистої заяви про відрахування з університету за будь-яких причин, виконавець продовжує нараховувати плату за навчання. Пунктом 7.1 договору визначено, що договір розривається, зокрема, у разі відрахування з навчального закладу одержувача згідно із законодавством за невиконання навчального плану. На виконання умов договору позивач надав відповідачу освітню послугу на загальну суму 34182,58 грн за період навчання з 01.09.2019 по 26.01.2021. Відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг у строк, встановлений договором виконала частково, оплативши надані позивачем послуги на загальну суму 30450,00 грн. На момент звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 3732,58 грн.. Позивач звертався до відповідача з вимогою погасити вищевказаний борг, що вбачається з листа від 13.04.2021 року (а.с.12-13). На підставі ст. 625 ЦК України позивач, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором нарахував до стягнення з відповідача 43,25 грн. 3% річних та 178,39 грн. інфляційних. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 646 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору надав відповідачу освітні послуги на загальну суму 34182,58 грн. за період навчання з 01.09.2019 (з моменту зарахування позивача) по 26.01.2021 ( моменту відрахування відповідача.). Факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо надання послуг обумовлених договором, що укладений між сторонами вказує на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати таких послуг. За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У п. 5.3 договору сторони погодили терміни оплати наданих послуг, а саме, що замовник вносить плату щомісячно безготівково не пізніше ніж до 1 числа включно місяця , за який здійснюється оплата. Відповідач надані позивачем послуги у строк визначений договором не оплатив. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день звернення до суду та на день розгляду справи в суді існує прострочення в оплаті наданих позивачем послуг на загальну суму 3732,58 грн., з яких 2030,00 грн. -заборгованість за грудень 2020 року та 1702,58 грн. - заборгованість за січень 2021року. Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять. За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 3732,58 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення 178,39 грн. інфляційних збитків та 3% річних у розмірі 43,25 грн. суд зазначає про наступне. Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку позивача видно, що 3% річних позивач нарахував з 27.01.2021 року по 16.06.2021 року на суму заборгованості 3732,58 грн., які склали 43,25 грн. (а.с.11). Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що розрахунок є правомірним, обгрунтованим та арифметично вірним, отже вимога про стягнення 43,25 грн. 3% річних підлягає задоволенню. Суд, перевіривши розрахунок інфляційних встановив, що розрахунок є правомірним, обгрунтованим та арифметично вірним, отже вимога про стягнення з відповідача інфляційних підлягає задоволенню у розмірі 178,39 грн. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України) Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 3964,22 грн., з яких: 3743,58 грн. основний борг, 43,25 грн. -3% річних, 178,39 грн. інфляційні. У порядку ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного та на підставі стст.6, 11, ,16, 22, 203, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст..ст.4, 10, 82, 141, 175, 184, 259, 274, 276 ЦПК України України, суд

Outcome: approved