Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок № 1 по провулку Веселому в селі Василиха, виданого 4 вересня 1998 року виконкомом [PERSON] сільської ради, право власності на вказаний будинок було зареєстроване Білоцерківським МБТІ за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в реєстровій книзі №1 реєстровий № 39. 03 червня 2001 року [PERSON] померла. Разом з нею постійно до дня смерті проживав її син [PERSON], який вступив у володіння та управління спадковим майном, її часткою у вказаному будинку, проте, до нотаріальної контори за оформленням своїх прав не звернувся. 01 серпня 2006 року померла [PERSON]. Разом з нею постійно до дня смерті проживав її чоловік [PERSON], який вважається таким, що прийняв спадщину, проте, до нотаріальної контори за оформленням своїх прав не звернувся. Спадкоємицею померлої за заповітом, посвідченим 24.09.1998 року [PERSON] сільською радою за реєстром №48, була вона (позивач), однак, до нотаріальної контори в 6-ти місячний термін після смерті матері не звернулася. 05 січня 2014 року помер [PERSON]. Спадщину після його смерті, постійно проживаючи разом із спадкодавцем в одному будинку на час відкриття спадщини, прийняла згідно частини 3 статті 1268 ЦК України, вона (позивач), його падчерка. Оформити своє право власності в порядку спадкування вона позбавлена можливості через втрату оригіналу вищевказаного свідоцтва про право власності на будинок (про що зроблене відповідне оголошення в газеті «Сільські обрії»),\~чинним законодавством не передбачена видача дубліката свідоцтва про право власності на ім'я померлих осіб. Ставищенська районна державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок загальною площею 52,0 кв. метри житловою площею 31,4 кв. метри інвентаризаційною вартістю 48120 гривень. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку не приватизована, на ній розташовані: житловий будинок «А», сарай «Б», сарай-прибудова «б», сарай-прибудова «б1», погріб «В», убиральня «Г», огорожа № 1, 2. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 05 січня 2014 року [PERSON] на вищевказаний житловий будинок, який належав померлому по праву на спадщину за законом після смерті 03 червня 2001 року матері [PERSON], по праву на спадщину за законом після смерті 01 серпня 2006 року дружини [PERSON] та згідно свідоцтва про право власност, виданого 04 вересня 1998 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ставищенського району Київської області. В судове засідання позивач та її представник не зявились, представник позивача [PERSON]\~ подала до суду заяву з зазначенням, що\~ позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у її відсутність та відсутність позивача (а.с. 96). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву, відповідно до якої справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради (а.с. 95). Суд, розглянувши матеріали справи, \~дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З відповіді КП Київської обласної ради „Піденне БТІ від 01.12.2017 р. встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 4 вересня 1998 року виконкомом [PERSON] сільської ради, право власності на житловий будинок № 1 по провулку Веселому в селі Василиха Ставищенського району Київської області було зареєстроване Білоцерківським МБТІ за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] І. в реєстровій книзі № 1 реєстровий № 39 (а.с. 9), протев Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні(а. с. 98), оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності на житловий будинок був втрачений, про що зроблене відповідне оголошення в газеті «Сільські обрії» (а.с. 24, 25). Вищевказаний будинок загальною площею 52,0 кв. метри житловою площею 31,4 кв. метри інвентаризаційною вартістю 48120 гривень розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. Крім житлового будинку «А» (1960 року побудови) на даній земельній ділянці розташовані сарай «Б» та погріб «В» (1967 року побудови), сарай-прибудова «б» (1980 року побудови), сарай-прибудова «б1» (1990 року побудови), убиральня «Г», огорожа № 1, 2 (а.с. 13, 16-18). З постанови державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2017 р. (а. с. 23), копії свідоцтва про смерть, довідки [PERSON] сільської ради від 06.12.2017 р., витягу із Словника власних імен людей (а. с. 19) судом встановлено, що 3 червня 2001 року [PERSON] померла (а. с. 10). Разом з нею постійно до дня смерті проживав її син [PERSON] (а. с. 15, 19), який прийняв спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги, що фактично вступив у володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, оскільки проживав з нею постійно у вищевказаному будинку (а. с. 14) відповідно до ст. 529, п. 2 ч. 1 , ч. 2 ст. 549 ЦК України (1963 р.). Таким чином, [PERSON] набув право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину спірного будинку. З вищевказаної постанови державного нотаріуса від 15.11.2017 р. (а. с. 23), матеріалів спадкової справи (а. с. 23-39), копії свідоцтва про смерть, довідки [PERSON] сільської ради від 21.01.2015 р. (а. с. 36), копії свідоцтва про шлюб (а. с. 36 зв.) судом встановлено, що 1 серпня 2006 року померла [PERSON] (а.с. 32 зв.). Спадкоємиця за заповітом (38 зв.) позивач [PERSON] (дочка спадкодавиці (а. с. 37, 37 зв.) у встановлений шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не подавала, тому відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла її. Разом із спадкодавицею [PERSON]постійно до дня смерті проживав її чоловік [PERSON] (а.с. 36, 36 зв.), який прийняв спадщину після смерті дружини, як спадкоємець першої черги, що постійно проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини, відповідно до ст. ст. 1220, 1261 ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, [PERSON] набув також право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину спірного будинку. З матеріалів спадкової справи (а.с. 23-39) 05 січня 2014 року в с. Василиха Ставищенського району помер [PERSON] (а.с. 27 зв.). Спадщину після його смерті прийняла позивач [PERSON], як спадкоємець четвертої черги, оскільки відповідно до рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 березня 2015 року (а.с. 29) постійно проживала із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини, подавши відповідну заяву до Ставищенської районної державної нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. 1264, частини 3 статті 1268 ЦК України (а. с. 26). Інші особи до вказаної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті вказаного спадкодавця із заявами про прийняття спадщини не звертались, та на час смерті з ним не проживали (а.с. 27). До складу спадкового майна [PERSON] відноситься вищевказаний житловий будинок. Нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори видала постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа (а.с. 23). Видача дубліката свідоцтва про право власності на ім'я померлих осіб чинним законодавством не передбачена, що створює перешкоди в реалізації позивачем субєктивного права тобто в реалізації повноважень спадкоємця щодо володіння, користування, розпорядження спадковим майном. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки, як встановлено судом, вищевказаний житловий будинок належав на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності на будинок, що було втрачено, після смерті 03 червня 2001 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на належну їй 1/3 частину будинку та після смерті 01 серпня 2006 року [PERSON] на належну їй 1/3 частину будинку набув [PERSON], а після смерті 05 січня 2014 року останнього право власності в порядку спадкування за законом на весь будинок набула позивачка [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок не оспорювала цього права, та позивач у позовній заяві зазначила, що судові витрати бере на себе відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на відповідача не може бути покладений обовязок\~ по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved