Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Заступник головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом II групи безстроково по психічному захворюванню. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2006 року визнаний недієздатним. Рішенням Ленінського районного суду від 26.10.2006 року м. Запоріжжя опікуном недієздатного [PERSON] призначена його тітка [PERSON] За даними районної адміністрації Запорізької обласної ради по Дніпровському району встановлено, що на обліку в опікунській раді при районній адміністрації перебуває недієздатний [PERSON], за даними на 10.11.2017 року установлено, що [PERSON] залишився без опікуна внаслідок його смерті. Дані про наявних родичів або осіб, згодних опікуватися ним, відсутні. Із анамнезу [PERSON] відомо, що він перебуває під наглядом у лікаря-психіатра в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР із 1969 року з діагнозом: «Помірна розумова відсталість». У клінічній картині захворювання домінує інтелектуальне зниження. Регулярно оглядався дільничним лікарем-психіатром, приймав підтримуючу терапію. За результатами обстеження умов проживання [PERSON] районною адміністрацією Запорізької обласної ради по Дніпровському району встановлено, що житло не придатне для проживання у зимовий період. При розмові з недієздатним [PERSON] зрозуміло, що він виявляє бажання госпіталізуватися у психіатричну лікарню. 19.11.2017 року [PERSON] госпіталізований до лікарні у примусовому порядку. 20.11.2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2017 року заява на примусову госпіталізацію до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР була обґрунтована. Щомісяця оглядався комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої потребував продовження примусової госпіталізації. 25.04.2018 року [PERSON] в черговий раз оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Під час огляду: у свідомості, контакт носить формальний характер, на питання відповідає односкладово з грубими порушеннями мови внаслідок інтелектуального дефекту. Тло настрою рівне. Емоційно невиразний. Мислення конкретне. Не обтяжений своїм зовнішнім виглядом. Пасивно підкоряємий. Галюцинаторно-маячної симптоматики не виявляє. Інструкції виконує тільки прості, не завжди розуміє їх. Планів на майбутнє не має, «у мене не має житла». Суїцидальні думки відсутні. Критики немає. Комісія дійшла висновку, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості. Враховуючи неможливість здійснювати основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність (не має умов для проживання, не може собі приготувати їжу, проживає в антисанітарних умовах, стеля проломлена над кухнею, холодильник та газовий котел не в робочому стані, водопостачання та опалення відсутні), примусова госпіталізація обґрунтована. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Усудовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричний заклад у примусовому порядку. Захисник [PERSON] адвокат [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечували. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора та захисника, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.04.2018 року [PERSON], [INFO], був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, стан хворого кваліфіковано, як тяжкий психічний розлад у формі тяжкої помірної розумової відсталості. Враховуючи неможливість здійснювати основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність (не має умов для проживання, не може собі приготувати їжу, проживає в антисанітарних умовах, стеля проломлена над кухнею, холодильник та газовий котел не в робочому стані, водопостачання та опалення відсутні), примусова госпіталізація обґрунтована. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 2). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved