Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що [PERSON] взяв у нього у борг 4\~000 гривень, які зобовязався повернути до 17.08.2016 року, про що у присутності двох свідків видав боргову розписку. В обумовлений у розписці строк борг не повернув. Крім того, вказаними діями відповідачем йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 1500 гривень. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 4000 гривень та 1500 гривень, в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду у липні 2016 року за рекомендацією знайомих, він звернувся до [PERSON] з пропозицією відремонтувати належний йому автомобіль «Ауді 100». Оскільки відповідач раніше займався ремонтом автомобілів він погодився на це. Вони домовилися, що він дасть відповідачу певну суму коштів, для придбання необхідних матеріалів, а після проведеного ремонту між ними відбудеться остаточний рахунок. Для ремонту він перебав [PERSON] 2500 гривень, а через деякий час ще 2000 гривень. Ремонт автомобіля повинен бути закінчений протягом 10 днів. Після спливу цього строку ремонт автомобіля відповідачем проведений не був. Він звернувся до знайомих, які порекомендували відповідача як майстра, та у їх присутності [PERSON] написав розписку про зобовязання повернути йому 4000 гривень. З часу написання розписки відповідач кошти не повернув, від зустрічі з ним ухиляється. Він звертався до поліції стосовно притягнення відповідача до відповідальності за шахрайство, проте йому цьому йому було відмовлено з посиланням на те, що правовідносини, які склалися між ними носять цивільно-правовий характер. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що дійсно у липні 2016 року позивач звернувся до нього з проханням здійснити ремонт належного йому автомобіля «Ауді 100». Вони визначилися з необхідним обсягом робіт на виконання яких останній сплатив йому кошти у загальній сумі 4500 гривень. На вказані кошти він придбав необхідні матеріали та почав здійснювати ремонти. Під час ремонту позивач звернувся до нього та повідомив, що йому терміново необхідний автомобіль на два дні, а потім він знову прижене його для завершення ремонту. Коли позивач приїхав то став вимагати повернення автомобіля та сплачених ним коштів. На його посилання стосовно того, що кошти він витратив на придбання необхідних для ремонту матеріалів і того, що заміна салону здійснена з своїх власних матеріалів, останній не реагував. Боргову розписку на яку посилається позивач він писав під примусом та погрозою. У наступні судові засідання відповідав не зявлявся, причини своєї неявки суд не повідомляв. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із змісту позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за борговою розпискою, при цьому як на підставу своїх вимог посилається зокрема на положення ст..ст.1046, 1049 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів (речей) є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми (кількості речей). Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Із змісту представленої позивачем розписки від 16.08.2016 року встановлено, що [PERSON] зобовязаний виплатити 4000 гривень [PERSON] о 9-00 годині 17.08.2016 року. Разом з цим, як вбачається із змісту наданих сторонами пояснень, між ними фактично склалися правовідносини з надання послуг з ремонту автомобіля. Саме на виконання вказаних домовленості позивачем і передавалися відповідачу спірні кошти. При цьому як встановлено, і це не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, спір виник стосовно строків виконання ремонту автомобіля. Вказані обставини фактично були встановлені під час дослідчої перевірки заяви [PERSON] стовно невиконання умов договору та не повернення сплачених за цим договором коштів. При цьому суд звертає свою увагу на те, що фактично між сторонами виник спір стосовно розміру коштів, які слід повертати у звязку з фактичним розірвання домовленості за ремонт автомобіля (відповідач зазначив, що частина комплектуючих на ремонт належного позивачу автомобіля ним була витрачена по суті з власних коштів). Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами по суті регулюються гл. 63 ЦК України. Отже зважаючи на пояснення сторін, враховуючи, що кошти позивачем передавалися відповідачу не у борг, а для виконання ремонту автомобіля, та виходячи із змісту представленої розписки суд приходить до переконання що між сторонами не укладався договір позики, на що посилається позивач як на підставу свого позову. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає не доведеним факт укладення між сторонами договору позики, у звязку з чим (виходячи з підстав заявленого позову) у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed