Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що за час шлюбу з відповідачем вони за спільні кошти придбали автомобіль марки BMW, державний номерний знак [NUMBER], чорного кольору. З листопада 2016 року вони перестали вести спільне господарство, почали проживати окремо, внаслідок чого рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 02.03.2017 року шлюб між ними було розірвано. Разом з тим, в цей період відповідачем, без її згоди, було відчужено спільний автомобіль, ринковою вартістю175 511 грн., а саме було перереєстровано на його матір. Враховуючи те, що майно було придбане за час шлюбу, спільної домовленості між нею та відповідачем щодо добровільного поділу майна не досягнуто, згоди на реалізацію автомобіля вона не давала, тому вона просить суд визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля, а саме 87755 гривень 50 копійок. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив суд в задоволенні позову відмовити. При цьому, відповідач пояснив, що він працює продавцем-консультантом (менеджером) Інтертелекому. В його обовязки входить продажа товару, підключення інтернету, ремонт техніки, що звязано з поїздками по Україні. Спірний автомобіль було придбано його роботодавцем за власні кошти та оформлено на нього для дальніх поїздок. В звязку із тим, що в нього з позивачем почали виникати сварки і почало доходити до розірвання шлюбу, то його роботодавець сказав йому переоформити автомобіль на маму, що ним і було зроблено в грудні 2016 року. При переоформленні автомобіля згоди на той час своєї дружини він не брав. При переоформленні автомобіля на маму він уклав з нею договір купівлі-продажу автомобіля за 10\~000 грн.. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2014 року, який було розірвано рішенням Лановецького районного суду від 02.03.2017 року. Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили в порядку та строки визначені статтями 223, 294 ЦПК України. Як вбачається з повідомлення регіонального сервісного центру в Тернопільській області Міністерства внутрішніх справ України від 03.03.2017 року №31/19-1013, за відповідачем [PERSON] з 25.04.2015 року був зареєстрований автомобіль марки BMW 730І, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який 02.12.2016 року був перереєстрований на нового власника. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб був куплений під час перебування сторін в шлюбі. Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО №868735, власником автомобіля марки BMW 730І, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], чорного кольору, з 02 грудня 2016 року є [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі [PERSON] є матірю відповідача по справі [PERSON]. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до показів свідка [PERSON], даних ним в судовому засіданні, він працює приватним підприємцем і в нього на роботі працює відповідач по справі [PERSON]. Спірний автомобіль він купив за власні грошові кошти для потреб фірми і зареєстрував його на відповідача по справі, оскільки на нього вже було зареєстровано декілька автомобілів. Враховуючи те, що відносини в сімї [PERSON] погіршувалися, тому він запропонував відповідачу перереєструвати даний автомобіль на його матір, що останнім і було зроблено в грудні 2016 року. Дружина відповідача при перереєстрації автомобіля присутня не була і її згоди на дану процедуру ніхто не питав, оскільки цей автомобіль належить фірмі і використовується для службових потреб. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матірю відповідача [PERSON]. Спірний автомобіль було куплено роботодавцем її сина [PERSON] для службових потреб і зареєстрована на її сина. В звязку з погіршенням відносин в сімї її сина, [PERSON] сказав, що автомобіль слід переоформити на неї, що і було зроблено в грудні 2016 року шляхом укладення договору купівлі-продажу на суму 10\~000 грн.. Разом з тим, жодних грошових коштів за вказаний автомобіль вона не платила. При укладенні договору купівлі-продажу позивач по справі присутня не була і жодних дозволів на його укладення не надавала. Відповідно до показів свідка [PERSON] остання є матірю позивача по справі. Сторони по справі перший рік після укладення шлюбу проживали в неї і в цей час за спільні грошові кошти купили даний автомобіль, яким постійно користувалися. Для купівлі вказаного автомобіля вони також позичили в неї 1000 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він був присутній разом з відповідачем по справі [PERSON], коли той їздив оглядати автомобіль і при цьому в його присутності погодився на його купівлю. Він також був присутній при тому, коли відповідач просив його батьків позичити йому 1000 доларів США на купівлю автомобіля, які вони йому позичили. Згідно ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні домовленості між сторонами з цього питання чи наявності шлюбного договору не встановлено. В силу вимог ч. 1 статті 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається зі Звіту про оцінку майна (колісного транспортного засобу), складеного 29.03.2017 року, ринкова вартість транспортного засобу марки BMW 730І, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], станом на 29.03.2017 року становить 175\~511 гривень 00 копійок. Вказаний звіт відповідачем по справі під час розгляду справи по суті не оспорювався, його законність та правдивість під сумнів не ставилася. Крім того, відповідачем по справі під час розгляду справи по суті жодних клопотань про призначення експертиз щодо визначення вартості автомобіля не заявлялося, власних звітів про оцінку транспортного засобу не подавалося. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до задоволення, шляхом визнання спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіля марки BMW 730І, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], чорного кольору, та стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 87755 .гривень 50 копійок грошової компенсації вартості частки спільно нажитого майна. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та свідків [PERSON] і [PERSON] про те, що спірний автомобіль було куплено за грошові кошти [PERSON] на потреби фірми, оскільки як вбачається з матеріалів справи, автомобіль було куплено сторонами під час перебування в шлюбі та зареєстровано на відповідача [PERSON], продаж автомобіля відбувався без згоди позивача і не в інтересах сім'ї та не на її потреби, договір купівлі-продажу носив формальний характер, а тому автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст.88 ЦК України, враховуючи межі задоволених вимог, а також те, що ухвалою суду від 14.02.2017 року було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] в користь держави судового збору в розмірі 877 гривень 56 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: approved