Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

До суду звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою у якій просить дозволити її неодноразові в'їзди та виїзди в зону проведення антитерористичної операції на непідконтрольну територію України з неповнолітньою дочкою [PERSON] [INFO], без згоди батька [PERSON] [INFO]. Надати дозвіл її на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів, для виїзду за кордон з неповнолітньою дитиною [PERSON] року народження без згоди батька [PERSON] [INFO]. Надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON] [INFO], без згоди батька [PERSON] [INFO] до досягнення дитиною 16 років, тобто до [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є матерю малолітньої дитини [PERSON] [INFO]. Батьком є [PERSON] який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Дитина проживає з нею з відповідачем ні вона ні її дитина стосунків не підтримує вона знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її розвитком, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Всі питання щодо виховання доньки вона вирішує самостійно. Вона з дочкою зареєстрована у [ADDRESS] в теперішній час у зв'язку з небезпечною ситуацією у м. Луганськ, фактично мешкає у своїх батьків за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області , вона немає можливості разом із дочкою поїхати до свого місця мешкання у м. Луганськ та відвідувати разом із дочкою своїх рідних, на виїзд неповнолітньої дитини потрібне письмове нотаріальне посвідчення згоди батька. Однак вона не має можливості отримати дозвіл на виїзд малолітньої дитини у зону АТО та за межі України, відповідач без причини категорично відмовився надати таку згоду. Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та вказує на зловживання відповідачем його батьківськими правами. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась однак повідомила суд про можливість розгляду заявлених позовних вимог без її участі, позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду позовної заяви через газету «Урядовий кур'єр» від 14 липня 2017 року № 129 причину неявки до суду не довів яку слід вважати неповажною. Заперечень проти позовних вимог не надав. Представник третьої особи від служби у справах дітей Міловської районної державної адміністрації до судового засідання не з'явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи за їх відсутністю позовні вимоги вони визнають. Заперечень проти позовних вимог не надали. 26 липня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, якщо фізична особа, яка бере участь у справі, не повідомила про дійсну адресу свого місця проживання, вона вважається повідомленою належним чином, якщо судову повістку надіслано за місцем проживання, зареєстрованому в установленому законом порядку. З огляду на вищевикладене, на підставі вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до думки про можливе задоволення заявлених позовних вимог, оскільки: Як слід з паспорту позивачки та відповідача вони є громадянкою України (а.с.9,10-11) Відповідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON], [PERSON] (а.с.8) Згідно свідоцтва про одруження сторони знаходяться у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Луганська шлюбі актова запис № 600 від 11 жовтня 2003 року.(а.с.7) Як слід з копії паспортів батьки відповідача [PERSON] мати [PERSON], батько [PERSON] є громадянами України мешкають у [ADDRESS]. (а.с.13-16) Згідно довідки від 29 жовтня 2014 року № 926000233 позивачка [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа разом з малолітньою дочкою [PERSON] [INFO] і фактично проживає у [ADDRESS]. (а.с.6) За ч. 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України і Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів /, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичних, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином було доведено, що відповідач [PERSON] не підтримує будь яких зв'язків з своєю дочкою, її не утримує не забезпечує належним чином для існування та розвитку, вихованням дитини займається мати [PERSON] фактично на якої лежить утримання та виховання дитини якій потрібно лікування за кордоном, спілкування з родичами які знаходяться яка за кордоном та і на непідконтрольній території владі України, з таких підстав позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved