Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до Карачієвецької сільської Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить визнати за нею як за спадкоємцем за заповітом право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського робництва розміром 1,6475 в умовних кадастрових гектарах по колишньому КСП «Калюс», розташовану на території Карачієвецької сільської ради Віньковсцького району Хмельницької області, в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON], яка померла 02 грудня 2007 року. Також просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 996641, що розташована на території Карачієвецької сільської ради, земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Державний акт виданий 01.02.2008 року на ім'я [PERSON], яка померла 02 грудня 2007 року, тобто після її смерті. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадщину вона, як онука, прийняла відповідно до ст. 1269 ЦК України шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. До спадкового майна належить, окрім іншого, земельна ділянка розміром 1,6475га № 395 за Державним актом серії ЯГ № 996641 від 01.02.2008 року, яка розташована на території Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Вказана земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивачка надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, справу слухати без її участі. Відповідачем було надіслано до суду заяву, в якій він просить розглянути справу без представника Карачієвецької сільської ради, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи, Віньковецької районної державної адиміністрації, в судове засідання не з'явився. В заяві, поданій до суду, просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Справа розглянута у відповідності до п. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], яка померла 02 грудня 2007 року (свідоцтво про смерть серії І-БВ №079831, видане 03 грудня 2007 року Карачієвецькою сільською радою Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис №39), являлась власником земельної ділянки площею 1,6475 га, що знаходяться на території Карачієвецької сільської ради. Ділянка належала їй на підставі Державного акта серії ЯГ № 996641 від 01.02.2008 року. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю. [PERSON] як особа, яка проживала зі спадкодавцем і вчасно вступила у спадщину, набула право на спадкове майно відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, але одержати свідоцтво про право на спадщину не може. Нотаріус правомірно відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ виданий на імя спадкодавця після її смерті, тобто 01.02.2008року, а померла вона 02 грудня 2007 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 25 ч.4 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється після її смерті. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З аналізу наведених правових норм Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ № 996641, виданий Віньковецькою РДА 01.02.2008 року на імя [PERSON], слід визнати недійсним в силу ст.ст. 25 ч.4 та 215 ч.2 ЦК України, як правовстановлюючий документ, виданий померлій особі після її смерті, про що зазначено нотаріусом. За [PERSON] слід визнати право на земельну частку (пай), яким володіла спадкодавець на підставі сертифіката до моменту її смерті.

Outcome: approved