Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовними вимогами про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з них з реєстрації. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У її квартирі, окрім неї, проживали та зареєстровані також її син - третя особа по справі, невістка та неповнолітній онук, який є дитиною її сина та невістки - що є відповідачами по справі. У червні 2013 року відповідачі по справі, забравши власні речі виїхали з квартири та з цього часу у квартирі постійно не проживали. Враховуючи, що відповідачі по справі більш ніж понад один рік не проживають у квартирі, вона вважає їх такими, що втратили право на користування квартирою. У судовому засіданні позивач, та її представник, третя особа - [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради просила суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, однак щодо позовних вимог пред'явлених до неповнолітнього просила у їх задоволені відмовити, так як місцем проживання неповнолітнього є місцем проживання одного із батьків. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позивних вимог посилаючись на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивач постійно була ініціатором сварок, публічно погрожувала та ображала відповідачів. З цих підстав відповідачами було заявлено зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Суд заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що [PERSON]є власником [ADDRESS], на підставі договору № НЗ-1086 купівлі-продажу від 12.10.2001 року (а.с. 6). Згідно із довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 27.01.2014 року, виданою КП «Жилкомсервіс», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 31.10.2001 року - [PERSON] (власник), з 02.11.2001 року - [PERSON] (онук) і [PERSON] (невістка - дружина сина), з 14.11.2001 року - [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі по справі були вселені у квартиру та проживали у ній як члени її сімї. Дану обставину також визнала сама позивач у судовому засіданні. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] показали, що відповідач [PERSON] виїхала із квартири у червні 2013 року та більше з того часу у квартирі не проживала. При чому свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що ніколи не чули про конфліктні відносини із позивачем та відповідачем [PERSON] Окремо свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що відповідач по справі - неповнолітній [PERSON] приходить до квартири. Відповідно до актів від 10.10.2013 року та від 13.03.2014 р., що складені сусідами позивача, [PERSON] 1974 р.н. та [PERSON] 1998 р.н. у квартирі [ADDRESS] не проживають з 25.06.2013 року та їх особистих речей у квартирі не має. (а.с. 9-10). За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з червня 2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачем та його представником до суду не подано жодного доказу тієї обставини, що [PERSON] не проживала у квартирі з поважних причин, суд приходить до висновку, що вона втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. При вирішенні питання щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою суд виходить з того, що спір виник між ним та позивачем з приводу реалізації житлових прав, а тому при вирішенні спору слід керуватися нормами житлового законодавства. Частина 2 статті 405 ЦК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користуватися житлом, якщо вона є членом сімї власника житла. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК України встановлено, що До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, неповнолітній [PERSON], який є онуком позивача, у розумінні ст. 64 ЖК України не є членом її сімї, доказів того, що його було визнано у встановленому законом порядку у якості члена її сімї позивачем не подано. За таких підстав визнати неповнолітнього [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою, при умові, що він не є членом сімї власника квартири, з підстав встановлених ч. 2 ст. 405 ЦК України, у суду не має. Окремою підставою для відмови в задоволені позовних вимог в частині визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою є те, що у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що відповідач [PERSON] продовжує користуватися квартирою та приходить до свого батька та бабусі. У судовому засіданні позивач визнала ту обставину, що у відповідача є ключі від вхідних дверей. Також суд зазначає, що позивачем не доведено, що відповідачі мають у власності чи у користуванні інше житло. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймач. Тому з метою захисту прав неповнолітнього суд відмовляє у задоволенні позовних вимог пред'явлених до неповнолітнього відповідача також із цих підстав. Відмовляючи з у задоволені позовних вимог в частині зняття з реєстрації відповідачів, суд виходить з того, що згідно із абз. 2 ст. 7 З.У. «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз З.У. «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідачів не належить до компетенції суду. Крім того, орган реєстрації не було залучено до участі у справі у якості відповідача, а у судовому засіданні представник позивача не надав суду докази, що відповідний орган реєстрації відмовив позивачу у задоволені його заяви про зняття з реєстрації відповідачів. З підстав зазначених вище, суд відмовляє повністю у задоволені зустрічного позову, та вважає обставини, на які посилались відповідачі не доведеними. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст. 88 ЦПК України, На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial