Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] до [PERSON] з позовом про виселення. В обґрунтування позову вказала, що вона є приватним власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач за рішенням суду від 19 березня 2014 року був визнаний таким, що втратив права користування вказаним житловим будинком. Рішення суду виконане відповідач виписався з будинку, але відмовляється добровільно висилитися з нього. Позивачка, з метою захисту порушеного права, на підставі ст.ст. 316-319 ,358,383,391 ЦК України, прохає суд задовольнити її позов. В судовому засіданні Позивачка підтримала свій позов та пояснила, що через те, що відповідач відмовляється добровільно висилитися з будинку, що є її власністю, вона позбавлена права повернутися в свій будинок та проживати в ньому разом з донькою та онуками. Вона має чоловіка, з яким шлюб зареєстрований і відповідач, як колишній її чоловік, позбавляє її права повернутися в будинок, через що вона змушена проживати разом з чоловіком у найманій квартирі в м. Першотравенськ. Відповідач позов не визнав, вважає, що він має право на проживання у спірному будинку, через те, що там проживає його донька та онуки, а він допомагає їм та веде господарство і обробляє присадибну ділянку. Відповідач підтвердив, що він вже з будинку, який належить Позивачці, виписаний, прописався у будинок [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності. Прохає у задоволенні позову відмовити. Свідок, допитаний в судовому засіданні донька Позивачки та Відповідача - [PERSON] пояснила, що вона проживає у будинку разом з двома дітьми три роки. Батько хоч і не прописаний, але продовжує проживати в будинку. Підтвердила, що будинок [ADDRESS], в якому зараз прописаний відповідач, належить йому на праві приватної власності. Запевнила суд, що вказаний будинок придатний для проживання. Підтвердила, що право позивачки, через не бажання відповідача покинути будинок, дійсно порушуються, Позивачка позбавлена можливості спілкуватися з нею та онуками. Відповідач забороняє їм зустрічатися. Вважає, що після виселення відповідача вони проживатимуть всі разом. Вислухавши позивачку, відповідача, свідка вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 02 лютого 2005 року, що підтверджується рішенням Петропавлівського районного суду. Житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачці, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний № 19744889 від 22.10.2007 року. Право власності за Позивачкою зареєстроване у Павлоградському МБТІ 22.10.2007 року. В будинку [ADDRESS] з 11.01.1989 року зареєстрована Позивачка, що підтверджується відміткою у її паспорті. Як встановлено в судовому засіданні Позивачка проживає без реєстрації в [ADDRESS]. Відповідач проживає у вказаному будинку без реєстрації з 27.08.2013 року, з 21.03.2014 року він зареєстрований у [ADDRESS], що підтверджується відмітками у його паспорті. Право користування вказаним житловим будинком Відповідач втратив на підставі рішення Петропавлівського районного суду від 19 березня 2014 року. ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачеві, на праві приватної власності, належить житловий будинок [ADDRESS], в якому зараз він прописаний, будинок придатний для проживання, даний факт встановлений в судовому засіданні, відповідач з цим погодився . ч.1 ст. 61 ЦПК України вказує, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач добровільно не висиляється з будинку, продовжує проживати в ньому без реєстрації при цьому має своє житло придатне до проживання, чим порушує право власника будинку - Позивачки, на користування та розпорядження належним їй нерухомим майном, та на повернення у вказаний будинок та проживання в ньому разом з донькою та онуками. Право Позивачки підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимогами усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач своїми діями та проживанням у належному позивачці домоволодінні перешкоджає їй у реалізації її прав на користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно зі статтею 157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідно судовій сбір в сумі 246,30 гривень стягнути з відповідачки на користь позивачки. На підставі ст.ст. 316,317,319,383,391 ЦК України, ст. 150,155 ЖК України ,ст.ст. 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved