Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, а саме просить визнати дійсним, укладений 07 листопада 2019 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що в 07 листопада 2019 року вона придбала житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , про що в присутності свідків з [PERSON] , яка продала їй вищезгаданий житловий будинок, було складено та підписано письмову розписку про передачу грошей в сумі 15000 грн. Позивачка вирішила оформити своє право власності на придбаний нею житловий будинок, але виявилось, що такий документ у відповідачки [PERSON] на житловий будинок відсутній. Право власності на спірний житловий будинок ні за ким не зареєстровано, в по господарській книзі сільської ради особовий рахунок на житловий будинок відкритий на відповідачку, вона зазначена головою домогосподарства, фактично відповідачка є володільцем спірного житлового будинку, відповідачка продала свій житловий будинок, з відповідачкою вони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовим доказом розпискою відповідачки [PERSON] , [PERSON] передала відповідачці кошти за проданий житловий будинок, але остання ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. За таких обставин позивачка звернулась до суду. Позивачка належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідачка належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала повністю. Представник третьої особи у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом по справі встановлено, що позивачка народилася [INFO] уродженка с. Стопилка Корюківського району Чернігівської області, проживає і є зареєстрованою в с. Сядрине Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 10 червня 1996 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. Восени 2019 року вирішила придбати житловий будинок, який знаходиться за адресом: [ADDRESS] . Як пояснила їй відповідачка [PERSON] даний житловий будинок належить їй, у неї є всі документи на дану садибу, в підтвердження належності садиби відповідачка надала Витяг з погосподарської книги №02-23/290 від 13.05.2019 року виданий Охрамієвицькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області, з якого вбачається, що відповідачка [PERSON] є головою домогосподарства - [ADDRESS] , а також відповідачка надала рішення 2 сесії 22 скликання Охрамієвицької сільської ради Корюківського району Чернігівської області від 15.03.95 року про передачу їй безкоштовно у приватну власність земельної ділянки. З відповідачкою [PERSON] вони домовились, що позивачка купує у неї спірний житловий будинок за узгоджену між ними ціну і після передачі коштів за житловий будинок позивачка буде його власником. 07 листопада 2019 року позивачка передала відповідачці [PERSON] кошти в розмірі 15000 грн. за належний їй житловий будинок, а відповідачка [PERSON] передала їй свій житловий будинок та ключі від нього, але дану угоду вони у нотаріально не посвідчили за відсутності у відповідачки [PERSON] технічної документації на належний їй житловий будинок. Відповідачка [PERSON] в день передачі позивачкою їй коштів за житловий будинок, а саме, 07 листопада 2019 року, написала власноруч розписку про отримання від позивачки коштів у сумі 15000 грн. за належний їй житловий будинок та про продаж позивачці даного будинку за вказану суму, а також надала позивачці копії свого паспорта громадянина України та картку ФОП. З 07 листопада 2019 року позивачка користується спірним житловим будинком, обробляє присадибну ділянку, але право власності вона на нього не зареєструвала, оскільки вважала, що вона і так є власником спірного житлового будинку, бо вона його придбала. Позивачка вирішила оформити своє право власності на придбаний нею житловий будинок, тому звернулась до відповідачки [PERSON] з проханням посприяти їй у вирішенні даного питання та надати їй правовстановлюючі документи на житловий будинок, але виявилось, що такий документ у відповідачки [PERSON] на житловий будинок відсутній. Для вирішення питання права власності на куплений нею житловий будинок позивачка зверталась до Охрамієвицької сільської ради Чернігівської області, просила рішенням виконкому визнати її право власності на придбаний житловий будинок, але в сільській раді її проінформували, що питання права власності на куплений нею житловий будинок не можливо вирішити шляхом винесення відповідного рішення, бо реєстраційна служба не реєструє право власності на житлові будинки на підставі таких рішень. Відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. За вищевикладених обставин позивачка вимушена звернутись з даним позовом до суду для вирішення питання власності придбаного нею житлового будинку. Спірний будинок був побудований у 70-х роках минулого століття, коли питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року №850241, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, підставами виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування громадянином житлового будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачалося обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Право власності на спірний житловий будинок ні за ким не зареєстровано, в по господарській книзі сільської ради особовий рахунок на житловий будинок відкритий на відповідачку, вона зазначена головою домогосподарства, фактично відповідачка є володільцем спірного житлового будинку, відповідачка продала позивачці свій житловий будинок, з відповідачкою вони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовим доказом розпискою відповідачки [PERSON] , позивачка передала відповідачці кошти за проданий житловий будинок, але остання ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, тому є всі підстави для визнання такого договору дійсним. Згідно Витягу з погосподарської книги №02-23/290 від 13.05.2019 року виданий Охрамієвицькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області, відповідачка [PERSON] є головою домогосподарства - [ADDRESS] , спірний житловий будинок побудований у 1975 році, житлова площа будинку становить 35 м.кв., загальна площа 50 м.кв., надвірні будівлі відсутні. Вартість спірної садиби згідно розписки становить 15000,00 грн., що і є ціною позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачкою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved