Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

До суду звернулися позивачі з вказаним позовом, в якому просять: визнати за ними право власності на нерухоме майно, яке було самочинно побудовано, а саме: за [PERSON] - на приміщення 1-1 коридору площею 11,2м?, приміщення 1-2 котельні площею 8,4м?, приміщення 1-3 санвузлу площею 10,3м?, приміщення 1-4 кухні площею 15,4м?, приміщення 1-5 житлової кімнати площею 18,8м?; [PERSON] - приміщення 1-13 коридору площею 6,6м?, приміщення 1-14 санвузлу площею 9,1м?; які прибудовані до житлового будинку, що знаходиться в місті Коростишеві Житомирської області по вулиці М. Рильського (колишня 40 років Жовтня) №42. В обґрунтування позову вказують, що їм на праві часткової власності належить домоволодіння та земельна ділянка, які знаходяться в місті Коростишеві по вулиці М. Рильського, 42, а саме: [PERSON] належить 54/100 житлового будинку та господарських будівель і земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та рішення Коростишівського районного суду від 26.02.2015, а [PERSON] - відповідно 46/100. 10.11.2015 між сторонами було укладено договір про поділ земельної ділянки, у подальшому поділено на дві окремі земельні ділянки. Також між сторонами фактично поділено житловий будинок. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] було добудовано приміщення 1-1, приміщення 1-2, приміщення 1-3, приміщення 1-4, приміщення 1-5, а [PERSON] - приміщення 1-13, приміщення 1-14. Вищевказане будівництво було здійснено самочинно без попереднього отримання позивачами відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без затвердженого проекту будівництва. Вказане будівництво не порушує права інших осіб. Позивачами отримано позитивний висновок Коростишівського РС Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області. У письмових запереченнях на позов, які подані до канцелярії суду, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки проект будівництва не затверджувався у встановленому законом порядку, позивачі не зверталися до Департаменту інспекції ДАБК з декларацією, до відділу архітектури Коростишівської райдержадміністрації для видачі довідки відповідності місця розташування обєкта будівництва. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивачі попередньо зверталися до органу, що займається питанням узаконення будівництва, однак чинним законодавством не передбачено процедуру у позасудовому порядку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що інший позивач самовільно зніс веранду, лише два її вікна виходять на її земельну ділянку. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала, у подальшому надано до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши докази у їх сукупності, не приймає визнання позову відповідачем та приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 54/100 та 46/100 належала земельна ділянка за адресою: Житомирська область, місто Коростишів, вулиця М. Рильського, 42. У подальшому 10.11.2015 між ними було укладено договір про поділ земельної ділянки, та здійснено розподіл земельної ділянки. Позивач [PERSON] вказує, що ним було збудовано приміщення 1-1 коридору площею 11,2 м?, приміщення 1-2 котельні площею 8,4м?, приміщення 1-3 санвузлу площею 10,3м?, приміщення 1-4 кухні площею 15,4м?, приміщення 1-5 житлової кімнати площею 18,8м?, а позивач [PERSON] - приміщення 1-13 коридору площею 6,6м?, примішення 1-14 санвузлу площею 9,1м?. Згідно з правилами статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (реконструкція) обєкта повинна здійснюватися відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів і правил на підставі затвердженого проекту. Судом не встановлено, що проект реконструкції будинку на земельній ділянці за адресою: Житомирська область, місто Коростишів, вулиця М. Рильського, 42, затверджувався у встановленому законом порядку. У п.п. 9 та 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва ) » від 30 березня 2012 року №6 роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону №2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. 18.04.2017 позивачі звернулися до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю з заявою щодо прийняття в експлуатацію самочинно добудованого обєкта, а саме: добудови до житлового будинку, збудованого у 2016 році, за адресою: вулиця М. Рильського, 42, місто Коростишів, Житомирська область. Однак їм було відмовлено листом за вих. №08-10/040/17 від 19.04.2017, оскільки Порядком №461 від 13.04.2011 не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих обєктів, тому такі обєкти приймаються в експлуатацію у випадку визнання права власності на них у судовому порядку /а.с.43/. З урахуванням положення ч. 7 ст. 376 ЦК України та відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову визнається за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, при якому не порушуються права інших осіб. Позивачами надано висновок експертного будівельно-технічного дослідження №498/03-2017 від 13.03.2017 /а.с.19-35/, довідку, видану Коростишівським РС Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області за вих. №161 від 15.03.2017 /а.с.18/, повідомлення Коростишівської міської ради від 12.03.2017. На розгляд при дослідженні були поставлені питання щодо відповідності якості будівельних робіт з будівництва самочинної прибудови державним будівельним нормам та чи придатна ця прибудова до експлуатації. Особа, яка здійснювала дослідження, дійшла висновку, що самочинно збудовані прибудови до житлового будинку №42 по вулиці М. Рильського у місті Коростишеві Житомирської області не впливають негативно на технічний стан поруч розташованих будівель та не перешкоджає в користуванні суміжним землекористувачам (власникам), а також придатні для подальшої експлуатації. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до копії технічного паспорту самочинно збудовані обєкти 2015 року будівництва, на цей час земельна ділянка перебувала у спільній частковій власності. Суду не було надано доказів, що кожний з позивачів здійснили будівництво відповідних обєктів саме за власний рахунок. Також відповідно до висновку дослідження самочинні добудови містять два приміщення санвузлу (№1-3, №1-14) /а.с.22/, каналізація здійснена в зовнішню мережу, труби поліетиленові /а.с.25,зворот/, в одній прибудові (літ. «А?») каналізація наявна, а в іншій прибудові (літ. «а?») каналізація місцева (вигрібна) яма. Тобто облаштування системи каналізації у першій прибудові (літ. «А?») не деталізовано, а інформації щодо облаштування іншої не надано, що не дає можливості суду встановити відповідність прибудов санітарним та екологічним нормам. Суд погоджується з твердженнями представника відповідача, викладеними у письмових запереченнях на позовну заяву, що на час самочинного будівництва та звернення до суду з позовом позивачі не зверталися до відповідного органу з приводу узаконення будівництва. Позивачі вказують, що їм на праві спільної часткової власності належить вказаний житловий будинок, проте належних та допустимих доказів цього суду не надано. Прийняття в експлуатацію вказаних об'єктів нерухомості має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року №79, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 року за № 547/26992. У разі незгоди з діями та рішеннями такого органу при розгляді питання про прийняття прибудови в експлуатацію, позивач не позбавлений можливості оскаржити їх у передбаченому законом порядку. Право на захист цивільного права та право на позов відповідно до приписів статті 15 Цивільного України, виникає лише в разі його порушення. Факт порушення права, згідно з приписами ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, має довести особа, яка звертається з позовом. Судом не встановлено порушення прав позивачів та підстав для визнання за ними права власності на відповідні самочинні добудови.

Outcome: dismissed