Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Заявник 11 серпня 2020 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви зазначила, що вона закінчила навчання у міському професійно-технічному училище Запорізького м`ясокомбінату, у зв`язку з чим їй було видано атестат № [NUMBER] , в якому помилково вказано її по батькові « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». У зв`язку з зазначеною помилкою до її страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 2077 року по 28 липня 1978 року та 28 травня 2020 року рішенням Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області їй було відмовлено у призначені пенсії. Крім того, зазначила, що у зв`язку з тим, що вона уклала шлюб з [PERSON] її прізвище було змінено з « [PERSON] на « [PERSON] ». Просить суд встановити факт належності їй Атестату № 1043 виданий 28 липня 1978 року про навчання з 01 вересня 1977 року по 31 липня 1978 року у міському професійно-технічному училищі Запорізького м`ясокомбінату. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12 серпня 2020 року цивільну справу призначено до розгляду. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2020 року цивільну справу залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14 вересня 2020 року цивільну справу призначено до розгляду. Заявник, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи представник Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення заяви не запречував. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно копії атестата № 1043 виданого 28 липня 1978 року міським професійно-технічним училищем Запорізького м`ясокомбінату, зазначений атестат видано на ім`я « [PERSON] » про навчання з 01 вересня 1977 року по 31 липня 1978 року у міському професійно-технічному училищі Запорізького м`ясокомбінату. Згідно копії рішення № 2144 від 28 травня 2020 року, ухваленого Селидовським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області, [PERSON] було відмовлено у призначені пенсії, оскільки було встановлено невідповідність по батькові заявника в атестаті виданому 28 липня 1978 року, а саме зазначено по батькові « [PERSON] », тоді як відповідно паспорта по батькові заявника зазначено « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 09 серпня 1980 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та прізвище після укладення шлюбу дружини стало « [PERSON] ». Трудова книжка видана 05 лютого 2001 року на ім`я [PERSON] , [INFO] . Паспорт серії [NUMBER] виданий 18 жовтня 2002 року Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області на ім`я [PERSON] . Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його оскарження, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пленум Верховного Суду України п.12 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 зазначає, що відповідно до ст. ст. 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 274 ЦК України обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Цивільним Кодексом України, Конституцією України та іншими законами України можливе лише у випадках передбачених ними. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що при заповненні атестата № 1043, виданого 28 липня 1978 року, було допущено описку, а саме по батькові заявника українською мовою зазначено « [PERSON] », коли відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] виданого 18 жовтня 2002 року Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області по батькові заявника українською мовою зазначено « [PERSON] ». Юридичний факт щодо належності правовстановлюючого документу має місце та доведений з боку заявника належними документами, а підтвердження його наявності має значення для створення умов здійснення заявником особистих немайнових та майнових прав, що відповідає положенням ст. 293 ЦПК України. При цьому, в межах даного судового розгляду спору про право немає, тому встановлення даного факту має значення тільки для заявника для призначення пенсії. Таким чином, враховуючи визначені правові положення, на основі аналізу доказів у даному провадженні в їх сукупності, суд вважає подану заяву обґрунтованою, в зв`язку з чим подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved