Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про визнання втрати права користування жилим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності. Позов мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] м. Тульчин Вінницька область, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.1991. В даному будинку зареєстрований син позивача [PERSON], проте в ньому не проживає з 01.09.2014, так як створив свою сім'ю та проживає разом з нею у іншому будинку за адресою: вул. [ADDRESS]. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації, посилаючись на те, що його за місцем проживання не зареєструють. На даний час у позивача важке матеріальне становище, та відповідно до її доходів вона має право на отримання субсидії, проте через реєстрацію відповідача в її будинку, вона немає змоги її офоримити. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить суд визнати [PERSON] особою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, у якій на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити та справу розглянути у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник Тульчинської міської ради у судове засідання не з'явився, міська рада надала до суду заяву, у якій просить розглянути справу без участі представника, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] м. Тульчин Вінницька область, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31.10.1991 (а.с.5-6). Факт права власності позивача на даний житловий будинок також підтверджується копією Домової книги (а.с.7-8). Згідно довідки від 06.09.2018, виданої головою квартального комітету Тульчинської мыської ради Вінницької області Косенко Л.В., встановлено, що [PERSON], дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] 01.09.2014 по даний час (а.с.9). Статтями 13, 41 Конституції України, закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Згідно ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право на захист особа здійснює на свій розсуд. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Також, згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов'язані зареєструвати місце свого проживання. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник має право на судовий захист свого права власності та на підставі ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ст. 71 ЖК України, визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, суд вважає, що є підстави для визнання його особою, що втратив право користування жилим приміщенням, так як він тривалий час, понад шість місяців, у ньому не проживає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved