Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, згідно якої просить усунути їй перешкоди у здійснені нею права користування та розпорядження власністю - житловим будинком № [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з будинку, вказуючи, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 1996 року. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 28.08.2000 року належить житловий будинок № [ADDRESS]. Вважає вказаний будинок своєю особистою власністю, тому що вона до шлюбу з відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом була власником квартири, яку продала, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, а на отриманні кошти від продажу квартири придбала спірний житловий будинок. В зазначеному будинку зареєстровані вона як власник будинку та її донька [PERSON] Відповідач зареєстрований за іншою адресою, він знав, що будинок придбаний за її гроші, тому не наполягав на його реєстрації в її будинку. 28.07.2015 року вона розірвала шлюб з відповідачем в установленому законом порядку. Після розірвання шлюбу вона попросила відповідача виїхати з її будинку, оскільки спільне проживання в одному будинку після розірвання шлюбу було неможливим. Зазначає, що відповідач постійно провокує скандал між ними, погрожує її життю, ображає нецензурною лайкою, провокує бійки, приводить в будинок незнайомих їй жінок, вони розпивають спиртні напої. На її зауваження відповідач погрожує їй фізичним та психічним насиллям, неодноразово погрожував підпалити будинок та виганяє її з власного будинку. З цього приводу вона неодноразово зверталася з заявою та скаргами на неправомірні дії відповідача до правоохоронних органів та до голови квартального комітету, але до відповідача не було застосоване ніякого покарання. Відповідач не несе ніяких матеріальних витрат на утримання будинку та сплати комунальних послуг, всі утримання та сплати комунальних послуг вона здійснює за свої власні кошти. Відповідач відмовляється в добровільному порядку виселятися з її будинку, тому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження особистою власністю - житловим будинком № [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з зазначеного будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, вказала, що будинок № [ADDRESS] є її особистою власністю, оскільки будинок придбаний за її особисті кошти. Пояснила, що вона отримала у спадщину квартиру, а за кошти від її продажу вона придбала спірний будинок. Пояснила, що квартиру вони продали пізніше, ніж придбали будинок, оскільки колишній власник спірного будинку чекала доки вони не продадуть квартиру. Зазначила, що на той час їх сім'я не мала коштів для придбання будинку взагалі, а тому спірний будинок вони придбали саме за рахунок коштів від продажу квартири. Відповідач [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав та просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку № [ADDRESS] в порядку розподілу спільного майна подружжя. Пояснив, що він дійсно 7.09.1996 року зареєстрував шлюб з [PERSON] 28.07.2015 року шлюб був розірваний. В період шлюбу ними був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що оскільки будинок придбаний в період шлюбу, то згідно діючого законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Вказав, що він дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], оскільки перебував на обліку на отримання житлового приміщення на підприємстві «Донецька опитна станція садівництва». Крім того, житловий будинок за його реєстрацією зруйнований близько 10 років тому. Зазначив, що з часу придбання будинку № [ADDRESS] він постійно проживає в зазначеному будинку, іншого житла не має, на отримання грошової компенсації не згоден, тому вважає, що розділ повинен бути здійснений шляхом визначення часток у спільній сумісній власності, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку № [ADDRESS] в порядку розподілу спільного майна подружжя. Зазначив, що будинок ними був придбаний не за кошти від продажу квартири, як вказує позивач. Так, у них були певні заощадження, а інші кошти вони просили у його батьків. А тому спірний будинок не є особистою власністю позивача і не був придбаний за її особисті кошти. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Cудом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 7.09.1996 року уклали шлюб. Шлюб між ними був розірваний 28.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 59 (а.с.15). Відповідно до договору купівлі - продажу будинку від 28.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М., зареєстрований в реєстрі за № 1541, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS], жилою площею 27,85 кв.м., дерев'яний, обкладений цеглою та критий шифером, розташований на земельній ділянці розміром 560 кв.м., який зазначений в плані літерою А-І-а, що знаходиться в [ADDRESS], з надвірними побудовами та спорудами: Б,б - літня кухня, В - сарай, Г - погріб, Д - уборна, № 3,4 - змощення та водопровід. Відповідно до п.3 договору продаж будинку здійснено за 9 431 гр. (а.с.11). Відповідно до довідки від 17.06.2016 року, виданої головою квартального комітету № 3, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та її донька [PERSON], [INFO] (а.с.56). Згідно акту від 17.06.2017 року, складеного головою квартального комітету, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та її донька [PERSON] Зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], колишній чоловік [PERSON], з яким вона розірвала шлюб в 2015 році, постійно провокує скандал між ними, погрожує її життю, ображає нецензурною лайкою, провокує бійки, приводить в будинок незнайомих їй жінок, розпиває з жінками спиртні напої. На зауваження [PERSON] її колишній чоловік [PERSON] погрожує їй фізичним та психічним насиллям, з будинку в добровільному порядку виселятися не збирається. З цього приводу вона неодноразово зверталася з заявою та скаргами на неправомірні дії до правоохоронних органів (а.с.54-55). Відповідно до висновку та матеріалів ЖЕО № 10003 від 18.06.2016 Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області за повідомленням [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], про те, що її колишній чоловік, [PERSON], [INFO], не бажає йти з її дому, перевіркою встановлено, що колишнє подружжя [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS], мешкають протягом 19 років. Після розірвання шлюбу, в тому числі 18.06.2016 року, [PERSON] приводить до будинку своїх знайомих, що не подобається [PERSON] На підставі матеріалів перевірки був складений висновок про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення (а.с.68). Згідно довідки від 12.07.2016 року, виданої секретарем виконкому Опитненської сільської ради Бахмутського району Донецької області, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно до ст.109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно договору купівлі - продажу квартири від 26.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-618, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї житлової кімнати. Відповідно до п.2 договору квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Артемівською нотаріальною конторою 29.09.1999 року за реєстром № І-4879. Згідно п. 3 даного договору продаж квартири здійснений за 9 800 гр. (а.с.76). Позивач вказує, що будинок № [ADDRESS] був придбаний за кошти від продажу квартири [ADDRESS], вважає його своєю особистою власністю, а тому просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розродження власністю шляхом виселення відповідача. Відповідач, в свою чергу, заперечує проти вказаних позовних вимог та просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку № [ADDRESS] в порядку розподілу спільного майна подружжя. Вказує, що будинок був придбаний в період шлюбу та за кошти, що були заощаджені подружжям, та позичені у його батьків. Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Судом достовірно встановлено, що сторонами, як подружжям, в період шлюбу був придбаний будинок № [ADDRESS], яка відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме та рухоме майно, відповідно до ст. 63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Позивач заперечує проти поділу майна подружжя та вказує, що будинок є її особистою власністю. Пояснила, що будинок був придбаний за кошти від продажу квартири [ADDRESS], що належала їй, а тому вважає його своєю особистою власністю. Разом з тим, як вбачається з договорів купівлі-продажу спірний будинок був придбаний 28.08.2000 року, в той час як квартира [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, була продана нею 26.01.2001 року. Позивач [PERSON] вказує, що дійсно квартиру вона продала пізніше, однак кошти за будинок вони віддали колишньому власнику також пізніше. У них не було коштів для придбання будинку, а тому під час купівлі будинку вони домовилися з власником, що всі кошти сплатять після продажу квартири. Саме так і відбулося. Доказів, які б підтверджували позицію позивача [PERSON], суду не надано та не зазначено про їх існування. Більш того, як вбачається з п.3 договору купівлі-продажу спірного будинку від 28.08.2000 року продажу будинку був здійснений за 9 431 гр., які передані продавцю ([PERSON]) до підписання цього договору. Відповідно до ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, допускається лише за його згодою. Як вбачається з пояснень [PERSON], він не згоден на присудження йому грошової компенсації, вказуючи на те, що в спірному будинку прожив з часу його придбання, іншого житла у нього не має. А тому, на підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та в порядку поділу майна подружжя визнає за кожним із них право власності на 1/2 частину спірного будинку. При цьому суд відмовляє позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення [PERSON]

Outcome: approved