Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що в період часу з 20.06.1989 року по 26.09.1994 року позивач працював у радгоспі «Покровський», а з 14.01.1994 року по 05.07.1996 року у КСП «Покровський». На момент видачі колективному сільськогосподарському підприємстві «Покровський» Троїцького району Луганської області державного акту на право колективної власності на землю у березні 1996 року, позивач залишався його членом та був включений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Покровський» Троїцького району Луганської області, що додається до вищезазначеного державного акту. Однак, до списку членів КСП «Покровський» Троїцького району Луганської області, долученого до технічної документації по паюванню земель колективної власності, [PERSON] з невідомих підстав не був включений, у зв`язку з чим позивачу не було видано сертифікат про право на земельну частку (пай) та не було виділено відповідну земельну ділянку. На даний час, позивач дізнався про порушення свого права на земельну частку (пай), у зв`язку з чим змушений звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за ним, як за колишнім членом колективного сільськогосподарського підприємства «Покровський» Троїцького району Луганської області, право на земельну частку (пай) в розмірі 19.80 ум. кад. га, вартістю 46065,33 грн. в тому числі рілля 12.70 ум. кад. га вартістю 38960,04 грн., пасовища 6.10 ум. кад. га, вартістю 5073,39 грн., та сіножаті 1.0 ум. кад. га вартістю 2031,90 грн., із земель колективної власності на території Троїцької селищної ради Луганської області, на яку позивач має право як член колишнього КСП «Покровський». Зобов`язати Троїцьку селищну раду Луганської області Луганської області виділити у власність [PERSON] , земельну ділянку площею 19,80 ум. кад. га, розташованої на території Троїцької селищної ради Луганської області. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали до суду клопотання з проханням розглянути справу у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання з проханням розглянути справу без її участі, за наявними матеріалами в справі. в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Покровський». У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Стаття 12 Земельного Кодексу України перелічує повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин. Стаття 25 того ж кодексу передбачає, приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. При приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. 04.03.2021 року в судовому засіданні представник позивача та позивач наполягали на задоволені позивних вимог та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача, в судовому засіданні позов не визнала, та заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не був прийнятий до членів колишнього КСП «Покровський». Допитаная в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка працює на посаді начальника відділу земельних відносин виконавчого комітету Троїцької селищної ради Луганської області, суду пояснила, що їй не відомо чому громадянину [PERSON] не було виділено земельну частку пай при паюванні колишнього КСП «Покровський». Також пояснила, що перевіривши документи по колишньому КСП «Покровський», відсутня інформація, що [PERSON] був прийнятий до членів КСП «Покровський». Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 20.06.1989 року по 26.09.1994 року працював у радгоспі «Покровський», а з 14.01.1994 року по 05.07.1996 року у КСП «Покровський». На момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству «Покровський» Троїцького району Луганської області державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ б/н від 11 березня 1996 року, позивач [PERSON] зазначений у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства під № 10, відповідно до додатку 1 до Державного акту. Відповідно до копії списку працюючих у КСП «Покровський» та мешкаючих на території Покровської сільської ради, [PERSON] зазначений під № 10. При цьому, позивача не було включено до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Покровський» Троїцького району Луганської області, долученого до технічної документації по паюванню земель колективної власності, у зв`язку з чим позивачу не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) та не було виділено відповідну земельну ділянку. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Луганській області №547/114-20 від 22.07.2020 року, вбачається, що згідно державного акту на право колективної власності на землю виданого КСП «Покровський» Троїцького району Луганської області серії ЛГ б/н від 11.03.1996 року реєстраційний номер №3180000010 громадянин [PERSON] значиться у додатку громадян членів КСП за №10. На підставі розпорядження Троїцької районної державної адміністрації № 94 від 11.03.1997 року по КСП «Покровський » був затверджений розмір земельної частки (паю) та її вартості станом на 01.07.1995 року в розмірі 19.80 ум. кад. га вартістю 46065,33 грн., в тому числі: рілля 12,70 ум. кад. га вартістю 38960,04 грн., пасовища 6.10 ум. кад. га вартістю 5073,39 грн. та сіножаті 1.0 ум. кад. га вартістю 2031.90 грн. Громадянин [PERSON] відсутній у списку членів КСП «Покровський» Троїцького району Луганської області, доданого до технічної документації по паювання земель колективної власності. За таких обставин, [PERSON] , до розпаювання земель колективної власності був прийнятий до членів колгоспу «Покровський» Троїцького району Луганської області, який було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Покровський» Троїцького району Луганської області, де був його членом на момент передачі землі у колективну власність у 1996 році та видачі 11 березня 1996 року державного акту на право колективної власності колективному сільськогосподарському підприємству «Покровський» Троїцького району Луганської області, у зв`язку з чим позивач набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Враховуючи, що в даний час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка, відповідно до положень ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України, ст. 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути виділена із земель резерву або запасу комунальної власності Троїцької селищної ради Луганської області. При вирішенні питання поновлення строку звернення до суду, суд має виходити з того, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Що збігається з позицією Вищого спеціалізованого суду України викладених в Ухвалі від 27.08.2014 року по справі №6-12823св14 та в ухвалі від 06.08.2014 року № 6-12858св14, в яких вказано, що дане право на земельну частку пай є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Тобто право Позивача на отримання у власність земельної ділянки ним набуто та не втрачено, а тому підпадає під захист першої статті Першого протоколу Конвенції щодо мирного володіння своїм майном. За таких обставини, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial