Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Заявник 16.04.2019 року звернувся до суду із заявою, про встановлення факту належності атестату №1036 від 10.07.1978 року, посвідчення №81/90 від 25.03.1989 року, архівної довідки № 05/2395 від 27.04.2018 року, архівної довідки №01-17/10 від 15.05.2018 року, та архівної довідки №18/3/4097 від 11.07.2018 року, оскільки він позбавлений можливості оформити документи для отримання пенсії у Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Просив встановити факт приналежності [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Гулебі, Кедський район, Аджарська Республіка Грузія, атестату №1036 від 10.07.1978 року, посвідчення №81/90 від 28.09.1986 року, архівних довідок № 05/2395 від 27.04.2018 року, №01-17/10 від 15.05.2018 року та №18/3/4097 від 11.07.2018 року. Заявник, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі. Відповідно до вимог ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Як встановлено судом, у атестаті №1036 від 10.07.1978 року, посвідченні №81/90 від 28.09.1986 року, архівних довідок № 05/2395 від 27.04.2018 року, №01-17/10 від 15.05.2018 року та №18/3/4097 від 11.07.2018 року, допущено помилки та по різному зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника. Згідно із копією паспорту серії [NUMBER] , виданої 28.01.2009 р. Авдіївським МВ ГУМВС України у Донецькій області, прізвище і ім`я заявника вказано українською мовою « [PERSON] », російською мовою « [PERSON] », дата народження зазначено [INFO] у с.Гулебі, Кедський район, Аджарська Республіка Грузія. Атестат №1036 від 10.07.1978 року видано на ім`я російською мовою « [PERSON] ». Посвідчення №81/90 від 25.03.1989 року видане на ім`я російською мовою « [PERSON] ». Архівна довідка № 01-17/10 від 15.05.2018 року видана на ім`я українською мовою « [PERSON] ». У перекладі довідки №05/2395 від 27.04.2018 року з грузинської мови на українську прізвище, ім`я, по батькові заявника зазначено як « [PERSON] ». Архівна довідка №18/3/4097 від 11.07.2018 року видані на ім`я російською мовою « [PERSON] ». З наданих заявником документів вбачається, що прізвище і ім`я заявника російською мовою є « [PERSON] », українською мовою « [PERSON] ». Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його оскарження, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пленум Верховного Суду України п.12 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 зазначає, що відповідно до ст. ст. 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Однією з умов встановлення факту, що має юридичне значення є те, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Разом з тим, заявник разом із заявою про встановлення факту не надав доказів на підтвердження того, що до пред`явлення заяви він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, які посвідчували би такий факт, та йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Крім того, в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 та листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року роз`яснено, що в судовому порядку не можуть бути встановлені факти щодо, зокрема трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг). В обґрунтування заяви заявник зазначав, що встановлення фактів приналежності зазначених документів йому необхідно для зарахування певних періодів трудової діяльності та для визначення розміру пенсії. Виходячи з аналізу ст.ст. 293,294,315,318 ЦПК України, враховуючи роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 та листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Разом з тим, оскільки заявник звернувся до суду із заявою про встановлення фактів приналежності документів у зв`язку із вирішенням питання про зарахування певних періодів трудової діяльності для призначення пенсії, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику його право звернутись до окружного адміністративного суду із позовною заявою до суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсії у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, у разі наявності відповідної відмови суб`єкта владних повноважень.

Outcome: dismissed