Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Ель [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Херсонський морський торговий порт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом відповідача від 17.07.2015 вона була незаконно звільнена з роботи з 18.07.2015 оскільки в цей день перебувала у плановій відпустці з 24.06.2015 по 18.07.2015року включно, та окрім того при звільнення її з роботи за скороченням штату відповідачем не прийняті до уваги її ділові якості, освіта, у порівнянні з іншими працівниками, наявність переваг у залишенні на роботі перед іншими працівниками, що вона є єдиним годувальником у сімї, оскільки донька навчається в університеті за контрактом, а позивач оплачує її навчання, що при скороченні штату адміністрація відповідача мала запропонувати іншу роботу оплата якої мала відповідати, тій яку позивач отримувала до звільнення. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що після отримання повідомлення про звільнення у неї викликало сильне потрясіння, підвищення артеріального тиску, і вона перебувала на лікуванні, у звязку з чим спричинену моральну шкоду оцінює на суму 5000грн. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали позовні вимоги та підтвердили викладені в позові обставини. Представники відповідача не визнали позовні вимоги мотивуючи заперечення тим, що 17.06.2015 на засіданні комісії були вирішені питання про звільнення позивача та ще двох працівників, оскільки працівники яких вирішено залишити працювати мали більш переважне право на залишення на роботі виходячи з ділових та інших якостей. Вища освіта позивача також була прийнята до уваги при цьому враховано що її освіта не має прямого відношення до роботи на посаді тальмана складського господарства, оскільки позивач має спеціальність «суднові силові установки», за фахом не працювала. 07.07.2015 профспілковий орган дав згоду на звільнення позивача у звязку з скороченням штату. Листом від 16.07.2015 на адресу позивача були запропоновані вакансії, однак вона не виявила бажання на пропоновані посади, а з 18.07.2015 наказом відповідача позивач була звільнена, що на думку представників відповідача відповідає Закону України «Про відпустки», а тому позовні вимоги вважають необгрунтованими. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Наказ відповідач від 17.07.2015року про звільнення [PERSON] [PERSON] з 18.07.2015року підлягає визнанню недійсним, а позивач підлягає поновленню на роботі виходячи з того, що відповідно до вимог ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці. Відповідно до наказу відповідача за №237/В від 27.05.2015 позивач перебувала у основній щорічній відпустці з 24.06.2015 по 18.07.2015року, а її звільнення було проведено в день коли позивач ще перебувала у відпустці, що не допускається згідно вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, а тому позовні вимоги щодо поновлення на роботі підлягають задоволенню саме з вказаних обставин. Доводи позивача про допущення відповідачем порушень при її звільненні які полягають в тому, що відповідачем не прийняті до уваги її ділові якості, освіта, у порівнянні з іншими працівниками, наявність переваг у залишенні на роботі перед іншими працівниками, спростовані стороною відповідача та не є підставою для задоволення позовних вимог. Виходячи з того, що за травень та червень 2015року позивач отримала заробітну плату в сумі 9163,81грн., її денний заробіток складає 199,21грн., а тому станом на день поставлення рішення суду на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15139,96грн. Також з відповідача слід стягнути за користь позивача понесені витрати на правову допомогу в сумі 1300грн. згідно доданої копії квитанції. Вимоги щодо стягнення 5000грн. у якості відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню оскільки позивачем не надано достатніх доказів в підтвердження наявності звязку між погіршенням її стану здоровя і повідомленням про її звільнення. Із пояснень позивача в судовому засіданні слідує що вона хворіла і раніше, а тому не має підстав вважати що саме повідомлення про її звільнення, а не наявність і інших факторів, спричинило погіршення її здоровя та необхідність проходження лікування, яке вона проходила.

Outcome: approved