Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

До суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до Військової\~частини [NUMBER] \~про визнання\~неправомірним та\~скасування п.\~6\~протоколу №\~56\~від 30 вересня 2019\~року засідання\~житлової комісії\~в/ч\~ [NUMBER] ,\~наказу командира\~в/ч\~ [NUMBER] \~від 30 вересня 2019\~року №\~450,\~визнання права\~перебування [PERSON] \~зі складом\~сім`ї в\~списках осіб,\~що перебувають\~на загальній\~черзі потребуючих\~поліпшення житлових\~умов. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Безушко О.І. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності та у відсутності його довірителя, позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився повторно. 12 жовтня 2020 року судом отримано клопотання № 371/904 від 01 жовтня 2020 року командира Військової частини [NUMBER] [PERSON] , у якому просить відкласти розгляд справи у зв`язку із карантинними заходами, запровадженими на території України. На думку суду, вищезгадане клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи є необґрунтованим з огляду на таке. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 по 31 жовтня 2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 «Про встановлення карантину з мезгою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено з 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України визначено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відтак, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Вказане також відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19. Враховуючи клопотаннями відповідача - Військової частини [NUMBER] про відкладення розгляду справи 1 липня 2020 року, 06 серпня 2020 року, 03 вересня 2020 року, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача Військової частини [NUMBER] . Окрім того враховано, що 12 травня 2020 року судом отримано відзив на позовну заяву від 05 травня 2019 року № 371/370 командира військової частини [NUMBER] [PERSON] про відмову у задоволенні позову. Взявши до уваги усні та письмові пояснення сторін, дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке. [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] м. Броди Львівської області. Його вислуга на військовій службі становить понад 25 років. Постійним житлом за час служби він не забезпечувався. З 16 квітня 1996 року [PERSON] був зарахований на квартирний облік при військовій частині [NUMBER] для одержання житла на загальну чергу зі складом сім`ї 4 (чотири) особи та в списки осіб, що забезпечуються житлом першочергово. 19 грудня 2012 року [PERSON] був виключений зі списків особового складу військової частини [NUMBER] в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за підпунктом «а» частини 6 (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». В 2014 році [PERSON] був призваний на військову службу Бродівським ОРВК Львівської області та згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] з 26 березня 2014 року зарахований до списків особового складу частини. В період з 28 квітня 2014 року по 30 травня 2014 року та з 02 серпня 2014 року по 04 вересня 2014 року та з 04 жовтня 2014 року по 04 листопада 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій. Нагороджений орденом Богдана Хмельницького 3 ступеня. 20 березня 2015 року [PERSON] був виключений зі списків особового складу військової частини пп [NUMBER] в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (демобілізацію) за пунктом 4 Указу Президента від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію». 30 вересня 2019 року протоколом № 56 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] вирішено зняти з квартирного обліку майора запасу [PERSON] зі складом сім`ї ( чотири ) особи та виключити зі списків осіб, що перебувають на загальній черзі потребуючих поліпшення житлових умов при в/ч [NUMBER] з 16 квітня 1996 року та першочерговій черзі (ЛПС,УБД), згідно п. 3 ст. 40 Житлового кодексу України, п. 3 ст. 26 Правил обліку громадян.., ст. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081. Причиною зняття з квартирного обліку вказано звільнення з військової служби у запас за підпунктом «а» частини 6 (закінчення строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в 2010 році. Вказаний протокол затверджений наказом командира Військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 вересня 2019 року № 450. Позивач зазначає, що виносячи оскаржуване рішення, житлова комісія військової частини керувалася тим, що законодавцем відповідно до положень п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено підстави, за наявності яких звільнені військовослужбовці мають право залишатися на квартирному обліку, натомість звільнені в запас в зв`язку з закінченням строку контракту до цього переліку не входять. Оскільки в 2012 році він був звільнений в запас в зв`язку з закінченням строку контракту, то повинен бути знятий з квартирного обліку за місцем служби. Відповідачем взагалі не був взяти до уваги факт призову на військову службу у особливий період та проходження служби в 2014-15 роках. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою, відповідно до закону. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями регулюються статтею 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 1 зазначеної статті військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання, або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Крім того, як зазначено у п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років надається житло для постійного проживання. Окрім того, стаття 37 Житлового Кодексу регламентує, що облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію. Застосування даної статті дає змогу зробити висновок, що військовослужбовці у разі звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту набувають право залишатися на житловому обліку при наявності вислуги років, що дає право на пенсійне забезпечення. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і гарантується принцип верховенства права. Тому [PERSON] як військовослужбовець, який має вислугу понад 23 роки, має право на забезпечення житлом від держави, в тому числі в першочерговому порядку і не реалізував своє житлове право, передбачене ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не із своєї вини. За загально встановленими принципами теорії права та існуючою практикою набуте суб`єктивне право, навіть своєчасно не реалізоване, не може бути втрачено. Верховний Суд, розглянувши аналогічну справу № 359/2295/17, 25 березня 2019 року виклав правову позицію, в якій наголосив, що коли військовослужбовець має вислугу більше 20 років, він не може бути знятий з квартирного обліку з даних підстав. За таких обставин рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] , яким вирішено зняти з квартирного обліку майора запасу [PERSON] зі складом сім`ї чотири особи та виключений зі списків осіб, що перебувають на загальній черзі потребуючих поліпшення житлових умов при в/ч [NUMBER] (протокол № 56 від 30 вересня 2019 року) та п. 1 наказу командира Військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 вересня 2019 року № 450 підлягають скасуванню.

Outcome: approved