Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначає, що між нею та банком 07.02.2014 року укладено договір-заяву № 300131/7748/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» відповідно до умов якого позивач розмістила вклад, а Банк в свою чергу прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 150 000 грн. на строк з 07 лютого 2014 року по 12 лютого 2015 року у порядку та на умовах визначених в договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків. Після закінчення строку, незважаючи на звернення, банк не повернув депозитні кошти, посилаючись на відсутність грошових коштів. Просить стягнути з відповідача 150 000, 00 грн. - тіло депозиту, 15 781, 50 грн. - відсотки, 2872,60 грн. 3 % річних та 44 415, 00 грн. інфляційних втрат. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула про слухання справи повідомлялась належним чином. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не прибув, на адресу суду надіслав заперечення, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки діючим законодавством заборонено задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зазначений позивачем спосіб, а також зазначає, що відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено окремий порядок заявлення кредиторами власних вимог до банку, в який було введено тимчасову адміністрацію. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 20.08.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір-заява № 300131/7748/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» відповідно до умов якого позивач розмістила вклад, а Банк в свою чергу прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 150 000 грн. на строк з 07 лютого 2014 року по 12 лютого 2015 року у порядку та на умовах визначених в договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків. Відповідно до п. 2 Договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку визначеного п. 1 цього Договору-заяви банк нараховує та виплачує Вкладникові проценти за ставкою 21.60 % річних. Нараховані проценти зараховувалися позивачу на рахунок відкритий у банку № 2638.0.206539.001. Сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет договору, строки дії договору, права, обов'язки та відповідальність сторін.. Після закінчення строку депозитні кошти в розмірі 150 000 грн. та нараховані відсотки в розмірі 15 781, 50 грн. не були виплачені відповідачем позивачеві. Таким чином, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує належним чином, що підтверджується випискою з особового рахунку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року розглянув справу № 6-140 цс 13, предметом якої був спір про стягнення з банку на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту). При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути 3 % річних та інфляційні втрати. Вказані суми банківського вкладу та процентів станом на день розгляду справи відповідачем позивачеві не сплачені. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договором не було передбачено відшкодування моральної шкоди. Суд погоджується з розрахунками наданими позивачем, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 150 000, 00 грн. - тіло депозиту, 15 781, 50 грн. - відсотки, 2872,60 грн. 3 % річних та 44 415, 00 грн. інфляційних втрат, всього на суму 213 069 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір на користь держави в розмірі 2 130 грн. 69 коп.

Outcome: approved