Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої малолітній особі [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09.10.2017 р. №538 «Про надання дозволу гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу» відповідачам був наданий дозвіл від імені малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , укласти договір купівлі-продажу належної малолітній дочці частки в квартирі [ADDRESS] та зобов`язано гр. [PERSON] та гр. [PERSON] придбати на ім`я малолітньої дочки [PERSON] в цілому будинок [ADDRESS] . На підтвердження вони повинні були подати протягом трьох місяців у відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради документ, який підтверджує забезпечення власністю малолітньої [PERSON] . Проте, квартиру [ADDRESS] було продано, а зазначений житловий будинок на ім`я малолітнього придбаний не був і малолітня у власність нерухомості не набула. Неодноразово позивачем було скеровано відповідачам листи про виконання вимог розпорядження, однак такі залишились без реагування. У зв`язку із наведеним, позивач просить стягнути із відповідачів матеріальну, виходячи з того, що належна малолітній [PERSON] частка в розмірі Ѕ в квартирі [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу становить у розмірі 755990 гривень. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2020 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Представником відповідачів подано суду письмові пояснення, у яких відповідачі заперечують позовні вимоги та вказують, що придбати будинок [ADDRESS] у них не було можливості як і не було попередніх домовленостей із власниками такого будинку, а тому таке зобов`язання із сторони позивача не є обґрунтованим. Крім цього, вказали, що позивачем пропущено строк позовної давності, який просять застосувати. Позивачем подано суду письмові заперечення на пояснення відповідачів та заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, у яких вказано, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки розпорядження №538 було видано 09.10.2017 року, п.4 зобов`язано відповідачів подати протягом трьох місяців у відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради документ, що підтверджує забезпечення власністю малолітньої [PERSON] . Відтак, строк виконання розпорядження - 09.01.2018 року, з якого і почався перебіг позовної давності. Із зазначеним позовом позивач звернувся до суду 16.10.2020 року. Крім цього, вказано, що порушення прав малолітньої [PERSON] на даний час триває, а також, що за захистом порушених прав малолітньої [PERSON] позивач звертався із позовом до суду 21.03.2019 р., у якому рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.09.2020 р. відмовлено. Просить позов задовольнити. 27 квітня 2021 року представником відповідачів подано суду заяву про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/1931/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження від 09.10.2017 року №538 в частині зобов`язання [PERSON] та [PERSON] придбати на ім`я малолітньої [PERSON] , [INFO] будинку [ADDRESS] . Відповідно до п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Суд, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки розгляд даної справи є об`єктивно можливим до вирішення справи №462/1931/21, так як рішення суду у справі про скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09.10.2017 року №538 в частині зобов`язання [PERSON] та [PERSON] придбати на ім`я малолітньої [PERSON] , [INFO] будинку [ADDRESS] не впливає на розгляд справи щодо порушення житлових та майнових прав малолітньої [PERSON] шляхом продажу належної їй на праві власності частки в квартирі та не придбання з набуттям нею права власності іншого житла. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав та мотивів наведених у позові із врахування також поданих заперечень на письмові пояснення представника відповідачів, просила позов задовольнити. Суд, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів та їх представника, які у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про можливість, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.03.1992 р. /свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] - а.с.9/, від даного шлюбу народилася [PERSON] , [INFO] /свідоцтво про народження серії [NUMBER] -а.с.10/ Відповідно до ч. 1 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Частиною 6 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно договору дарування квартири від 21.01.2015 року №23 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2015 № 32516595 - 1/2 частка квартири [ADDRESS] належала малолітній [PERSON] , [INFO] . Загальна площа даної квартири становить 191,4 кв.м. Загальна вартість дарованої квартири оцінена у 1 651 137 грн. Договір дарування було укладено [PERSON] на користь своїх доньок [PERSON] та [PERSON] , за згодою чоловіка дарувальника - [PERSON] /а.с.11-12, 13/. Частиною 2 ст. 177 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: - укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; - видавати письмові зобов`язання від імені дитини; - відмовлятися від майнових прав дитини. Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Як встановлено судом, 26.09.2017 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради із заявами про надання дозволу на вчинення правочину щодо продажу майна, належного малолітній [PERSON] , а саме належної їй на праві власності 1/2 частки квартири [ADDRESS] /а.с.4,5/. Згідно ч. 4 ст. 177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантуванні збереження права дитини на житло. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівсьої міської ради від 09.10.2017р № 538 «Про надання дозволу гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу» відповідачам був наданий дозвіл від імені малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , укласти договір купівлі-продажу належної їй 1/2 частки у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку із придбанням на ім`я малолітньої [PERSON] в цілому будинку [ADDRESS] . Пунктом 2 даного розпорядження зобов`язано відповідачів у встановленому законом порядку придбати на ім`я малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в цілому будинок [ADDRESS] . Відповідно до п.4 розпорядження відповідачі мали протягом трьох місяців подати у відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради документ, який підтверджує забезпечення власністю малолітньої [PERSON] /а.с.14/. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2017 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які діють від імені їхньої малолітньої доньки [PERSON] як її представники, передали у власність покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири вчинено за 1511980 гривень, які продавці повністю отримали від покупця до підписання даного договору/а.с.18/. Відомості щодо купівлі житла та набуття права власності на таке малолітньою [PERSON] , [INFO] у матеріалах справи відсутні. Як вбачається із матеріалів справи, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради неодноразово зверталася до відповідачів щодо виконання розпорядження від 09.10.2017р № 538 «Про надання дозволу гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу», однак такі листи залишилися без реагування./а.с.15,16,17/. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, із слів [PERSON] , малолітня [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.19/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, житловий будинок загальною площею 245,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та з квітня 2018 р. є предметом іпотеки на виконання договору позики/а.с.90-91/. Частиною 9 статті 177 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані відшкодувати дитині завдану матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак, судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] та [PERSON] своїх обов`язків щодо управління майном малолітньої доньки [PERSON] остання втратила належну їй 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] та в подальшому не набула права власності на інше майно, як було передбачено наданими дозволами позивача, чим порушено житлові та майнові інтереси малолітньої [PERSON] . Суд не приймає до уваги покликання відповідачів та їхнього представника на те, що придбання будинку [ADDRESS] не залежало лише від волі відповідачів та дане житло не могло бути придбане, оскільки не було попередньої домовленості із власником вказаного житла, так як на захист майнових та житлових прав малолітньої [PERSON] відповідачами не було придбано жодного житла для [PERSON] та не повідомлено орган опіки та піклування про набуття останньою права власності на будь-яке інше жито. Також суд приходить до переконання, що позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності для звернення із позовом до суду, виходячи з такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки /ст. 257 ЦК України/. Суд приймає до уваги твердження представника позивача, що строк позовної давності не пропущено, оскільки розпорядження №538 було видано 09.10.2017 року, п.4 зобов`язано відповідачів подати протягом трьох місяців у відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради документ, що підтверджує забезпечення власністю малолітньої [PERSON] . Відтак, строк виконання розпорядження - 09.01.2018 року, з якого і почався перебіг позовної давності. Із зазначеним позовом позивач звернувся до суду 16.10.2020 року. Крім цього, суд враховує, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] було укладено 20.10.2017 року /а.с.18/. Таким чином, невиконання обов`язку, покладеного на батьків малолітньої доньки щодо придбання на її ім`я житла взамін відчуженого, на думку суду, є підставою для застосування вимог ч.9 ст.177 СК України, згідно з якою неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них солідарного обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном, оскільки внаслідок спільних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] спричинено матеріальну шкоду малолітній [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що із відповідачів на користь малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід стягнути солідарно 755990,00 гривень матеріальної шкоди , що складає вартість 1/2 частини від суми продажу квартири [ADDRESS] . Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, із відповідачів слід стягнути порівно судовий збір в дохід держави у розмірі одного відсотка ціни позову, що становить 7559 гривень 90 копійок.

Outcome: approved