Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., про стягнення коштів. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 12.08.2016 року між нею та відповідачем укладено попередній договір, згідно умов якого сторони зобов`язувалися в майбутньому до 01.01.2017 року включно, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Оскільки до 01.01.2017 року договір купівлі-продажу не було укладено, 31.08.2017 року між нею та відповідачем було укладено новий попередній договір, згідно умов якого сторони зобов`язалися в майбутньому до 31.08.2018 року включно, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Згідно п.3 попереднього договору від 31.08.2017 року купівля-продаж квартири повинна бути вчинена на суму, що на день підписання основного договору становитиме 639500 грн., що станом на дату укладення договору за офіційним курсом НБ України становить 25000 дол.США. Також позивач зазначила, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності 12.08.2016 року сплатила продавцю забезпечувальний платіж в розмірі 638500 грн. Відповідач в свою чергу зобов`язався до 31.08.2018 року включно укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири. Однак на час подання позову основний договір між сторонами так і не укладено, при цьому грошові кошти, сплачені нею згідно попереднього договору відповідач не повернув. У позовній заяві позивач пояснила, що на дані правовідносини поширюються положення про аванс, а від так просить стягнути з відповідача 638500 грн., що станом на дату укладення попереднього договору еквівалентно 24960 дол. 90 центів США. 03.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що він не ухилявся від підписання договору, а навпаки, позивач ухилялася від виконання домовленостей та підписання договору. Пояснив, що в серпні 2018 року позивач поводила себе неадекватно, ображала відповідача, постійно змінювала свою позицію, то вимагала повернення коштів, то укладення договору. В результаті чого в серпні 2018 року в кабінеті нотаріуса ЛМНО Дячука О.А. відбулася двостороння зустріч ініційована відповідачем з метою врегулювання суперечки та укладення договору. Однак позивачка відмовилася укладати договір, чим порушила умови договорів та за наслідками п.10 таких втратила право вимагати повернення забезпечувального платежу в сумі 620250 грн. Крім цього, у відзиві вказано, що за період 2016-2018 роки позивач за згодою з відповідачем користувалася квартирою [ADDRESS] шляхом здачі в оренду третім особам, отримувала при цьому щомісячну орендну плату. Однак орендарі не сплачували комунальних платежів, зіпсували стан та вигляд квартири, внаслідок чого відповідач зазнав значних фінансових втрат. Просив у поданому відзиві відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. 17.09.2021 року позивачем скеровано відповідь на відзив, в якому [PERSON] заперечила твердження відповідача про те, що вона ухилялася від підписання основного договору купівлі-продажу квартири. Наголосила, що вона неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням оформити основний договір, на що отримала відмову. Також вказала, що у зв`язку з постійним ухилянням [PERSON] від підписання основного договору в 2019 році вона звернулася до органу досудового розслідування про вчинене [PERSON] кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України. У відповіді на відзив пояснила, що відповідач неправильно трактує норми матеріального права щодо призначення грошових коштів, отриманих від [PERSON] , помилково вважає отримані кошти завдатком, а не авансом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 24.06.2021 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., про стягнення коштів передано за підсудністю на розгляд Франківського районного суду м.Львова. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2021 року справу передано в провадження судді Франківського районного суду м.Львова Гладишевої Х.В. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 23.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 09:00 год. 17.09.2021 року. 17.09.2021 року розгляд справи відкладено на 12.10.2021 року. 12.10.2021 року розгляд справи відкладено на 03.11.2021 року. 03.11.2021 року в судовому засіданні: Представник позивача адвокат Годяк А.І. підтримав позовні вимоги, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Винниченко М.П. в судовому засіданні 03.11.2021 року навели аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, просили в задовеленні позову відмовити та стягнути кошти на правову допомогу. В судовому засіданні третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ЛМНО Дячук О.А. пояснив, що він посвідчував два попередні договори. Підтвердив, що позивач не ухилялася від укладення договору купівлі-продажу, а навпаки, неодноразово зверталася до відповідача із проханням укласти домовлений ними договір купівлі-продажу квартири. Крім цього нотаріус пояснив, що особисто зідзвонювався із відповідачем з пропозицією укласти договір, однак такий укладено не було. 17.11.2021 року в судове засідання учасники справи не з`явилися, від представників позивача та відповідача поступили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. При цьому представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача в поданій заяві просив відмовити в задоволенні позову з покликанням на аргументи, наведені у відзиві та в судовому засіданні 03.11.2021 року. Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №254746063 від 28.04.2021 року квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . Судом встановлено, що 12.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, згідно умов якого сторони зобов`язувалися в майбутньому до 01.01.2017 року включно, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 31.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] укладено новий попередній договір, згідно умов якого сторони зобов`язалися в майбутньому до 31.08.2018 року включно, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Згідно п.3 попереднього договору від 31.08.2017 року купівля-продаж квартири повинна бути вчинена на суму, що на день підписання основного договору становитиме 639500 грн., що станом на дату укладення договору за офіційним курсом НБ України становить 25000 дол.США. Також встановлено, що у відповідності до п.8 попереднього договору, [PERSON] 12.08.2016 року сплатила продавцю відповідачу по справі, забезпечувальний платіж в розмірі 638500 грн., що станом на дату укладення попереднього договору еквівалентно 24960 дол. 90 центів США Як вбачається із листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., від 31.08.2018 року №616/01-16 [PERSON] , продавець за попередній договором, не з`явився, у зв`язку з чим основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не укладався. Згідно п.9 попереднього договору від 12.08.2016 року та п.10 попереднього договору від 31.08.2017 року у випадку відмови продавця від укладення основного договору на умовах, визначених цим договором, покупець вправі відмовитися від виконання цього договору. При цьому сума забезпечувального платежу (згідно з п.8 цього договору) підлягає негайному поверненню покупцю. Норми права,які\~підлягають застосуванню\~при вирішенні\~спору та мотиви їх застосування. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з п.1 ч.2 ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст.655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відносини з укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна регулюються ст.\~635\~ЦК України та параграфом 1 Глави 54 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно положень ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно до ст.\~635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок невстановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору невстановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється відукладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо іншене встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Оскільки з положень ст. 635 ЦК України не вбачається будь-яких обмежень щодо виду або предмету договору, який можуть зобов`язатися укласти сторони у майбутньому на підставі попереднього договору, тому така домовленість може бути досягнута сторонами щодо будь-яких договорів: про відчуження майна (у тому числі нерухомого), надання послуг, виконання робіт, надання майна в найм тощо. Таким чином, попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Тобто, для підтвердження укладення між сторонами попереднього договору, за яким у сторін виникають певні зобов`язання, цей договір має містити в собі предмет та інші істотні умови основного договору, а, також, попередній договір повинен укладатись\~в тій самій формі, в якій повинен укладатись основний договір. Отже, укладений між сторонами попередній договір щодо продажу в майбутньому спірного житлового будинку є нікчемним в силу вимог положень ч.1\~ст.220 ЦК України\~та не породжує ніяких правових наслідків для сторін щодо зобов`язання в майбутньому укласти договір купівлі-продажу, оскільки сторонами не дотримано обов`язкової нотаріальної форми для договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладення якого сторони обумовили в майбутньому. Окрім того, суд звертає увагу сторін на наступне. Відповідно до ст.570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої із сторін, то аванс повертається його власникові. Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом, а не завдатком і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 25.09.2013 року у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12, 20.11.2019 року у справі № 310/3023/16-ц провадження № 61-25543св18. Сторонами по справі не заперечувався факт укладення зазначених вище попередніх договорів та отриманням відповідачем [PERSON] від позивачки [PERSON] з 12.08.2016 року грошових коштів на загальну суму 638500 грн. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що укладені між позивачем та відповідачем договори від 12.08.2016 року та 31.08.2017 року року відповідає вимогам законодавства щодо попереднього договору, у них міститься волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору. У попередньому договорі від 31.08.2017 року міститься вимога про укладення у строк не пізніше 31.08.2018 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Однак основний договір купівлі-продажу, щодо якого укладалися попередні договори між сторонами укладено не було. Як вбачається із правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року № 711/5065/15-ц, «посилання заявника на те, що саме з вини іншої особи сторони не уклали основний договорів, а тому позивачка за первісним позовом втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом,підлягає поверненню особі, яка їх сплатила,незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Відповідно до\~ст. 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. При цьому дана норма не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені\~\~ст.\~193, ч. 4 ст.\~524 ЦК України,\~Законом України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Відповідно до ч. 1 ст. 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2\~ст. 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається зі змісту договору, сторони визначили у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, а тому сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки сторони у попередньому договорі передбачили суму у еквіваленті до долара США, то у відповідача виникло зобов`язання повернути на вимогу позивача кошти у національній валюті - гривні, проте у сумі, визначеній за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу. Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц зазначив, що якщо заборгованість за грошовим зобов`язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18). Отже, на день ухвалення рішення, при визначенні суми до стягнення, суд повинен визначити і врахувати курс долара США та ухвалити рішення про стягнення сум в межах заявлених позовних вимог. Позивач просив стягнути кошти, внесені за попереднім договором в розмірі 685356,42 грн. Такий розрахунок нею було зроблено станом на день подачі позовної заяви 24.05.2021 року із застосування офіційного курсу НБУ долара США до гривні станом на цю дату. Офіційний курс НБУ долара США до гривні станом на 17.11.2021 року становить 26,4133. Дана інформація є загальновідомою, оскільки міститься в мережі інтернет на сайті НБУ (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=17.11.2021&period=daily). Відтак, станом на день ухвалення рішення відповідач мала б повернути позивачу 659299,74 грн. (24960,90*26,4133). Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти, внесені за попереднім договором від 31.08.2017 року у розмірі 659299,74 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову, відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6593,12 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved