Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

До суду звернулося ПАТ «Державний експортно-імпорний банк України» з вказаним позовом, в якому зазначав, що між банком та [PERSON] 11 квітня 2014 року був укладений кредитний договір № 8152667393ГМ/2014-04, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40 % на рік. Відповідно до кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 10766,35 грн., який виник станом на 04 грудня 2015 року та у повернення сплачені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Статтею 553 ЦК України визначає, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем 11 квітня 2014 року було укладено договір № 8152667393ГМ/2014-04 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Державний експортно-імпорний банк України». Відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПАТ «Державний експортно-імпорний банк України». Згідно договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленням ліміту кредитної лінії в 4000 (чотири тис.) грн. зі сплатою відсотків у розмірі 40% річних. Фактично між сторонами виникли кредитні зобовязання і між сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобовязання, строки дії, права, обовязки та відповідальність сторін, а також визначено строк позовної давності. Строк дії платіжної картки було визначено до березня місяця 2017 року. Відповідач не подавав заяви до банку про закриття карткового рахунку. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує належним чином, перестав сплачувати кошти у повернення кредиту, сплати відсотків у терміни визначені графіком погашення, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 04 грудня 2015 року на суму 10766,35 грн., з них: - сума простроченої основної заборгованості 3997,89 грн.; - пеня на суму основної заборгованості 1797,41 грн.; сума прострочених відсотків 2000,18 грн.; - пеня на суму прострочених відсотків 518,26 грн.; - інфляційні витрати 2634,61 грн., що підтверджується відповідним розрахунком позивача. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Позивач звертався з відповідними претензіями (вимогами) до позичальника щодо сплати заборгованості за кредитним договором, які залишилися без реагування цих осіб. Спір між сторонами по справі з приводу розрахунків заборгованості відсутній. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача зазначеного розміру заборгованості та у повернення сплаченого судового збору в розмірі 1218 грн.

Outcome: approved