Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

До суду звернулася позивачка з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням селищного голови Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області № 07-к від 10 квітня 2017 року її було звільнено з посади секретар-друкарки 10.04.2017 року за систематичне невиконання трудових обов?язків, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. З наказом про звільнення з роботи позивачка не згодна, даний наказ про її звільнення вважає незаконним з тих підстав, що розпорядженням № 02-к від 27.03.2017 року та розпорядженням № 06-к від 04.04.2017 року селищний голова наклав на її стягнення у вигляді доган незаконно, а в подальшому її звільнив. Своє звільнення позивачка вважає незаконним, так як вона двічі була притягнута до відповідальності за одне і те саме порушення, до неї були застосовані догана та звільнення. З розпорядження №07-к від 10.04.2017 року їй не зрозуміло за яке саме порушення трудової дисципліни до неї застосовувалось стягнення у вигляді звільнення. Як вбачається з цього розпорядження про звільнення відповідач обмежився загальним посиланням на систематичне без поважних причин порушення посадових обов?язків. З часу безпідставного звільнення з роботи їй не нараховується заробітна плата, у зв'язку з цим, позивачка звернулась до суду з даним позовом, а збільшивши в судовому засіданні позовні вимоги просить визнати незаконним розпорядження про її звільнення від 10.04.2017 року №07-к, поновити її на посаді секретар-друкарки Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.04.2017 року по день постановлення судом рішення, визнати незаконними розпорядження від 27.03.2017 року №02-к та розпорядження від 04.04.2017 року №06-к про застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді доган. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки позивач порушувала посадові обов?язки і як наслідок була звільнена за порушення трудової дисципліни. Третя особа у судовому засіданні позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що у листопаді 2016 року вона отримала паспорт громадянина України і їй повідомили, що слід у паспорті поставити прописку. Вона проживаючи в смт. Холми Корюківського району, прибула в селищну раду і у працівника паспортиста запитала про прописку, а та їй відповіла, що потрібна домова книга, де вказано прописку батьків. Коли вона відповіла, що домової книги немає, то паспортист повідомила, що за таких обставин потрібна довідка про це і порекомендувала звернутись до секретаря- друкаря, у якої також робоче місце знаходиться в одному кабінеті з паспортистом. Секретар-друкар, а саме позивач [PERSON], не заперечила про видачу довідки і напечатала їй довідку, яку підписала, що її мати, вітчим та сестра з братом зареєстровані в [ADDRESS] Отримаши дану довідку, вона віддала її паспортисту, а та зареєструвала її за даним адресом, про що поставила штамп у її паспорті. Потім через деякий час скасували її реєстрацію за адресом [ADDRESS], оскільки її близькі були зареєстровані у с. Козилівка, а потім коли мати узгодил власність по [ADDRESS], її знову зареєстрували за цією адресою. Більше довідок у [PERSON] вона не отримувала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона працює паспортистом в Холминській селищній раді і що в листопаді 2016 року до неї звернулась [PERSON] яка отримала паспорт і їй потрібно було зареєструватись. Оскільки у [PERSON] не було домової книги, то вона порекомендувала їй звернутись до позивача [PERSON], яка працювала секретарем-друкаркою у цій селищній раді і її робоче місце знаходилось також разом з нею в одному кабінеті . [PERSON] погодилась видати довідку [PERSON] Напечатавши довідку та підписаши її у голови селищної ради вона віддала її [PERSON], а та віддала її для реєстрації. В довідці, як вона пам»ятає було вказано, що близькі [PERSON], зареєстровані в [ADDRESS]. Відповідно даної довідки [PERSON] вона зареєструвала її за адресом [ADDRESS]. Потім у березні 2017 року зясувалось, що близькі [PERSON] були зараєстровані в с.Козилівка Корюківського району, а довідка яка була надана для реєстрації [PERSON] зникла, а з»явилась довідка, що близькі [PERSON] і вона сама, не зареєстровані в [ADDRESS], а проживають за цією адресою, тому повідомивши про це голову селищної ради, було скасовано реєстрацію [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі встановив наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 3 ч.1ст.40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Отже, звільнення працівника з роботи на підставі пункту 3 статті 40 Кодексу можливо лише за сукупністю таких обставин: 1) невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) таке невиконання трудових обов'язків має систематичний характер; 3) раніше працівника вже притягували до дисциплінарної відповідальності за невиконання трудових обов'язків. Частиною 2 ст.147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч.1ст.147 КЗпП України). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.22 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору. Зокрема, у справі про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 зазначеної постанови, за передбаченими п.3 ч.1ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року. 12 травня 2016 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду секретар-друкарки Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області (а.с.4 зворот). Розпорядженням селищного голови Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області № 02-к від 27 березня 2017 року секретар-друкарці Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області [PERSON] було оголошено догану (а.с.20). Розпорядженням селищного голови Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області № 06-к від 04 квітня 2017 року секретар-друкарці Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області [PERSON] було оголошено догану (а.с.33). Розпорядженням селищного голови Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області № 07-к від 10 квітня 2017 року [PERSON] було звільнено з посади секретар-друкарки 10.04.2017 року за систематичне невиконання трудових обов?язків, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.5, 65). Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно посадової інструкції секретар-друкарки діловода Холминської селищної ради, затвердженої 27.11.2015 року (а.с.31-32) в п.2.2 функціональних обов»язків вказано, що вона виписує, друкує, реєструє та видає довідки та інші документи громадянам. З розпорядження №02-к від 27.03.2017 року про оголошення догани [PERSON] вбачається, що 07.03.2017 року були виявлені порушення посадових обов»язків, а саме видана довідка про склад сім»ї на підставі особистого запису у домову книгу за адресом [ADDRESS]. Внесення даного запису є компетенцією спеціаліста паспортного столу або БТІ. Також 07.03.2017 року було виявлено видача довідки №356 від 07.02.2017 року на ім»я [PERSON], як власнику домоволодіння за адресою [ADDRESS], яка на час отримання довідки не мала права власності на вказаний будинок. Враховуючи численні порушення посадових обо»язків, а також грубі порушення посадових обов»язків секретаря-друкарки зазначені вище селищним головою оголошено догану. З даного розпорядження не вказано в чому вбачається порушення видачі довідки про склад сім»ї по вул. Центральній, 10 смт. Холми, а саме кому видана така довідка та в чому її невідповідність. Будь-яких пояснень від [PERSON] не отримано. Щодо видачі довідки №356 від 07.02.2017 року на ім»я [PERSON], як власнику домоволодіння по [ADDRESS], яка на час отримання довідки не мала права власності на вказаний будинок, то судом встановлено, що відповідно наданих документів (а.с. 87), мається витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який виданий 16.10.2015 року, власником будинку [ADDRESS], є [PERSON], тобто з 2015 року вона є зареєстрованим належним власником будинку. Також з цих підстав будь-яких пояснень від [PERSON] не отримано, а тільки оголошено догану. За таких обставин розпорядження № 02-к від 27.03.2017 року, про застосування догани [PERSON], є незаконним та підлягає скасуванню. З розпорядження №06-к від 04.04.2017 року про оголошення догани [PERSON] вбачається, що на основі виявлених порушень видачі довідки для отримання соціальних пільг на ім»я [PERSON] та прописки за адресою: [ADDRESS] яка не мала права на отримання такої довідки за адресом [ADDRESS]. Через порушення своїх посадових обо»язків секретаря-друкарки, які зазначені вище, селищним головою оголошено догану. Дану догану було оголошено всупереч законодавства. Так відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Всупереч положенням ст. 149 КЗпП України відповідачем не було дотримано порядку застосування дисциплінарного стягнення. Зокрема, відповідачем від позивачки не було відібрано письмових пояснень з приводу допущених нею порушень трудової дисципліни, та не з?ясовано обставин невиконання нею в цьому посадових обов?язків і в чому вони проявились. Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнення за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.148-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Тому дане розпорядження № 06-к від 04.04.2017 року є також незаконним і підлягає скасуванню. В подальшому, за розпорядженням №07-к від 10.04.2017 року про звільнення [PERSON], на підставі наказів селищного голови №02-к від 27.03.2017 року та №06-к від 04.04.2017 року про оголошення доган та відповідно протоколу засідання апарату виконавчого коміткету Холминської селищної ради з питань виконавчої дисципліни, де колектив виразив недовіру секретарю-друкарці [PERSON], селищний голова звільнив її з 10.04.2017 року за систематичне невиконання трудових обов?язків без поважних причин за п.3 ст. 40 КЗпП України. З врахуванням всього вищевказаного, вислухавши сторони по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що розпорядження № 07-к від 10.04.2017 року про звільнення [PERSON] є незаконним, оскільки не доведено, що позивач [PERSON] відповідно п.3 ст. 40 КЗпП України, систематично не виконувала своїх посадових обов?язків секретаря-друкарки. Розпорядження №02-к від 27.03.2017 року та №06-к від 04.04.2017 року про оголошення доган підлягають скасуванню, як незаконні. Також відповідно ст. 147 ч.2 КЗпП України визначено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, догана чи звільнення, а позивачу згідно розпорядження №06-к від 04.04.2017 року оголошено догану, а в подальшому [PERSON] без інших підстав звільнили, тому дисциплінарне стягнення, як звільнення, дублює догану і не може бути застосоване. Крім цього рішення апарату виконавчого комітету Холминської селищної ради з питань виконавчої дисципліни, який виразив недовіру [PERSON] не може бути підставою для звільнення [PERSON] з займаної посади. Відтак, [PERSON] слід поновити на посаді секретар-друкарки Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більш як одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, у разі вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. За роз'ясненнями п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У відповідності з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму заробітної плати, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивачку [PERSON] було звільнено з 10 квітня 2017 року. Згідно довідки Холминської селищної ради від 16.05.2017 року середньоденна заробітна плата [PERSON] за лютий-березень 2017 року становила 152 грн. 38 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 квітня 2017 року по 12 жовтня 2017 року включно, у розмірі 19961 грн. 72 коп.(152,38 грн. х 126 робочих днів = 19199,88 грн.) з відрахуванням із зазначеної суми розміру податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи, що при звернені позивача до суду, її було звільнено від сплати судового збору, а нею було завлено 5 вимог: про визнання незаконними розпорядження №02-к від 27.03.2017 року про оголошення догани; про визнання незаконним розпорядження №06-к від 04.04.2017 року про оголошення догани; про визнання незаконним розпорядження №07-к від 10.04.2017 року про звільнення; про поновлення її на роботі; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявлені вимоги підлягають задоволенню, тому враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 3200,00 грн. судового збору.

Outcome: approved