Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до виконавчого комітету [PERSON] міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.12.2013 померла її мати [PERSON]. За життя мати склала заповіт, яким заповіла позивачу і її брату [PERSON] житловий будинок з присадибною ділянкою площею 0,0622 га, які розташовані, за адресою: вул. Кривоноса, 93, м. Тульчин Вінницька область, крім того, до складу спадщини входять грошові кошти за депозитним договором № SAMDN01000001886382 від 08.02.2015 у ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач 25.12.2013 звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, її брат [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подав і намірів прийняти спадщину не виявляв, але постановою від 19.12.2014 державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що є інший спадкоємець за заповітом без місця реєстрації і проживання, що перешкоджало його повідомленню про відкриття спадщини. Позивач останній раз бачила свого брата у 1998 році, останню звістку про нього вона отримала у 2001 році з листа від його колишньої дружини, бажання прийняти спадщину він не виявляв. Вказані обставини змусили [PERSON] звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері [PERSON], померлої 20.12.2013, а саме на 1/2 житлового будинку та 1/2 присадибної ділянки площею 0,0622 га, які розташовані, за адресою: вул. Кривоноса, 93, м. Тульчин Вінницька область, а також на грошовий вклад за депозитним договором № SAMDN01000001886382 від 08.02.2005 у ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі клопотання представника позивача, ухвалою суду від 27.08.2015, [PERSON] залучено як співвідповідача по справі (а.с. 75). Позивач і її представник у судове засідання не зявилися, однак представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності у якій вказав, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, однак на адресу суду надійшло письмове повідомлення міської ради про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, однак нотаріальна контора надала суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 20.12.2013 померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 279914 від 23.12.2013 (а.с. 12). На підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.01.1999, [PERSON] належав житловий будинок, що розташований, за адресою: вул. М. Кривоноса, 93, м. Тульчин Вінницька область, а також земельна ділянка площею 0,0622 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 10), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 508169 від 07.07.2005 (а.с. 11). Крім того, до спадкового майна входять грошові кошти, які знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору депозиту № SAMDN01000001886382 від 08.02.2005, на суму 1200 грн. під 17 % річних, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 33). Згідно заповіту серії АВК № 272513 від 07.04.2000, [PERSON] заповіла житловий будинок з присадибною ділянкою, що розташовані, за адресою: вул. М. Кривоноса, 93, м. Тульчин Вінницька область, своїм дочці та сину: [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах (а.с. 13). Позивач 19.12.2014 звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса № 671/02-31 від 19.12.2014, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у звязку з тим, що відповідно до заяви [PERSON] про прийняття спадщини і заповіту іншим спадкоємцем є син померлої [PERSON], без місця його реєстрації і адреси проживання нотаріус позбавлений можливості повідомити про відкриття спадщини (а.с. 14). Відповідно до заяви від 25.12.2013, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується копією її заяви у спадковій справі № 929/13 від 20.12.2013 (а.с. 62). Згідно інформації наданої на запит суду у ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя [PERSON] на підставі договору депозиту № SAMDN01000001886382 від 08.02.2005, відкрито рахунок № 26355600223849 загальний залишок 1625,41 грн. (а.с. 95). На підставі ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. На підставі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ч. 1 ст. 1272 ЦК України, встановлено, що якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано усіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вона не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку, а відтак в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення, оскільки відповідач [PERSON] міська рада не заперечує проти задоволення позову, а [PERSON] у судове засідання не зявився і не надав доказів, які б могли спростувати доводити позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved