Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Житомирський державний університет імені Івана Франка звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по оплаті за навчання в розмірі 16695 грн., інфляційних збитків в сумі 115 гривень, 3% річних у розмірі 210 гривень 74 копійки та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 09 серпня 2019 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] , було укладено Договір № 193 про навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. Протягом періоду навчання університет належним чином виконав всі взяті на себе зобов`язання перед відповідачем. Зі своєї сторони відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. [PERSON] була зарахована до університету наказом № 283 К(ос) від 09.08.2019 року та з 01 вересня 2019 року приступила до навчання згідно навчального плану університету. Загальна вартість за період навчання 2019-2020 навчальний рік становить 22260 грн.. Згідно вимог договору Відповідач повинен був здійснювати щомісячну оплату в сумі 1855 грн., що відповідає 1/12 плати за рік, але в будь-якому випадку оплата сплачується в повному обсязі за навчальний рік згідно умов договору. Загалом за 2019-2020 навчальний рік відповідач внесла плату за навчання у розмірі 5565 гривень. 30.06.2020 року за невиконання навчального плану та порушення умов договору, студентка [PERSON] була відрахована наказом № 175-К(ос) від 30.06.2020 року. 17.06.2020 року з метою досудового врегулювання боргового зобов`язання [PERSON] було направлено лист про необхідність погашення боргу за навчання, який відповідач отримала. До цього часу заборгованість на загальну суму 16695 грн. не погашена. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 25.01.2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, його представником подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового повідомлення від 05.02.2021, а також оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті суду, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За приписами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. 09 серпня 2019 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] укладено Договір №193 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою. Предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги на рівні стандартів вищої освіти, а саме підготовка понад державне замовлення в межах ліцензійного обсягу студентів, а замовник зобов`язується своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених цим договором. Згідно п.5.2 та п.5.3 вказаного договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 85330 гривень, з яких плата за 2019-2020 навчальний рік 22260 гривень. Замовник вносить плату щомісячно безготівково не пізніше ніж до 1-го числа включно, місяця за який здійснюється оплата, але в будь-якому випадку повна сума оплати за цим договором сплачується замовником за 2019-2020 навчальний рік до 01.06.2020 року. Відповідно до витягу з наказу №283-К(ос) від 09.08.2019 року [PERSON] зараховано студентом І курсу, денної форми навчання, спеціальність «231 Соціальна робота». Із витягу з наказу №175-К(ос) від 30.06.2020 року слідує, що [PERSON] студентку І курсу, соціально-психологічного факультету, денної форми навчання, спеціальності «231 Соціальна робота» з 30 червня 2020 року відраховано з Житомирського державного університету імені Івана Франка за невиконання навчального плану та порушення умов договору. Згідно відомостей обліку успішності №184 від 13.12.2019 року, №37 від 22.11.2019 року та №262 від 03.01.2020 року [PERSON] дійсно навчалась в Житомирському державному університеті імені Івана Франка та проходила екзаменаційне оцінювання. Відповідно до довідки Житомирського державного університету імені Івана Франка №35 від 04.12.2020 року сума заборгованості [PERSON] за навчання становить 16695 гривень. Із розрахунків заборгованості слідує, що 3% річних від суми заборгованості становить 210 гривень 74 копійки, інфляційні збитки становлять 115 гривень 20 копійок. Згідно копії листа ректора Житомирського державного університету імені Івана Франка за вих. №1/697 від 17.06.2020 року та копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] направлявся лист-повідомлення про сплату заборгованості перед університетом за надані освітні послуги в сумі 16695 гривень, який відповідач отримала 30.06.2020 року, проте заборгованість не погасила. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлена договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та не сплатила своєчасно плату за навчання у встановлені договором строки, а тому є такою, що прострочила виконання зобов`язання, в зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явилась, відзиву на позов не надала, іншого не довела. Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу майнового характеру, пред`явлену юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні станом на 01.01.2020 року становить 2102 грн. Дану позовну заяву позивачем подано 18.12.2020 року та сплачено згідно платіжного доручення №1283 від 10.12.2020 року судовий збір в сумі 2270 гривень. Таким чином, враховуючи вищевказане та положення ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 2102 гривні в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Судовий збір в сумі 168 гривень підлягає поверненню позивачу з бюджету, як надмірно сплачений.

Outcome: approved