Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Махортова Ігоря Олександровича та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.08.2019 року, просив: - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. на підставі якого за [PERSON] зареєстроване права власності на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 179,5 кв.м., який розташований по [ADDRESS] ; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №23554093 про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 179,5 кв.м., який розташований по [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір дарування №79 від 24.01.2018 року Ѕ нежитлового приміщення сараю загальною площею 179,5 кв.м., який розташований по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №24513681 про право власності [PERSON] на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 179,5 кв.м., який розташований по [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір дарування №82 від 24.01.2018 року Ѕ нежитлового приміщення сараю, який розташований по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - скасувати Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №24513841 про право власності [PERSON] на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 179,5 кв.м., який розташований по [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу №7-383 від 11.04.2018 року Ѕ нежитлового приміщення сараю, який розташований по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №25675455 про право власності [PERSON] на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 179,5 кв.м., який розташований по [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу №7-384 від 11.04.2018 року Ѕ нежитлового приміщення сараю, який розташований по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №25675580 про право власності [PERSON] на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 179,5 кв.м., який розташований по [ADDRESS] ; - стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що Листом №299-11.1-31 від 31.07.2018 року Департаментом архівної справи та діловодства повідомлено, що рішення виконавчого комітету ОМР від 15.12.1990 року №332 «Про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна» за адресою: [ADDRESS] , не існує, а під № [NUMBER] зареєстроване рішення від 06.10.1990 року «Про дозвіл будівництва ПСМО «Одесстрой» 10-поверхового 4-х секційного житлового будинку у мкс. Ш-4-2 ж/м Котовського». Таким чином, рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна є протиправним та підлягає скасування, як і вчинені записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав. Державна реєстрація спірного об`єкту була проведена на підставі технічного паспорту без номера від 15.11.2017 року виданий ТОВ «Південьжитлобуд», виписка із рішення №332, проте технічний паспорт не є підставою для реєстрації речових прав на нерухоме майно. Неправомірність дій державного реєстратора призвела до незаконної реєстрації і, як наслідок, набуття права власності на об`єкт, якого в натурі не існує. Позивач вважає, що метою неправомірних дій відповідачів щодо реєстрації права власності на неіснуючий об`єкт нерухомості є неправомірне захоплення земельної ділянки на якій відбулася така реєстрація та грошова оцінка якої складає 858\~465,93 грн. Зазначена земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади, якою рішення про передачу її у приватну власність не приймалося. Оскільки первинна реєстрація права власності неправомірна, то і подальші записи про право власності на підставі договорів дарування та купівлі-продажу також підлягають скасуванню. Підставою для визнання правочинів недійсним є те, що вони укладені щодо неіснуючого об`єкту нерухомості. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06.08.2019 року. Ухвалою від 16.07.2019 року повернуто заяву заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 30.07.2019 року вжито заходи забезпечення позову. У підготовчому засіданні 06.08.2019 року прокурор Смірнова О.О. просила надати час для надання заяви про зміну позовних вимог, розгляд справи було відкладено на 19.09.2019 року. У зв`язку з неявкою сторін у підготовче засідання 19.09.2019 року розгляд справи було відкладено до 11.11.2019 року. У підготовчому засіданні 11.11.2019 року було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог, відкладено розгляд справи до 27.11.2019 року. В результаті проведених дій, у підготовчому засіданні 27.11.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 21.01.2020 року. У судове засідання 21.01.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату там місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Від представника Одеської місцевої прокуратури №3 Жигун І.В. надійшла заява про ухвалення заочного рішення суду, позов підтримала в повному обсязі. Представник Одеської міської ради Молчанов О.Д. не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачам на адресу їх реєстрації, проте рекомендовані повідомлення поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній» або «інші причини не вручення», в свою чергу [PERSON] отримувала судові повістки, про що свідчать підписи в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем на підставі технічного паспорту серія та номер: б/н, виданий 15.11.2017 року, видавник: ТОВ «Південьжитлобуд» та виписки з рішення, серія та номер: 332, видане 15.12.1990 року, видавник Виконком Одеської міської ради депутатів трудящих внесено запис №23554093 про право власності [PERSON] на сарай, загальною площею 179,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з інформаційної довідки №165677854 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.27). При цьому, матеріали справи містять виписку з рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №332 від 15.12.1990 року, згідно якої [PERSON] відведено земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] під нежитлове будівництво (а.с.19). Однак, згідно листа Департаменту архівної справи та діловодства № 2929-11.1-31 від 31.07.2018 року - рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів №332 від 15.12.1990 року «Про надання гр. [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] » не існує. Під №332 від 06.10.1990 року зареєстровано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів «Про дозвіл будівництва ПСМО «Одесстрой» 10-поверхового 4 секційного житлового будинку (буд. [ADDRESS] » (а.с.20). 24.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] Ѕ частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 179,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці загальною площею 196 кв.м. (а.с.11-12). 24.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] Ѕ частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 179,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці загальною площею 196 кв.м. (а.с.13-14). 11.04.2018 року [PERSON] купив у [PERSON] Ѕ частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 179,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці загальною площею 196 кв.м., що вбачається з договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №7-383 державним нотаріусом Шевцовою О.В. (а.с.15-16). 11.04.2018 року [PERSON] купив у [PERSON] Ѕ частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 179,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці загальною площею 196 кв.м., що вбачається з договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №7-384 державним нотаріусом Шевцовою О.В. (а.с.17-18). З листа №10-15-0.-2656/2-19 від 20.03.2019 року Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вбачається, що станом на 31.12.2012 року не зареєстровано право власності (користування) на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] Нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки становить станом на 22.11.2017 року 4782,54 грн/кв.м. (а.с.31). Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства, як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що для скасування запису про реєстрацію права власності необхідно звертатися з позовом до суду. Як вбачається з переліку документів, на підставі яких була проведена первісна реєстрація об`єкту будівництва, підставою для реєстрації спірного об`єкту є: технічний паспорт, без номера, виданий 15.11.2017 року ТОВ Південьжитлобуд», виписка із рішення, серія та номер: 332, видана 15.12.1990 року Виконкомом ОМР. Інших документів, на підставі яких проведено реєстрацію об`єкту нерухомості, не надано. Проте, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такої підстави, як технічний паспорт, для реєстрації не передбачено. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року. Відповідно до п.41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається: 1)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2)технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3)документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4)письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5)договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Таким чином, відповідно до зазначеного Порядку у будь-якому випадку для реєстрації побудованого новоствореного або реконструйованого об`єкту нерухомості необхідний документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Однак, як встановлено судом, державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. не додержано зазначені вимоги, а сама реєстрація проведена без наявності переліку документів, передбаченого зазначеним Порядком, а саме відсутнє рішення про відведення земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачені ст. 331 ЦК України. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 20.03.2019 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , складає 858465,93 грн. Зазначена земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади, якою рішення щодо передачі її у приватну власність не приймалося. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Таким чином, існуюча реєстрація на об`єкт, право власності на який набуто неправомірно, порушує права власника земельної ділянки - Одеської міської ради, оскільки у випадку здійснення будівництва та невжиття заходів до скасування незаконної реєстрації, до відповідача перейде й право власності на земельну ділянку, на якій воно буде розташоване. Як зазначено вище, на підставі договору дарування № 79 від 24.01.2018 [PERSON] подарувала А частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] (номер запису про право власності 24513681). На підставі договору дарування № 82 від 24.01.2018 [PERSON] подарувала іншу частину у вигляді А частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] (номер запису про право власності 24513841). У подальшому, на підставі договору дарування №7-384 від 11.04.2018 [PERSON] подарував А частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] (номер запису про право власності 25675580). На підставі договору дарування № 7-383 від 11.04.2018 [PERSON] подарував іншу частину А частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] (номер запису про право власності 25675455). Оскільки вказана реєстрація спірного об`єкту була вчинена з порушеннями закону, зазначені угоди є незаконними. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Спірні правочини укладені з порушенням вимог зазначеного законодавства, оскільки їх предметом є об`єкт нерухомості, реєстрація якого проведена не законно, що є підставою для визнання правочинів недійсними. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно ч.4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних тощо) дій, програм, спрямованих на захист суверенітет\', територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі й територіальних громад. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальної громади міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Одеська міська рада, як власник земельної ділянки, на якій відбулася незаконна реєстрація прав власності, самостійно заходи щодо скасування незаконної державної реєстрації не вживає, що є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави у суді, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України. Таким чином, з метою поновлення державних інтересів та скасування права власності на майно, яке набуто усупереч нормам чинного законодавства, прокуратура звернулась до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради та задовольняє їх повністю. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 24402,99 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 963 від 12.06.2019 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги прокурора були задоволені повністю, то суд стягує судовий збір в повному обсязі на суму 24402,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial