Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Законний представник позивача, [PERSON], в інтересах позивача, недієздатної [PERSON], подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], згідно даних якого сторона позивача просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований по [ADDRESS]; зняти з реєстрації [PERSON] за місцем його реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено про те, що [PERSON] ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2013 року призначена опікуном недієздатної [PERSON], [INFO]. [PERSON] має на праві власності будинок, який знаходиться по [ADDRESS]. У даному будинку зареєстрована [PERSON] та двоє її дітей: неповнолітня [PERSON], [INFO], та малолітній [PERSON], [INFO], які на даний час виховуються в Удайцівській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів, а також [PERSON], [INFO], котрий рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2008 року був призначений опікуном недієздатної [PERSON] та проживав спільно з нею за вищевказаною адресою, де і був зареєстрований. [PERSON] припинив спільне проживання з [PERSON] у квітні 2011 року і з того часу проживає у будинку своєї матері. Він не є членом сім'ї [PERSON], не бере участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг. Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2012 року [PERSON] було звільнено від обов'язків опікуна. Добровільно зніматися з місця реєстрації по [ADDRESS], [PERSON] відмовляється. У судовому засіданні законний представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позов підтримали повністю і пояснили про те, що поведінка відповідача [PERSON] їх не влаштовує, відповідач не має права власності на будинок по [ADDRESS], а тому позов, на їх погляд, підлягає задоволенню повністю. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, за довіреністю [PERSON], у судовому засіданні пояснила про те, що, на її переконання, право користування будинком по [ADDRESS], є лише у дітей позивача [PERSON], а відповідач [PERSON] користуватися цим будинком не вправі. Треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, малолітній [PERSON] та неповнолітня [PERSON], які постійно перебувають та виховуються в Удайцівській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів, у судове засідання не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, були повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, від опікуна (піклувальника) цих дітей, директора Удайцівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів [PERSON], до суду надішли письмові звернення про необхідність розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що хоча він і не є власником будинку по [ADDRESS] за документами, але вважає його своїм, оскільки його мати для придбання цього будинку, оформленого на [PERSON], надавала кошти, одержані від продажу корови. З будинку він пішов і на даний час не проживає у ньому через недружнє ставлення до нього сторони позивача, якою було вжито заходів до фактичного виселення його звідти за допомогою працівників міліції. Через такі обставини він допускає, що він має таке ж право користування згаданим будинком, як і позивач [PERSON]. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. У справі встановлено, що 29 вересня 2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області зареєстрували шлюб, актовий запис про реєстрацію якого 13 травня 2008 року через виявлення факту визнання відповідача [PERSON] за рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2006 року недієздатною, згаданим органом державної реєстрації актів цивільного стану було анульовано. У подальшому, згідно рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2008 року у відповідності до висновку органу опіки та піклування, [PERSON] було призначено опікуном недієздатної [PERSON]. Під час виконання [PERSON] обов'язків опікуна, [PERSON], в інтересах якої діяв опікун [PERSON], 13 листопада 2008 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу був придбаний у приватну власність разом з побутовими будівлями житловий будинок [ADDRESS] за 15000 гривень. Право приватної власності на будинок зареєстроване згідно вказаного правовстановлюючого документа комунальним підприємством «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» в цілому за [PERSON] 23 листопада 2008 року. На момент придбання будинку [PERSON] мала малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У вищезазначеному будинку зареєстроване, поряд з іншим, місце проживання відповідача [PERSON] з 27 березня 2009 року, на якого було покладено виконання обов'язків опікуна [PERSON] у період часу з 01 липня 2008 року по 06 червня 2012 року. [PERSON] з моменту реєстрації в указаному житлі, будучи опікуном, фактично вів у ньому спільний побут з [PERSON] і залишив будинок у квітні 2011 року. Указані обставини підтверджуються сукупністю даних: позовної заяви (а.с. 1); копії паспорта [PERSON] (а.с. 4); копії договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 5-6); копії витягу щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно комунальним підприємством «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 7); копії письмових даних про зареєстрованих у будинку осіб (а.с. 8); копії рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2008 року щодо призначення недієздатній [PERSON] опікуна [PERSON] (а.с. 9-10); копій свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13); копії довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] (а.с. 17). Згідно пояснень відповідача у судовому засіданні, що стороною позивача у судовому засіданні по суті не заперечувалося, відповідач покинув мешкати у будинку [ADDRESS] через вороже до нього ставлення з боку позивача. При таких обставинах суд убачає за потрібне у позові відмовити повністю за нижче приведених підстав. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути примусово виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, за рішенням суду. У відповідності до правил першого речення ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку приватного житлового фонду належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто й ті громадяни, котрих може бути визнано членами сім'ї за умов постійного проживання разом з власником будинку і ведення з ним спільного господарства. Таким чином, враховуючи те, що, з вищеприведених встановлених судом обставин очевидним є те, що відповідач постійно проживав у житловому будинку позивача у період часу з 27 березня 2009 року по квітень 2011 року та у цей період, будучи де-юре опікуном, вів спільне господарство з позивачем, відповідача слід визнати тільки у сенсі його житлових прав таким, що був у згаданий відрізок часу іншим членом сім'ї (але не чоловіком) позивача. За змістом другого речення ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР законом установлено, що якщо вищезазначені особи перестали бути членами сім'ї власника будинку, то це не позбавляє їх у подальшому права користування займаним приміщенням (у такому випадку власником житла користування жилим приміщенням може бути встановлене їм на оплатній основі). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. У справі з'ясовано, що відповідач, за його доводами, котрі стороною позивача не спростовані, не проживає у будинку не з власної волі, а тому його відсутність у житлі понад один рік не може бути визнана судом такою, що допущена без поважних причин. З огляду на викладене, беручи до уваги вказані норми законодавства, жодних правових підстав для задоволення позову з усіх заявлених позовних вимог суд не убачає. Аргументи сторони позивача та представника третьої особи [PERSON] щодо необхідності задоволення позовних вимог, зазначені у позові та висловлені у судовому засіданні, зовсім не спростовують наведених вимог нормативних правових актів, а тому судом при ухвалені даного рішення як безґрунтовні відхиляються. Позивача та її законного представника на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як недієздатного інваліда II групи та законного представника недієздатного інваліда II групи (відомості про недієздатність та групу інвалідності позивача на а.с. 9 на звороті) звільнено від сплати судового збору, а тому, приймаючи до уваги залишення позову без задоволення і відсутність даних про документально підтверджені понесені відповідачем судові витрати, питання розподілу судових витрат між сторонами за правилами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні даного рішення не вирішується.

Outcome: dismissed