Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить усунути позивачу перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 09.03.2010 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідачі по справі. Відповідач [PERSON] є колишнім зятем позивача, оскільки шлюб між останнім та донькою позивача [PERSON] було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2018 року. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , відповідачі перестали бути членами сім`ї позивача, та вони не проживають у спірній квартирі з 05.10.2018 року, не сплачують комунальні платежі, участі в утриманні житла не беруть, особистих речей у квартирі не мають, квартирою не цікавляться, що порушує право позивача на вільне розпорядження та користування своїм майном, так як позивач позбавлена можливості оформити субсидію та інші соціальні пільги, сплачує надмірні комунальні послуги, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачі та третя особа не скористались своїм правом на подання заяв по суті. Представник позивача - адвокат Потерайло А.М. надіслав через систему «Елекстронний суд» клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі не надали до суду відзив на позов, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, в тому числі і на сайті «Судової влади України». Представник третьої особи також в судове засідання не з`явився, повідомлявся в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 27.01.2020 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 28.01.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені представником позивача - 30.01.2020. Ухвалою судді від 03.02.2020 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та постановлено також здійснювати виклик відповідачів також на сайті Судової влади України. Ухвалою суду від 09.04.2020 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У спірній квартирі зареєстровані [PERSON] (донька позивача), [PERSON] , [PERSON] (онуки позивача), та відповідачі по справі. Між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Київським районним судом м. Харкова від 05.10.2018 року, яке набуло чинності. З цього часу відповідачі не мешкають у спірній квартирі. До суду надані пояснення [PERSON] та [PERSON] відібрані адвокатом [PERSON] відповідно до ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до яких відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з вересня 2018 року, а відповідач [PERSON] взагалі ніколи не проживала у вказаній квартирі. Відповідно до наданої відповіді з Київського ВП в Харківській області ГУ НП від 31.01.2020, відповідачі з будь-якими заявами щодо того, що позивач чинить їм перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] до відділу не звертались. Вказаний факт реєстрації відповідачів у вказаній квартирі порушує права позивача як власника, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз`яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, встановивши, що відповідачі дійсно не проживають у спірній квартирі з 2018 року, оплату комунальних послуг не здійснюють, та доказів того, що створені перешкоди для вселення відповідачів у вказану квартиру протягом останнього року матеріали справи також не містять, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі по 840 грн. 80 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved