overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховані по акту про порушення ПКЕЕН збитки в сумі 30090 гривень 95 копійок та понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що відповідач користується електричною енергією по особовому рахунку №150-0482а. 23.03.2016 за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Більківці, вулиця Рінчино Базар, 3, де проживає відповідач, було виявлено самовільне підключення до електромереж, що зафіксовано Актом про порушення ПКЕЕН №016691. Комісією Коростишівського РЕМ з розгляду актів про порушення ПКЕЕН, розглянувши вказаний акт, визнано акт дійсним та складеним правомірно, що зафіксовано відповідним Протоколом засідання комісії. На підставі вказаного акту та згідно з Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 №562, відповідачу здійснено нарахування на загальну суму 30590 гривень 95 копійок. Відповідач вказаний борг не сплатила, тому позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши зібрані в справі докази в їх сукупності, розглянувши заяви сторін, приймає визнання позову відповідачем як таке, що не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягненути судовий збір в сумі 1600 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

До суду надійшла дана заява про проведення психіатричного огляду [PERSON] у примусовому порядку, так як він веде антигромадській спосіб життя, вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тим самим в його діях вбачається психічний розлад. Пропозиції лікарів про добровільне лікування останнім ігнорується, в зв'язку з чим лікар просить в судовому порядку вирішити питання про проведення психіатричного огляду даної особи (а.с.1-3). В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити, так як дії [PERSON] свідчать про його психіатричний розлад. Зацікавлені особи заяву підтримала та просили її задовольнити в повному обсязі, так як [PERSON] веде себе буйно, їх зауваження та пропозиції про необхідність лікування ігнорує, вчиняє неадекватні дії, які є загрозою для їх життя. Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, зацікавлених осіб, думку прокурора, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що «особа, може бути госпіталізована до психіатричного (наркологічного) закладу без її усвідомленої згоди, або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише у стаціонарних умовах, та при встановленні у неї психіатричного розладу, внаслідок чого вона вчиняє, чи має реальні наміри вчинити дії, що являються собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльності ». Судом, з врахуванням досліджених у судовому засіданні матеріалах справи, в тому числі медичним висновком, встановлено, що [PERSON], має психічні розлади, які сприяють проявленню у нього агресивності щодо громадян, порушенню норм суспільного життя, створення нестерпних умов за місцем проживання для оточуючих, тим самим вказує на необхідність проведення його психіатричного огляду у примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

До суду надійшла зазначена вище заява в якій заявник просить повернути кошти сплачені за проведення експертизи по справі № 2-390/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яка не була проведена Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України. В судове засідання сторони не з'явились, їх неявка згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного питання. На підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши заяву, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що по даній справі 22.07.2013 р. Ірпінським міським судом було прийнято рішення, яким вирішено питання про розподіл судових витрат по справі. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що в судовому рішенні від 22.07.2013 р. було вирішено питання про розподіл судових витрат та враховано всі докази по справі щодо цього, суд відмовляє в задоволенні даної заяви. Суд також зазначає, що чинним законодавством не передбачено повернення судом коштів сплачених за проведення судової експертизи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

До суду надійшла зазначена вище заява в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення по справі № 1013/4043/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ будинку та земельної ділянки в натурі між співвласниками, за яким судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі та судовий збір віднести на рахунок відповідача, оскільки судовим рішенням від 27.12.2013 р. не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 5 478,84 грн. В судове засідання сторони не зявились, їх неявка згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного питання. На підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши заяву, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що з метою подачі позову до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та поділ в натурі будинку було сплачено судовий збір у розмірі 3 200,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (т. 1 а.с. 1, 20). Під час розгляду справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було оплачено позивачем в розмірі 4 707,84 грн., про що свідчить квитанція (т. 1 а.с. 28). У звязку з тим, що висновок експерта був неповним, судом було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було оплачено відповідачем у розмірі 2 448,00 грн. (т. 2 а.с.10). Рішенням Ірпінського міського суду від 19.09.2013 р. по даній справі позов [PERSON] було задоволено та визначено порядок користування земельною ділянкою, згідно варіанту Висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи, але не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що рішенням суду не було вирішено питання про розподіл судових витрат, є підстави для ухвалення додаткового рішення з цього питання. Розподіляючи судові витрати, суд враховує, що оплату за проведення експертиз по справі було здійснено обома сторонами, тому слід покласти такі витрати на сторін порівну. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача в повному розмірі, оскільки позов задоволено судом. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3 577,92 грн. та судовий збір у розмірі 3 220,00 грн., а всього - 6 797,92 грн. Суд відмовляє у клопотанні позивача стягнути з відповідача суму судових витрат в розмірі 5 478,84 грн., оскільки такий розрахунок є неправильним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

До суду надійшла зазначена вище заява в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення по справі № 2-24/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за яким судові витрати за проведення експертиз у справі в сумі 6 427,28 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 118 грн. віднести на рахунок відповідача, оскільки судовим рішенням від 19.07.2013 р. не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] дані кошти. В судове засідання сторони не зявились, їх неявка згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного питання. На підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши заяву, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що з метою подачі позову до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7,50 грн. (т.1 а.с. 1). Під час розгляду справи судом було призначено судово-технічну експертизу, проведення якої було оплачено позивачем в розмірі 5600,00 грн., про що свідчить Акт №11632/11633 (т.1 а.с. 122) і квитанція (т. 1 а.с. 198) та додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було оплачено позивачем в розмірі 827,28 грн., про що свідчить Акт №8746 (Т.1 а.с. 176) і квитанція (т. 1 а.с. 199). Рішенням Ірпінського міського суду від 19.07.2013 р. по даній справі позов [PERSON] було задоволено, але не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що в судовому рішенні від 19.07.2013 р., яким позов було задоволено, не було вирішено питання про розподіл судових витрат, суд задовольняє заяву та стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати за проведення судово-технічної експертизи в розмірі 5 600,00 грн., додаткової судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 827,28 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7,50 грн., а всього 6 434,78 грн. Суд відмовляє у стягненні судових витрат у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 118 грн., оскільки позивачем такі витрати були сплачені в розмірі 7,50 грн., відповідно до квитанції №159 від 23.01.2008р. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

До суду надійшла зазначена вище заява в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення по справі № 2-254/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визначення порядку користування земельною ділянкою, про поділ будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, за яким судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та державне мито віднести на рахунок відповідача, оскільки судовим рішенням від 19.09.2013 р. не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] дані кошти. В судове засідання сторони не зявились, їх неявка згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного питання. На підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши заяву, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що з метою подачі позову до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та поділ будинку було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37,00 грн. та державне мито у розмірі 8,50 грн.(а.с. 1,2). Під час розгляду справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було оплачено позивачем в розмірі 2 353,92 грн., про що свідчить квитанція (а.с. 204). Рішенням Ірпінського міського суду від 19.09.2013 р. по даній справі позов [PERSON] було задоволено, але не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що в судовому рішенні від 19.09.2013 р., яким позов було задоволено, проте не було вирішено питання про розподіл судових витрат, суд задовольняє заяву та стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2 353,92 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37,00 грн. та державне мито у розмірі 8,50 грн., а всього - 2 399.42 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

До суду надійшла зазначена вище заява в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення по справі № 367/4977/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Управління Державного земельного агентства у м. Ірпені Київської області, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору суперфіція, за яким судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у справі та витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок відповідача, оскільки в судовим рішенням від 13.08.2014 р. не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В судове засідання сторони не з'явились, їх неявка згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного питання. На підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши заяву, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з метою подачі позову до [PERSON], Управління Державного земельного агентства у м. Ірпені Київської області третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору суперфіція було сплачено судовий збір у розмірі 114,40 грн. Рішенням Ірпінського міського суду від 13.08.2014 р. по даній справі позов [PERSON], [PERSON] було задоволено, визнано недійсним договір суперфіція частини земельної ділянки площею 0,047 га від земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 3210900000:01:146:0107, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 07.06.2010 р., який зареєстрований в книзі реєстрації від 07.06.2010 р. під №629 та зобов'язано управління Державного земельного агентства у м. Ірпені Київської області скасувати державну реєстрацію договору суперфіція від 07.06.2010 р., який зареєстрований в книзі реєстрації від 07.06.2010 р. під №629. Також встановлено, що [PERSON] було сплачено 1 968,00 грн. за проведення судово-почеркознавчої експертизи. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що в судовому рішенні від 13.08.2014 р., яким позов було задоволено, проте не було вирішено питання про розподіл судових витрат, суд задовольняє заяву частково та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 1 968,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 114,40 грн. Докази сплати [PERSON] вказаних коштів, знаходяться в матеріалах справи № 367/4977/13-ц (а.с.1, 129). Суд, оглянувши матеріали справи вирішив відмовити у стягненні з відповідача витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 125,00 грн., оскільки суду не були надані оригінали квитанцій на підтвердження проведення таких витрат у зазначеному вище розмірі, отже відсутні підстави для їх стягнення з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

До суду надійшла зазначена вище заява, яку заявники мотивує тим, що [INFO] р. помер їх дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок [ADDRESS]. Їх бабуся - [PERSON], дружина [PERSON], подала заяву до держнотконтори, відповідно до якої, відмовилась від прийняття спадщини за законом на їх користь. Вони, як єдині спадкоємці, у визначений строк звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право власності на спадщину не можуть оскільки при перевірці документів, а саме в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, прізвище дідуся вказано як «[PERSON]», в свідоцтві про одруження його прізвище «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть він зазначений як «[PERSON]». Вказує, що дані розбіжності виникли внаслідок довільного перекладу прізвища їх дідуся з російської мови. У зв'язку з цим просять суд встановити факт належності померлому [INFO] р. [PERSON] будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 14.12.1961р., виданого виконкомом Ірпінської міської ради депутатів трудящих. В судове засідання заявники не з'явились, їх представник подав до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності, задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу за її відсутності. В зв'язку з відсутністю сторін на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що прізвище, ім'я та по батькові спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6), копією паспорту (а.с. 8), рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 16.11.07 № 1042-29-У (а.с. 21), технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 17-20), архівною довідкою комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» від 29.10.14 № 886 (а.с. 22). В свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS], виданого виконкомом Ірпінської міської ради депутатів трудящих від 14.12.1961 р., невірно вказано прізвище дідуся заявників як «[PERSON]», замість «[PERSON]». Суд вважає, що дана помилка допущена через неуважність осіб, які складали вказаний документ. Враховуючи викладене, суд визнає, що заява знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності документу необхідно заявникам для оформлення права власності на спадкове майно. На підставі ст.ст. 256, 259 ЦПК України, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

До суду надійшла зазначена вище заява, яку заявник мотивує тим, що [INFO] р. померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Він, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, у визначений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право власності на спадщину не може, оскільки при перевірці документів, а саме в свідоцтві про право власності на житло та в свідоцтві про його народження не вірно вказане прізвище померлої матері: в свідоцтві про смерть прізвище матері вказано як «[PERSON]», а в свідоцтві про право власності на житло її прізвище «[PERSON]». Вказує, що дані розбіжності виникли внаслідок відхилення від правил міжмовного перетворення і зумовлені впливом російської орфоепії. У зв'язку з цим просить суд встановити факт належності померлій [INFO] р. [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 16.07.97 №736/544 на квартиру [ADDRESS]. виданого виконкомом Ірпінської міської ради народних депутатів. В судове засідання заявник не з'явився, подав до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності, задовольнити його вимоги та долучити до справи копію спадкової справи. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення заяви, просить суд слухати справу за її відсутності. В зв'язку з відсутністю сторін на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що прізвище, ім'я та по батькові спадкодавиці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 3), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5), свідоцтвом про право власності на житло від 16.07.97 № 736/544 (а.с. 6), довідкою комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» від 11.02.2014 р. (а.с. 7), рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.03.2014 р. (а.с. 9-10), рішенням Ірпінського міського суду від 10.04.2014 р. (а.с. 11-12), копією спадкової справи до майна померлої [INFO] р. [PERSON] № 26/2014 (а.с. 17-33). В свідоцтві про право власності на житло від 16.07.97 № 736/544 невірно вказано прізвище матері заявника як «[PERSON]», замість «[PERSON]». Суд вважає, що дана помилка допущена через неуважність осіб, які складали вказаний документ. Враховуючи викладене, суд визнає, що заява знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності документу необхідно заявнику для оформлення права власності на спадкове майно. На підставі ст.ст. 256, 259 ЦПК України, -

Outcome: approved