Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом у в якому зазначила, що 09.09.1975 року радгоспом «Забойщик» за актом було передано її чоловіку [PERSON], як переселенцю (Переселенський квиток П № 007486 від 30.10.1975 року), житловий будинок із господарськими спорудами та прибудовами, розташований за адресою: селище Розлив, вулиця Студентська, 47, Великоновосілківського району Донецької області. Згідно акта, вартість домоволодіння склала 3500 рублів, на купівлю цього будинку колгоспом було видано кредит в розмірі 2300 рублів. Після передачі вказаного будинку позивач з чоловіком та дітьми проживати в ньому. В грудні 1985 року чоловіком позивачки вартість будинку було сплачено повністю. 15.01.2004 року [PERSON] помер, але оформити спадщину після смерті чоловіка [PERSON] не має можливості, через те, що право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за відповідачем, тому просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння за набувальною давністю. Сторони, треті особи, їх представники в судове засідання не зявились. Від позивача та її представника надійшли заяви, в яких вони вимоги, викладені в позові підтримали повністю та просили суд здійснювати розгляд без їх участі. Від ДП «Дослідне господарство «Забойщик» (правонаступника радгоспу «Забойщик», надійшов лист в якому підприємство позовні вимоги визнало повністю та клопотало про можливість розгляду справи без участі представника підприємства. Від третіх осіб надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Дослідивши матеріали справи судом фактично встановлено наступне. 09.09.1975 року радгоспом «Забойщик» (правонаступником якого є відповідач, копія витягу зі статуту наявна у матеріалах справи) було передано [PERSON], який був чоловіком позивачки, як переселенцю (Переселенський квиток П № 007486 від 30.10.1975 року), за актом, житловий будинок із господарськими спорудами та прибудовами, розташований за адресою: селище Розлив, вулиця Студентська, 47, Великоновосілківського району Донецької області. Згідно вказаного вище акта вартість домоволодіння склала 3500 рублів, на купівлю цього будинку радгоспом було видано кредит в розмірі 2300 рублів. Згідно довідки, виданої виконкомом Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, у житловому будинку, розташованому по вул. Студентській, 47, селище Розлив, були зареєстровані: з 20.09.1975 року [PERSON] та її чоловік [PERSON], з 29.11.1994 року їх син [PERSON], [INFO], а 20.07.2010 року був знятий з реєстраційного обліку, з 29.11.1997 року син [PERSON], [INFO], а 25.07.2010 року був знятий з реєстраційного обліку, з 29.12.1997 року, донька [PERSON], [INFO], 31.01.2008 року була знята з реєстраційного обліку. 18.07.2002 року в будинку був зареєстрований син позивача [PERSON], [INFO]. 15.01.2004 року чоловік позивачки помер, про що Костянтинопільською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області в книзі реєстрації актів про смерть 16 січня 2004 року зроблено запис за № 3 (Свідоцтво про смерть серія 1-НО № 744855 від 16.01.2004 року). Згідно позовної заяви, з 2005 року діти фактично проживають окремо від позивачки за іншими адресами разом зі своїми родинами. При звернені до Великоновосілківської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачем отримано постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: селище Розлив, вулиця Студентська, 47, Великоновосілківського району Донецької області не визначено померлому [PERSON], а тому не може входити до складу спадкового майна. Згідно даних КП «Великоновосілківське РБТІ» право власності на вказаний вище житловий будинок зареєстровано за радгоспом «Забойщик». На даний час радгосп «Забойщик» не існує. Його правнонаступником є Державне підприємство «Дослідне господарство «Забойщик» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України». Згідно довідки № 72 від 23.05.2015 року, виданої Державним підприємством «Дослідне господарство «Забойщик» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції національної академії аграрних наук України», станом на 31.12.1985 рік, [PERSON] в повному обсязі виплатив позику в сумі 2300 рублів за переселенський будинок за адресою: 85544 Донецька область, Великоновосілківський район, селище Розлив № 47. Переселенський квиток № 007486 від 30.10.1975 року, і став фактичним власником домоволодіння. Неможливість оформити у встановленому порядку право власності на домоволодіння, порушує право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном та стало підставою для звернення про їх відновлення в судовому порядку. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( ч.2 ст.344 ЦК України ). Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про\~\~судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно п. 11 вищезазначеної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давності володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є достатньо обґрунтовані, визнані сторонами, не порушують права та обовязки інших осіб, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved