Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Заявник [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті свого батька громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], якого зареєстровано за адресою: Україна Донецька область м. Іловайськ, вул. Октябрська, буд. 220, який помер 19 червня 2017 року у місті Іловайську Донецької області Україна. В обґрунтування вимог, посилається на те, що заявник [PERSON] доглядала свого батька [PERSON], який помер 19 червня 2017 року\~ у м. Іловайську Донецької області, та якого нею було поховано. Заявником за місцем проживання померлого було отримано свідоцтво про його смерть, однак як в подальшому їй стало відомо, дане свідоцтво про смерть є незаконним і не створює правових наслідків на території України. З приводу отримання свідоцтва про смерть українського зразка заявник звернувся до заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, однак, відділом надано відповідь, що свідоцтво про смерть встановленого зразка не може бути видане, оскільки наявне у заявника медичне свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території України. У звязку з чим факт смерті [PERSON] може бути встановлено лише рішенням суду. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для державної реєстрації смерті батька [PERSON] та отримання законного свідоцтва про смерть, а також для отримання грошей на поховання. В судове засідання заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] не з'явилися, проте у заяві про встановлення факту смерті просили розглядати справу за відсутності заявника та його представника. Представник заінтересованої особи Костянтинівського\~ районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що підтримує заявлені вимоги заявника. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої\~ території України. У звязку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції, статтею 1 Закону України\~«Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції»\~ передбачена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам наступним чином: цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції визначено підсудність місцевим загальним судам, апеляційним судам, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02 вересня 2014 року було визначено зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Харцизькому міському суду Донецької області, визначена підсудність Добропільському міськрайонному суду Донецької області. Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає розгляду Добропільським міськрайонним судом Донецької області. Згідно приписів п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено\~у\~п.\~13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВВ 940654, виданого 02 жовтня 1999 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.6-8) Згідно свідоцтва про народження серії І-АГ № 101773, виданого 18 грудня 1967 Іловайським міським РАЦС Донецької області, 18 листопада 1967 року у місті Іловайську Донецької області народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON]. (а.с.16) Після укладення шлюбу 20 червня 1987 року з [PERSON], [PERSON] взяла прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії V-НО № 261428, виданого 20 червня 1987 року Іловайською міськрадою м.Харцизька Донецької області (а.с.15). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно доводиться заявнику батьком. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВВ 652065, виданого 30 жовтня 1998 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.10) На підтвердження факту смерті свого батька заявником надано наступні документи: - лікарське свідоцтво про смерть № 111 від 20 червня 2017 року, згідно якого [PERSON], [INFO], помер 19 червня 2017 року вдома за адресою вул. Октябрська, буд. 220, м. Іловайськ м. Харцизька Донецької Народної Республіки від хронічної судинно-мозкової недостатності, церебрального атеросклерозу (а.с.11-12); - довідку про причину смерті № 111, виданою Вузловою лікарнею станції Іловайськ 20 червня 2017 року, з якої вбачається, що 19 червня 2017 року помер [PERSON], [INFO] (а.с.15); - свідоцтво про смерть серії ДНР № 068910, яке видане 20 червня 2017 року Адміністрацією міста Іловайська міста Харцизька Донецької Народної Республіки, відповідно до якого [PERSON], [INFO], помер\~19 червня 2017 року у місті Іловайську міста Харцизька. (а.с.13) Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення [PERSON] (а.с.17) Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 14 лютого 2018 року, Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, представнику заявника [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 19 червня 2017 року у місті Іловайську міста Харцизька Донецької області, так як останнім пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.14) Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 19 червня 2017 року у місті Іловайську міста Харцизька Донецької області України, та на момент смерті був зареєстрований за адресою [INFO] міста Харцизька Донецької області Україна, суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved