Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Заявник [PERSON] в порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою про встановлення фактів перебування на утриманні і проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування вимог зазначив, що 09.12.2002 року помер [PERSON], відкрилася спадщина на частку двокімнатної житлової квартири [ADDRESS], що складає ? частину домобудівництва з надвірними побудовами, загальною площею 49,7 м2, в тому числі житловою площею 25,0 м2. Частина квартири належала [PERSON] на праві сумісної власності від 03.06.1999 року, виданого Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Мінестерства вугільної промисловості України. Інша частина квартири належала на праві сумісної власності бабусі заявника - [PERSON]. Своє право сумісної власності на квартиру [ADDRESS], [PERSON] і [PERSON] зареєстрували, як того вимагає чинне законодавство, в БТІ м. Димитров 13.07.1999 року. [PERSON] і [PERSON] мешкали удвох у вищезазначеній квартирі. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] не реєструвався та не укладався. За таких правових обставин [PERSON], [INFO], яка перебувала на утриманні [PERSON] більше одного року до дня його смерті, належала до кола спадкоємців за законом і у неї виникло право спадкоємства на майно спадкодавця. Під час фактичних шлюбних відносин, [PERSON] і [PERSON] здійснювали ведення спільного господарства, їх повязував спільний побут, вони проживали однією сімєю до часу смерті спадкодавця. Під час проживання однією сімєю вони піклувалися один про одного, мали взаємні права та обовязки, вели спільний бюджет. Інших спадкоємців за законом чи заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON], окрім [PERSON], не було. Восьмого січня 2013 року померла [PERSON], яка постійно мешкала на день смерті у місті Димитров по вулиці Волгоградська у будинку № 15, в квартирі № 1. Син спадкодавця - [PERSON] (свідоцтво про народження, актовий запис № 65 від 22.01.1957 р., свідоцтво про одруження, актовий запис № 63 від 18.05.66 р.) помер 18 травня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 353. За таких обставин, право на спадкування за правом представлення на підставі частини 1 статті 1266 Цивільного кодексу України, після смерті [PERSON] має лише заявник, [PERSON]. Факт їхніх зі спадкодавцем родинних відносин, а саме те, що заявник, [PERSON] по відношенню до Заїки ([PERSON] до шлюбу) [PERSON] є внуком, підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Димитровським міськвиконкомом Донецької області, серія УІ-НО № 264888, актовий запис за № 288 від 18.04.1984 року; свідоцтвом про народження його батька [PERSON] - сина спадкодавця та свідоцтвом про одруження [PERSON] ( Заїка після шлюбу) [PERSON]. Інших спадкоємців за законом чи заповітом окрім заявника, [PERSON] немає. Протягом строку встановленого для прийняття спадщини, будь-яких відмов щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], заявник, [PERSON] не заявляв. Просив суд, встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] з 1999 року до 09 грудня 2002 року, встановити факт [PERSON], постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, яка складається з двокімнатної житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 49,7м2, у тому числі житловою площею 24,7 м2, що становить ? частку житлового будинку з надвірними будівлями, після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 8 січня 2013 року. Заявник [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, за участі його представника [PERSON]. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні вимог заявника, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заяві, просила суд задовольнити заяву у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Димитровської міської ради до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона більше спілкувалася з [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON]. Потім вона померла. Знає, що у неї був син [PERSON], який мешкав на мікрорайоні «Західний», він також помер. Після смерті її чоловіка, почав доглядати за [PERSON] її онук - [PERSON]. Вона не знала [PERSON]. [PERSON] була знайома з батьками її чоловіка. Бачила онука вранці і ввечері, допомагав по господарству. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в своїй квартирі проживає з 1988 року. З сусідами [PERSON] і [PERSON] була знайома. Коли вона оселилась в своїй квартирі, вони вже там мешкали. Мешкали разом, як чоловік і дружина, оскільки перша дружина [PERSON] на той момент померла. Коли [PERSON] захворів, то [PERSON] здійснювала за ним догляд. У нього було хворе серце. [PERSON] їсти готувала, прала. Коли [PERSON] перестав вставати, [PERSON] його купала. [PERSON] приблизно в грудні 2002 року або 2003 році, на 10 років раніше [PERSON]. [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] працював шахтарем, після його смерті, [PERSON] отримувала його шахтарську пенсію. [PERSON] поставила [PERSON] памятник. У [PERSON] було двоє синів. Один син помер до смерті [PERSON], а другий син мешкає в місті Донецьку. Старшого сина звали [PERSON], а молодшого сина звали Володимиром. [PERSON] син [PERSON]. Її чоловік товаришував з Володимиром. Коли [PERSON] і [PERSON] стали мешкати разом, то вони ще працювали. Жили вони в достатку, ні в чому не потребували. [PERSON] працювала муляром-штукатуром. Пенсія у [PERSON] була не великою. Після смерті [PERSON], [PERSON] жила одна в квартирі. Коли [PERSON] стала себе погано почуватися, то з нею почав мешкати її син [PERSON]. Після смерті [PERSON], за [PERSON] став доглядати онук [PERSON]. Доглядав він з осені 2011 року, він купував ліки та памперси. [PERSON] матеріально, оскільки пенсія у неї була не великою. До січня 2013 року [PERSON] здійснював догляд за своєю бабусею. Євген також і поховав бабусю. Після смерті бабусі [PERSON] мешкав в квартирі та саджав город. Вислухавши представника заявника, покази свідків, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. На підставі розпорядження органу приватизації квартира [ADDRESS], що складає ? частини домоволодіння з надвірними будівлями була передана у власність [PERSON] та [PERSON] і належить зазначеним особам на праві приватної сумісної власності відповідно до свідоцтва № 4/32-1073 про право власності на житло, виданого Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України 3 червня 1999 року, право власності належним чином зареєстроване 13 липня 1999 року у Бюро технічної інвентаризації міста Димитрова (а.с. 20). У домовій книзі для прописки громадян, які проживають у [INFO] зареєстрованими значились 2 особи: [PERSON] з 27 лютого 1970 року до 15 січня 2003 року та [PERSON] з 2 лютого 1999 року до цього часу (а.с. 21-22). З січня 2012 року до дня смерті 8 січня 2013 року бабусі [PERSON] і до теперішнього часу проживав і проживає без реєстрації онук [PERSON], [INFO], що підтверджується актом складеним 1 березня 2016 року квартальною по вулиці Волгоградській [PERSON] та про що в акті засвідчили сусіди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 66). Заявник [PERSON], [INFO] є онуком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, де батьками зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с. 13). Матір*ю батька заявника [PERSON], [INFO], у його свідоцтві про народження зазначено [PERSON] (а.с. 12), яка у зв*язку із реєстрацією 18 травня 1966 року шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на Заїка, про що є відповідне свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 15). [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були пенсіонерами, у період з 1 січня 1999 року до 9 грудня 2002 року отримували пенсію, розмір якої складав у [PERSON] у період з серпня 1999 року по січень 2000 року включно 74,70 гривні щомісячно, у лютому та березні 2000 року 77,17 гривень щомісячно, з квітня по червень 2000 року включно 79,56 гривень щомісячно, з липня по жовтень 2000 року 80,30 гривень, у листопаді 2000 року 81,35 гривня, у грудні 2000 року та січні 2001 року 90,00 гривень щомісячно, у лютому і березні 2001 року 102,00 гривні щомісячно, з квітня по липень 2001 року 107,00 гривень щомісячно, з серпня по грудень 2001 року включно 117,00 гривень щомісячно, з січня по березень 2002 року включно 129,00 гривень щомісячно, з квітня по грудень 2002 року 141090 гривня щомісячно. У [PERSON] розмір пенсії складав: у період з січня 1999 року до листопада 2000 року включно 86,48 гривень щомісячно, з грудня 2000 року по січень 2001 року включно 128,00 гривень, з лютого по березень 2001 року включно 136,00 гривень щомісячно, з квітня по липень 2001 року включно 143,00 гривні щомісячно, з серпня по жовтень 2001 року включно 156,00 гривень щомісячно, у листопаді та грудні 2001 року 249,00 гривень щомісячно, з січня по грудень 2002 року 265,00 гривень щомісячно (а.с. 72-76). 9 грудня 2002 року [PERSON], а 8 січня 2013 року - [PERSON] померли, що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть (а.с. 9, 11). За даними державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори, наданими станом на 28 березня 2016 року, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого 9 грудня 2002 року, та [PERSON], померлої 8 січня 2013 року, згідно даних Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43396187 та 43396640 від 28 березня 2016 року спадкові справи не відкривались, заповіти від імені [PERSON] та [PERSON] не посвідчувались (а.с. 35-40). Дослідивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки батько заявника [PERSON] 18 травня 2012 року помер, згідно зі статтею 1266 Цивільного кодексу України заявник [PERSON] має право спадкувати за правом представлення після своєї бабусі [PERSON] (а.с. 10). Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суд може розглянути вимогу про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України, що визначено пунктом другим та двадцять третім постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Як роз*яснино в абзацах 38, 39 пункту 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов*язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до умов, встановлених статтями 527, 531 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що в судовому засіданні заявником та його представником було доведено факт перебування [PERSON] на утриманні у [PERSON] принаймні з 1 січня 1999 року до 9 грудня 2002 року, тобто часу смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім*єю до часу смерті [PERSON], турбувались один про одного, мали взаємні права та обов*язки, спільно вели господарство, їх пов*язував спільний побут та бюджет. [PERSON] на час смерті [PERSON] була непрацездатною особою, основним і постійним джерелом засобів для існування [PERSON] була пенсія [PERSON], яка значно, майже вдвічі перевищувала розмір отримуваної пенсії [PERSON] Крім того, на час смерті спадкодавця [PERSON] заявник [PERSON] проживав в [INFO] разом із спадкодавцем [PERSON]. [PERSON], що підтверджено в судовому засіданні доказами, наданими заявником та його представником та показами свідків, у звязку з чим суд вважає можливим задовольнити вимоги заявника про встановлення факту його постійного проживання із спадкодавцем на час смерті спадкодавця. На підставі статей 527, 531 ЦК УРСР, 1266 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved