Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «Лотуре-Агро» на підставі права власності належить будівля вагової з навісом та вагами, що розташована в с. Малоолександрівка Троїцького району Луганської області, вулиця Весняна, № 6. Між [PERSON] та ТОВ «Лотуре-Агро» в особі [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного вище нерухомого майна, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу № 134 від 14 грудня 2015 року. Позивачем було передано відповідачу домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у сумі 25\~000 гривень. При цьому, позивач вказує, що на даний час він не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на своє імя на вказане нерухоме майно. Позивач просить суд визнати дійсним даний договір купівлі-продажу та визнати за ними право власності на вказане нерухоме майно. Позивач до суду не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог до суду було надано: копію договору купівлі-продажу № 134 від 14 грудня 2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лотуре-Агро» в особі [PERSON], за яким відповідач продав, а позивач купив будівлю вагової з навісом та вагами, що розташована в с. Малоолександрівка Троїцького району Луганської області, вулиця Весняна, № 6 (Б;б;І будівля вагової з навісом та вагами) (а.с.8,11-12, 14-17); квитанцію до прибуткового касового ордера № 22793 та видаткову накладну № CN-0000000027 від 15 грудня 2015 року, згідно яких відповідач отримав за продаж вищевказаного майна 25\~000 гривень (а.с. 9-10) ; акт прийому-передачі майна від 14 грудня 2015 року (а.с. 13). Інших доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог позивачем до суду надано не було, як і не було надано доказів, що спірне нерухоме майно на підставі права власності належить відповідачу. Крім того, сам позивач у своєму позові посилається на те, що державна реєстрація на спірне нерухоме майно відсутня Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен зясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Зі змісту зазначених норм убачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації. Позивач посилається на неможливість оформлення вищезазначеного правочину через відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що свідчить про нікчемність правочину, а не на факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу, так як право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації на нього. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі \~докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та\~не ґрунтуються на законі, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. \~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed