Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. 01.07.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Франківського районного суду м.Львова від 29.11.2019 року у справі №465/6227/19 та стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 20500 грн. на кожну дитину починаючи з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення дітьми повноліття. Зазначила, що з 06.10.2012 року перебувала в шлюбі з відповідачем, в якому в них народилося двоє дітей, які проживають з нею. 25.05.2020 року державним виконавцем Франківського відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Харко М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62167479 про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, заробітку щомісячно починаючи з 30.10.2019 року до досягнення [PERSON] трьохрічного віку. Згідно наданих у справі податкових декларацій доходи відповідача є такі: згідно податкової декларації за 2019 рік - річний дохід відповідача становить 1668023,16 грн., а після відрахування податків - 132051,83 грн., згідно податкової декларації за 2020 рік - річний дохід відповідача становить 1541614,62 грн., а після відрахування податків - 123127,82 грн. Однак, незважаючи на такі доходи відповідача, та призначений розмір аліментів судом в розмірі 1/3 частини заробітку платника податків відповідач сплачує позивачу аліменти у розмірі не більше 1/3 частини від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Зазначила, що такий розмір аліментів є недодостатній та не може забезпечити належних умов двом дітям, які виросли, відповідно на їхнє утримання потрібно значно більше коштів на придбання сезонного одягу, шкільного приладдя, іграшок, продуктів харчування та засобів гігієни. Відповідач має у власності автомобіль, який придбаний ним у 2018 році, а також двокімнатну квартиру, загальною площею 74.5кв.м, а 21.05.2021 року позивач та відповідач продали квартиру, яка булла в спільній частковій власності за 100тис.дол., з яких 50тис.дол. з них отримав відповідач. 19.08.2021 року представник відповідача - адвокат Брона М.В. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги, викладені в заяві вважають безпідставними, необгрунтованими та надуманими, виходячи з наступного. Твердження позивача про отримання відповідачем місячного доходу в розмірі 123127,82 грн. є безпідставними та не грунтуються на законі, чистий дохід відповідача є мінливим, залежить від багатьох факторів, практично щомісяця відповідач користується кредитними коштами на банківськтх картках про що надала виписки з рахунків відповідача. Крім цього, впродовж останніх 4 місяців відповідач проходить курс тривалого лікування та реабілітації, що підтверджується консультативним висновком лікаря ортопеда-травматолога, мдичними виписками та чеками. Посилання позивача на укладення сторонами договору купівлі-продажу квартири від 21.05.2021 року, внаслідок якого кожен зі сторін отримав по 50тис.дол., є абсурдним, оскільки це не може впливати на розмір аліментів. Щодо покликань позивача в позовній заяві на придбання відповідачем автомобіля у 2018 року зазначила, що з метою купівлі даного автомобіля відповідачем було укладено кредитний договір, про що позивачці достеменно відомо, оскільки вона була поручителем по вказаному договорі. Крім цього, в провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації вартості спільного сумісного майна - транспортного засобу. В поданному позові пояснили, що такий розмір є надто високим та необгрунтованим потребам саме дітей, тому на переконання відповідача, заявляючи вимогу про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 41000 грн. на двох дітей, позивачка фактично старається отримувати кошти і на власне утримання. Також в поданному відзиві заперечили щодо вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9750 грн., оскільки така вимога є необгрунтованою належними доказами про оплату, а розмір значно завищеним. 26.10.2021 року представник позивача - [PERSON] просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9750 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 16.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 16.09.2021 року. 19.08.2021 року на адресу суду подано відзив на позовну заяву. 16.09.2021 року розгляд справи відкладено на 14.10.2021 року. 14.10.2021 року розгляд справи відкладено на 01.12.2021 року. 01.12.2021 року розгляд справи відкладено на 30.12.2021 року. 30.12.2021 року в судове засідання позивач та її представник не з`явилися, в матеріалах справи наявне клопотання проводити розгляд без їхньої участі та представник позивача зазначив, що позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання 30.12.2021 року не з`явився, його представник - адвокат Брона М.В. подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності. При цьому, адвокат Брона М.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано в судовому порядку 24.12.2019 року, що стверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 29.11.2019 року Франківським районним судом м.Львова винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на кожну дитину починаючи з 30.10.2019 року і до повноліття дітей. Встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору купівлі-продажу квартири від 21.05.2021 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] , а кошти поділили пополам, що не оспорюється сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №262377637 від 18.06.2021 року. Також встановлено, що [PERSON] в 2018 році придбав автомобіль «Hyundai Tucson», на придбання якого підписав кредитний договір №7000039618 від 20.04.2018 року. При цьому, згідно данного договору позивач [PERSON] дала згоду на укладення данного договору та була поручителем за даним договором, що підтверджується договором поруки №SR_7000039618 від 20.04.2018 року. Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця доходи [PERSON] за 2019 рік становлять 1668023,16 грн., а після відрахування податків - 132051,83 грн., згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця доходи [PERSON] за 2020 рік становлять 1541614,62 грн., а після відрахування податків - 123127,82 грн. Також судом встановлено, що відповідач хворіє, у зв`язку з чим несе витрати на своє лікування, що стверджується доданим консультативним висновком лікаря ортопеда-травматолога, медичними виписками та чеками про оплату лікування. При цьому встановлено, що відповідач орендує житло, що стверджується договором завдатку №0085 від 17.07.2020 року. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. При визначенні розміру аліментів суд виходить із встановлених обставин у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, разом з тим, суду надано докази, що він хворіє, у зв`язку з чим несе додаткові витрати на лікування. Спільні доньки сторін у справі проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат враховуючи вік дітей. Серед іншого суд враховує, що сторони продали спільну квартиру та поділили отримані кошти пополам, відповідач за час шлюбу придбав автомобіль, за який сплачував кредитні кошти, позивач була поручителем по даному договорі, однак судом встановлено, що в провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації вартості спільного сумісного майна - транспортного засобу та припинення права спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві в суді не заперечував проти надання аліментів на утримання доньок, але зазначав, що заявлений позивачкою [PERSON] розмір аліментів є надмірним та необґрунтованим, але він готовий сплачувати аліменти у розмірі 7000 грн. на утримання двох доньок. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньок у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на кожну дитину, починаючи з 01.07.2021 року, оскільки такий розмір аліментів згідно відомостей про доходи відповідача, на переконання суду, [PERSON] в змозі сплачувати для забезпечення гармонійного розвитку дітей. В той же час, суд вважає необґрунтованим та недоведеними з боку позивачки розмір аліментів у сумі 20500 грн. на кожну доньку, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Отже, визначаючи до стягнення з батька на дитину аліменти у розмірі 41000 гривень, позивачка повинна мати готовність та довести свою можливість виділяти на забезпечення дитини таку ж суму щомісячно 41000 гривень. Однак, позивачка зазначає, що не працює, що свідчить про неможливість покладення на неї тягарю по утриманню дітей у рівному із відповідачем розмірі в разі стягнення з останнього аліментів у заявленій позивачем сумі 41000 гривень щомісячно. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Жодних доказів, які б підтверджували розмір витрат на дитину, позивачем на надано, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому суд враховує, що з 01 грудня 2021 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» становить - 2100 грн., на дітей від 6 до 18 років - становить 2618 грн. Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання. Суд бере до уваги заперечення сторони відповідача, що вказана позивачкою сума його доходу, як суб`єкта підприємницької діяльності, не є сумою отриманого ним чистого прибутку. Разом з тим, [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру його дійсних доходів, наявності у нього прав на рухоме та нерухоме майно, з яких можна було б встановити, що станом на момент вирішення спору він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньок у більшому розмірі. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що при встановлених у цій справі обставинах, розмір аліментів у сумі 4000 гривень щомісячно на кожну дитину є достатнім та справедливим по відношенню до всіх осіб, права яких зачіпаються при розгляді цієї справи. При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 ЦПК України. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Натомість, у порушення вказаних вимог позивачем не було надано до суду ні договору про надання правничої допомоги, ні ордеру виконаних робіт, ні платіжних доручень чи іншого підтвердження понесених та оплачених витрат на правову допомогу, а лише попередній (орієнтований) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача 26.10.2021 року подано заяву про розподіл судових витрат до якої додано копію договору №9/10/20 про надання професійної правничої допомоги від 09.10.2020 року та копію акту №1 прийняття-передачі результатів наданої професійної правничої допомоги від 11.10.2021 року. Згідно доданого договору та акту сторони погодили вид наданої професійної правничої допомоги та її вартість. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 177,15 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1902,23 грн.

Outcome: partial