Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] в якому просив стягнути з ТОВ «Техмолпром» на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату в сумі 7808 грн. 61 коп., стягнути з ТОВ «Техмолпром» на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 20.09.2015р. по 18.01.2016р. - 8 календарних дні, стягнути з ТОВ «Техмолпром» на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 18.01.2016р. по день винесення рішення в суді, на день подання позову складає 7330 грн. 79 коп., стягнути з ТОВ «Техмолпром» на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В обґрунтування позову посилається на те, що 20.09.2013р. його прийняли на роботи апаратником комбікормового виробництва четвертого розряду цеху по виробництву замінника незбираного сухого ТОВ «Техмолпром» з 40-ка годинним робочим тижнем, а наказом №18-к від 18.01.2016р. звільнено з цього ж дня на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. Наказом про звільнення зобов'язано бухгалтерію провести зі мною остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 20.09.2015р. по 18.01.2016р. - 8 календарних днів. На день звільнення з роботи ТОВ «Техмолпром» нарахувало йому заробітну плату в сумі 7808,61 грн., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилося. Також відповідачем завдано йому моральну шкоду, так як до цього часу він не отримав повної винагороди за працю, сім'я опинилась в скрутному матеріальному становищі. Так він має на утриманні двох малолітніх дітей і повній мірі не має змоги забезпечити їх продуктами харчування та одягом, виникла заборгованість по комунальним послугах , що призвело до моральних страждань, додаткових зусиль для організації свого життя, що є порушенням вимог ст.237-1 КЗпП України і є підставою для стягнення моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 5 тис.грн. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ТОВ «Техмолпром» на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 20.09.2015р. по 18.01.2016р. - 8 календарних дні, стягнути з ТОВ «Техмолпром» на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 18.01.2016р. по 02.03.2016р. в сумі 10538, 14 грн., стягнути з ТОВ «Техмолпром» на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. В уточненій позовній заяві вказав, що станом на 02.03.2016р. ТОВ «Техмолпром» перерахувало на його картку заробітну плату в сумі 7808,61 грн. 24.05.2016р. позивач подав заяву про залишення без розгляду його вимоги щодо стягнення на його користь компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 20.09.2015р. по 18.01.2016р. - 8 календарних днів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача Гнида Ф.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та надав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що після отримання позовної заяви від [PERSON] Товариством відразу було погашено заборгованість по заробітній платі та станом на подачу даного заперечення заборгованість із виплати заробітної плати перед [PERSON] відсутня. Також зазначив, що [PERSON] в день звільнення 18.01.2016р. не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу та вимог про розрахунок перед ТОВ «Техмолпром» не ставив, а тому відповідно і зобов'язання з виплати належних сум в розумінні трудового законодавства не настало до моменту отримання такої вимоги. Також зазначив, що звільнено [PERSON] було за угодою сторін, тобто з власної волі та він не був позбавлений можливості оформити допомогу по безробіттю. Крім того, виною несвоєчасної виплати заробітної плати є саме дії (бездіяльність) самого позивача, за що відповідно не може відповідати підприємство. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.09.2013р. по 18.01.2016р. працював на різних посадах в ТОВ «Техмолпром», що підтверджується копією трудової книжки та копіями витягів з наказів про прийняття на роботу від 20.09.2013р. №159-К та про звільнення з роботи від 18.01.2016р. №18-К. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок та умови виплати заробітної плати. Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч. 1ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів з позивачем остаточного розрахунку у день звільнення. Згідно довідки ТОВ «Техмолпром» №96 від 12.05.2016 р. заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] погашена повністю 01.03.2016р. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 КЗпП цього Кодексу. Відповідно до довідки ТОВ «Техмолпром» про доходи № 99 від 24.05.2016 р. [PERSON] за листопад та грудень 2015 року була нарахована заробітна плата у сумі 6622, 61 грн., середньоденна заробітна плата складає 140,91 грн. Таким чином, оскільки затримка розрахунку при звільнені [PERSON] складає 9 дні (з дня отримання відповідачем копії позовної заяви до дня виплати заробітної плати 01.03.2016 р., та з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 1690 грн. 92 коп. Стосовно стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В силу ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди., обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Позивач вважає, що діями відповідача по невиплаті заробітної плати йому спричинена моральна шкода в розмірі 5000 грн. Оцінюючи встановлені у справі обставини, характер та обсяг моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку із невиплатою йому заборгованості по заробітній платі, виходячи із засад розумності,виваженості та справедливості,суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 300 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial