Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилається на те, що з відповідачем у шлюбі вони перебували з 10.08.2002 року по 19.07.2013 р. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2006 р. було набуто спільне спірне майно: квартиру 43 в б. 6 по вул.. Парамонова в м. Запоріжжя, вартість якої становила 35000 доларів США. В 2006 році відповідач отримав кредит в ПАТ «Дельтабанк» в сумі 33000 доларів США та уклав договір іпотеки в забезпечення цього кредитного договору. Про укладання цього кредитного договору її не повідомив. На придбання спірної квартири вона надала 20500 доларів США, ці кошти вона отримала від свого рідного брата [PERSON], отримані ним від продажу однокімнатної квартири. Крім того, за час шлюбу ними був придбаний також автомобіль Мерседес спринтер білого кольору державний номер [NUMBER], 1999 року випуску за кредитні кошти. За час спільного проживання вона весь час працювала, мала постійний заробіток. Просить поділити спільне сумісне майно, набуте подружжям за час шлюбу таким чином: [PERSON] виділити у власність квартиру 43 в б. 6 по вул.. Парамонова в м. Запоріжжя, вартість якої складає 130000 грн., виділити у власність [PERSON] автомобіль Мерседес спринтер білого кольору державний номер [NUMBER], 1999 року випуску, вартість якого складає 110000 грн. [PERSON] предявив до [PERSON] зустрічний позов про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому посилається на те, що дійсно за час спільного проживання з [PERSON] ними була придбана квартира 43 в б. 6 по вул.. Парамонова в м. Запоріжжя та автомобіль МERCEDES-BENZ 312 SPRINT 2000 року випуску. Вказана квартира була придбана в кредит та була предметом іпотеки. 26.08.2015 року вказаний автомобіль був проданий, виручені кошти були направлені на погашення кредиту. На теперішній час кредит виплачений в повному обсязі, банк претензій не має. Тому просить поділити квартиру 43 в б. 6 по вул.. Парамонова в м. Запоріжжя, визнавши право власності на неї по ? частині за ним та [PERSON] В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] свій позов підтримала, додатково пояснила, що більша частина вартості квартири була сплачена за її власні кошти, які їй надав брат. Про укладання кредиту вона не отримала повної інформації від чоловіка [PERSON], не знала на яку суму він оформив кредит. Їх спільними коштами розпоряджався саме [PERSON], він отримував дохід від експлуатації автомобіля. Про його продаж їй нічого не відомо. Із зустрічним позовом не погодилась, оскільки з нею проживають діти, на їх утримання з січня 2016 року відповідач грошей не надає. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] за договором [PERSON] первісний позов підтримала, проти зустрічного заперечувала з підстав, зазначених вище. Відповідач за первісним позовом [PERSON] первісний позов не визнав, підтримав свій зустрічний позов, оскільки автомобіль в його власності не перебуває, він був ним проданий та кошти направлені на погашення кредиту, саме тому оспорювана квартира не знаходиться на теперішній час в іпотеці. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. З 10.08.2002 року по 19.07.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2013 року (а.с.14). Квартира 43 в б. 6 по вул.. Парамонова в м. Запоріжжя була придбана 17.11.2006 року за договором купівлі-продажу, власником зазначений [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.41). Згідно листа №31/8-4693 від 30.05.2016 року Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України станом на 29.05.2016 р. транспортний засіб МERCEDES-BENZ 312 SPRINT, 2000 року випуску, кузов №WDB9034631P888620 зареєстрований за [PERSON]. 01.03.2016 року укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №2342/13174, за яким [PERSON], від імені якого діє [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль МERCEDES-BENZ 312 SPRINT, 2000 року випуску, кузов №WDB9034631P888620. Свідки [PERSON] та [PERSON] допитані в суді повідомили, що [PERSON] передав гроші, отримані ним від продажу однокімнатної квартири, яка належала [PERSON] відповідачу [PERSON] для придбання квартири подружжям [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що квартира 43 в б. 6 по вул.. Парамонова в м. Запоріжжя була придбана під час шлюбу сторін. П. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 передбачено, що у випадку коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається зі змісту ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за кожним, без її реального поділу і залишити квартиру у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на всю квартиру, а за [PERSON] на автомобіль не можуть бути задоволенні, оскільки автомобіль [NUMBER] не перебуває на день розгляду справи у власності [PERSON], він є власністю інших осіб. Позивачка за первісним позовом [PERSON] має право звернутися за захистом свого права на цей автомобіль окремим позовом, в цьому засіданні вимоги щодо стягнення вартості частини майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя не заявлялись. Також, суд не може прийняти доводи [PERSON] що освоювана квартира в більшій частині була придбана за її власні кошти, які їй надав брат, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З показань свідків вбачається, що дійсно, [PERSON], який є братом [PERSON] передавав [PERSON] який був на той час чоловіком позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі близько 20000 доларів США, але в суді не встановлено, що саме за ці кошти була придбана оспорювана квартира. Ч. 3 ст. 70 цього Кодексу передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови якщо розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В суді таких обставин не встановлено, тому підстав для збільшення частки [PERSON] суд не вбачає. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою [PERSON] при поданні позовної заяви сплачений судовий збір у сумі 1300 грн., що підтверджується квитанцією №19 від 01.02.2016 р., її позов задоволено частково, на 50%. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] при поданні зустрічного позову сплачено судовий збір в сумі 650 грн., його позов задоволено повністю. Таким чином враховуючи, що право власності на квартиру, яка була предметом поділу визнано судом за сторонами порівну, а судовий збір, який сплачувався кожною із сторін, виходячи із вартості частки квартири складає 650 грн., кожна сторона повинна була сплатити судовий збір саме в такій сумі, при цьому суд не вбачає підстав для компенсації судового збору іншою стороною, оскільки позови вирішені на користь обох сторін. Позивачці [PERSON] судовий збір в сумі в сумі 650 грн. (1300-650) компенсації не підлягає, оскільки її позов задоволено частково, на 50%, а в іншій частині, в позові - відмовлено.

Outcome: partial