Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулася позивач [PERSON], в обгрунтування якого зазначила, що 20.06.1987 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Починаючи з 2009 року сімейні стосунки позивача та відповідача поступово погіршувались. Шлюбні стосунки фактично припинилися в листопаді 2014 року. З вказаного часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві зазначила, щоб справу розглянули без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений шляхом телефонограми . Причину неявки суду не повідомив. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні причини позову, дійшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу\~ суперечило б інтересам одного з них, що є підставою для розірвання шлюбу, відповідно до вимог ст.112 СК України, за таких обставин. Судом встановлено,\~ що 20.06.1987 року позивач уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ -ЕД № 464892 від 20.06.1987 року, яке видано Відділом ЗАГС м. Ворошиловграда (Палац урочистих подій) (а.с. 6) Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд вважає за можливе після розірвання шлюбу визначити прізвище позивача як «Хворостинова». Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 105, 110-115 СК України,

Outcome: approved