Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. [PERSON] являлась власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності від 11.03.1987 року. Ще за своє життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Сотніковою В.С., 16 липня 1998 року, зареєстровано у реєстрі за № 2-5432, згідно з заповітним розпорядженням, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] заповідала [PERSON]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2004 року було визнано право власності на зазначений житловий будинок: за [PERSON] та [PERSON] по 2/9 частин, які мали обов'язкову частку у спадщині; за [PERSON] 5/9 частин, на підставі заповіту. Співвласники спірного будинку зареєстрували свої частки. [PERSON] помер у вересні 2011 року. Правонаступником після нього став [PERSON], який отримав свідоцтво на спадщину. [PERSON] померла у вересні 2008 року. ЇЇ чоловік не отримав свідоцтво про право на спадщину, але на момент смерті спадкодавиці проживав разом з нею та від спільне господарство. Згідно звіту про незалежну оцінку майна, проведеним ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» від 12.03.2003 року, вартість об'єкту складає 49680 грн. [PERSON] надала частину своїх грошей [PERSON] у розмірі 11000 рублів на купівлю житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], який коштував 19200 рублів, в підтвердження цього посилається на трудову ощадну книжку. Також, позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] протиправно захопили житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], позивач не отримала гроші у розмірі 18000 грн., які б могла отримати в разі здачі в оренду будівлю з земельною ділянкою. Позивач просила суд визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Вважати вартісний розмір обов'язкової долі спадкоємців нею забезпечені. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла її мати [PERSON]. [PERSON] являлась власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.03.1987 року (а.с.5,8-9). Ще за своє життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Сотніковою В.С., 16 липня 1998 року, зареєстровано у реєстрі за № 2-5432, згідно з заповітним розпорядженням, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] заповідала [PERSON] (а.с.6). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2004 року було визнано право власності на зазначений житловий будинок: за [PERSON] та [PERSON] по 2/9 частин, які мали обов'язкову частку у спадщині; за [PERSON] 5/9 частин, на підставі заповіту (а.с.19). Співвласники спірного будинку зареєстрували свої частки. [PERSON] помер у вересні 2011 року. Правонаступником після нього став [PERSON], який отримав свідоцтво на спадщину. [PERSON] померла у вересні 2008 року. ЇЇ чоловік не отримав свідоцтво про право на спадщину, але на момент смерті спадкодавиці проживав разом з нею та від спільне господарство. Згідно звіту про незалежну оцінку майна, проведеним ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» від 12.03.2003 року, вартість об'єкту складає 49680 грн. (а.с.12-18). Проти вищезазначених фактів, які не підтверджені письмовими документами, сторони не заперечували в судовому засіданні, що є підставою для звільнення від доказування /ч.1 ст.61 ЦПК України/. Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач не надала належних та допустимих доказів в підтвердження того, що вона надала частину своїх грошей [PERSON] у розмірі 11000 рублів на купівлю житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], вартість якого складала 19200 рублів та не надала доказів в підтвердження того, що вона не отримала гроші у розмірі 18000 грн., які б могла отримати в разі здачі в оренду будівлю з земельною ділянкою з вини відповідачів. Також, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 році, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Тобто, відповідачі, які на законній підставі набули право власності на спірний житловий будинок, не можуть бути позбавлені права володіння, користування та розпорядження своєю часткою в майні. Суд розподіляє судові витрати між сторонами, на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed