Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

З 27 листопада 1993 року по 23 вересня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час сумісного проживання за спільні кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був оформлений на [PERSON] . У 2010 році з відповідачем розлучились. Відповідач ніколи не заперечував її право на частку в квартирі, тому питання про поділ майна не ставила. Після розлучення поїхала на заробітки за кордон, разом з чоловіком залишились проживати їх діти. Під час відпусток проживали разом. Однак після смерті сина [PERSON] , яка настала [INFO] , відповідач повідомив її, що вона будь-яких прав на спірну квартиру немає, оскільки вона була придбана за його кошти. Оскільки квартира була придбана під час спільного проживання, за їх спільні кошти, крім того кошти позичили їх батьки, вважає, що має право на Ѕ частину спірної квартири. Просить поновити строк звернення з позовом до суду; визнати за нею право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] його особистою власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в нього були кошти на придбання спірної квартири так як 23 грудня 2003 року продав 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Крім цього 15 вересня 2005 року продав квартиру за [ADDRESS] . Крім цього 26 грудня 2006 року продав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташовані в [ADDRESS] . Крім цього на придбання квартири [ADDRESS] гроші дала мати [PERSON] Вважає, що оскільки квартира придбана за його особисті кошти, вона є його особистою власністю і не підлягає поділу. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 17.12.2018 р. зустрічний позов прийнятий до провадження та об`єднанний з первісним позовом в одне провадження. В суді представник позивача позов [PERSON] підтримав, просить задовольнити, зустрічний позов не визнав з мотивів, викладених у позові, просить відмовити в його задоволенні. В суді представники відповідача позов [PERSON] не визнали з мотивів, викладених в зустрічній позовній заяві, зустрічний позов підтримали, просять задовольнити, в задоволенні первісного позову просять відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.11.1993 року, який розірваний рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 вересня 2010 року. Під час спільного проживання за спільні кошти 10 листопада 2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Саварчуком М.М. за реєстраційним № 6081, була придбана квартира [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано на ім`я [PERSON] 01.02.2006 р., що підтверджується договором купівлі-продажу. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, указаною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в 2014 році до неї по оголошенню звернулась [PERSON] і погодилась придбати квартиру [ADDRESS] . [PERSON] пояснила, що квартиру купляють з чоловіком для своєї сім`ї. З [PERSON] було погоджено вартість квартири в розмірі 90100 грн. Оплата мала здійснюватись частинами. На таку пропозицію погодилась, оскільки їй зателефонувала [PERSON] і підтвердила, що вона буде допомагати з виплатою коштів. Кошти приносила [PERSON] кожен місяць, починаючи з травня 2005 року. Один раз кошти їй передала мати [PERSON] . Сума сплачених коштів записувала в блокнот. На підставі даних блокноту в подальшому написала розписку для [PERSON] Суми та дати, зазначені в розписці, відповідають фактичним обставинам. Кошти отримала повністю 10 листопада 2005 року і в цей же день в нотаріуса був укладений договір купівлі-продажу. В судовому засідання свідок [PERSON] показала, що позивач є її донькою. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали спірну квартиру в подружжя [PERSON] . На придбання квартири пішли кошти, які були в [PERSON] та [PERSON] . Вона з чоловіком зібрала і віддала [PERSON] 30 000 грн., 10000 грн. дала особисто в руки [PERSON] Решту коштів передала [PERSON] , яка працювала за кордоном. [PERSON] в цей час працювала і також заробляла гроші. В подальшому разом з чоловіком допомагали подружжю коштами робити ремонт, придбати меблі. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Як убачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] придбана 10 листопада 2005 року, тобто в період шлюбу між сторонами та за спільні кошти подружжя. Доказів в спростування наведеного та доказів в підтвердження того, що спірна квартира придбана за кошти, отримані від продажу нерухомого майна, що перебувала у власності [PERSON] матеріали справи не містять. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позивач зазначає про порушення свого права з липня 2018 року, відповідач цього не заперечив, суд вважає, що позивачем строк звернення з позовом до суду про поділ спільного майна подружжя не пропущений. Враховуючи досліджені у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved