Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

До суду звернулася позивачка з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона, [PERSON], зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з нею в квартирі зареєстровані відповідачі, які з 2012 року там не проживають. Комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, проте сплачує їх одна позивачка. Відповідачі не користуються спірним житловим приміщенням понад 6 місяців без поважних причин, проте добровільно не знялись з реєстрації. Ухвалою суду від 21.12.2017 року призначено справу до розгляду в загальному порядку з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.03.2018 року закрите підготовче засідання та призначена справа до судового розгляду по суті. У судове засідання 25.04.2018 року учасники справи не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за відсутності [PERSON] Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачам за останньою відомою адресою реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання». Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, у порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України\~при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2\~ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що свідчить довідка виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію від 07.12.2017 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.03.1999 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115218839, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Технічний паспорт на квартиру виготовлений на імя позивачки. З позову та акту, складеного сусідами позивачки від 05.12.2017 року, встановлено, що відповідачі, хоч і зареєстровані у [INFO], проте не проживають у ній з 2012 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідачів у квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна та впливає на розмір нарахувань за житлово-комунальні послуги. Відповідачі відсутні за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідачів в квартирі не міститься. Перешкод щодо доступу до квартири їм не чиниться. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази, та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що відповідачі не проживають у квартирі позивачки більше одного року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Outcome: approved