Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 травня 2010 року Троїцьке сільське споживче товариство є власником будівлі магазину, що розташована в [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно було зареєстровано у встановленому законом порядку, на нього було виготовлено відповідну технічну документацію. Позивачем було досягнуто домовленості з Троїцьким сільським споживчим товариством щодо купівлі-продажу належної товариству будівлі магазину, що розташована в [ADDRESS]. Вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, так як позивачем було перераховано Троїцькому сільському споживчому товариству домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна, про що також було вчинено відповідний договір купівлі-продажу, Троїцьке сільське споживче товариство в свою чергу фактично передало позивачу у власність дане нерухоме майно. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки Троїцьке сільське споживче товариство відмовляється виконувати п.6.1 Договору щодо витрат, пов'язаних з нотаріальним посвідченням договору, яким вказані витрати покладено на підприємство. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачем правочин. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно у судовому порядку. Позивач до суду не з'явився, надав заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без його участі. Від Іващенко Г.П. надійшла до суду заява, згідно якої остання проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 травня 2010 року Троїцьке сільське споживче товариство є власником будівлі магазину, що розташована в [ADDRESS] (а.с.25). Вказане нерухоме майно було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.24), на нього було виготовлено відповідну технічну документацію (22-23). Позивачем було досягнуто домовленості з Троїцьким сільським споживчим товариством щодо купівлі-продажу належної товариству будівлі магазину, що розташована в [ADDRESS]. Вказану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, так як позивачем було перераховано Троїцькому сільському споживчому товариству домовлену суму за придбання зазначеного нерухомого майна (а.с.10-11), про що також було вчинено відповідний договір купівлі-продажу (а.с.15-16), Троїцьке сільське споживче товариство в свою чергу фактично передало позивачу у власність дане нерухоме майно (а.с.14). Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки Троїцьке сільське споживче товариство відмовляється виконувати п.6.1 Договору щодо витрат, пов'язаних з нотаріальним посвідченням договору, яким вказані витрати покладено на підприємство. Таким чином, зазначене на даний момент позбавляє позивача можливості узаконити укладений між ним та товариством правочин. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідними доказами, і фактично відбулося повне виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved