Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її син [PERSON] у період з 18.08.2007 року по 15.11.2016 року перебував у шлюбі з [PERSON] , мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На початку 2016 року [PERSON] пішла з сім`ї, з дітьми не спілкується, з [PERSON] відносини не підтримують; діти є її онуками та перебувають на її утриманні. [PERSON] протягом тривалого часу також вдома не проживає, зазначає, що самостійно займається вихованням онуків, відповідачі жодним чином не цікавляться життям синів, аліменти не сплачують. Просила суд, позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхніх малолітніх дітей, призначити її опікуном та стягнути х відповідачів аліменти на утримання синів. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, справу слухати без її участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, відзив на позов суду не направили. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Назаренко І.С. надала суду заяву про слухання справи без її участі, надала суду висновок органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхніх малолітніх дітей. Ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою судді від 31.10.2019 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 03.02.2020 року, 06.04.2020 року та 18.06.2020 року здійснено виклик відповідачів через оголошення на веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 06.04.2020 року доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надати висновок про доцільність (недоцільність) призначення [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18.06.2020 року підготовчий розгляд справи закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи. [PERSON] є сином [PERSON] . [PERSON] перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] . Мають трьох синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12, 13). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 07 червня 2017 року, місце проживання дітей визначено з батьком та стягнуто аліменти на утримання синів з [PERSON] на користь [PERSON] . Після розірвання шлюбу колишнє подружжя стосунків не підтримують, мати дітей від виховання та утримання дітей самоусунулась майже відразу. [PERSON] зловживає спиртними напоями. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.08.2019 року видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк у три місяці; обмеженого його у спілкуванні із синами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та заборонено [PERSON] на строк у три місяці: - проживати за адресою: [ADDRESS] ; - наближатися до місця проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , ближче ніж на 100 м; - наближатися ближче ніж на 100 м до місця навчання дітей: Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 та Кременчуцького навчально-виховного комплексу - загальноосвітня школи І ступеня № 15 - дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу Кременчуцької міської ради Полтавської області. Позивач [PERSON] сама з чоловікам виховує та доглядає онуків. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.09.2019 року визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з рідною бабусею [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за № 388 від 13.03.2020 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 90). Згідно висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 29.05.2020 року на адресу суду орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області направив подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи справу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно ч. 1 ст. 2 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно роз`яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд враховує той факт, що відповідачі, залишивши малолітніх синів з бабусею, не відвідують дітей, їх місцезнаходження та контактні дані невідомі, на зв`язок не виходять, фактично не приймають участі у вихованні дітей , не утримують їх, не цікавляться їх життям, розвитком, станом здоров`я. Суд приходить до висновку, що це свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківський прав. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітніх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд вважає, що за наявності на цей час підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, водночас наявні підстави для призначення малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , опікуном [PERSON] . Можливість виконувати позивачем опікунських обов`язків підтверджена документально висновками компетентного органу та узгоджується з матеріалами справи, [PERSON] має задовільний стан здоров`я, працює, отримує заробітну плату, має власне житло, може забезпечити дітям належні умови проживання, відповідний рівень розвитку та виховання. В аспекті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, зі змінами і доповненнями, внесеними протоколом № 11 та протоколом № 11, Європейський суд вважає, що не призводить до завершення сімейного життя окреме проживання батьків і дитини чи передача дитини під опіку. Питання щодо поваги до сімейного життя виникає у справах про опіку над неповнолітніми. Передача дитини під опіку не може припинити природних сімейних стосунків. Реалізація прав опікуна над малолітніми онуками необхідна [PERSON] для представлення інтересів дітей в адміністративних органах, лікарнях, навчальних закладах, тощо. Крім того, не будучи законним представником дітей [PERSON] , на повному утриманні якої знаходяться діти, позбавлена права на отримання аліментів з відповідачів на утримання онуків , що не відповідає інтересам дітей та може негативно позначиться на їх майновому стані. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, враховуючи фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний та віковий фактори, оцінивши пропорційно відповідні інтереси, права та свободи усіх зацікавлених осіб із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини, на підставі встановленого суд дійшов висновку про те, що призначення [PERSON] опікуном малолітніх онуків за життєвих обставин, що склалися, відповідає найкращим інтересам дітей, забезпечить захист особистих немайнових і майнових прав та інтересів неповнолітніх. Призначення опікуна малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не порушує прав [PERSON] , [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 1 ст. 183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 цього ж Кодексу аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошові сумі. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Абз. 3 ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі встановлених і наведених судом фактів, недопущення погіршення матеріального становища позивача, малолітньої дитини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved