Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Канівського міськрайонного суду із вищезазначеною заявою, в які просить встановити факт постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року. Заявлені вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] в Таджицькій РСР, після чого переїхав з батьками на Україну в м. Канів. 01.09.1969 вступив до Канівської ЗОШ № 4, яку закінчив 21.06.1979. Був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] За сімейними обставинами у 1986 році змінив місце проживання та був виписаний з квартири. Станом на 24.08.1991 працював у м. Каневі. У 1996 році поїхав працювати за межі України. На той час мав паспорт радянського зразку 1974 року, який згодом втратив та у 2017 році отримав паспорт громадянина Росії, оскільки на той час, працював у Москві. Згодом повернувся до м. Канева та у 2015 році отримав посвідку на постійне проживання в Україні , але, для отримання паспорта громадянина України йому, у відповідності з чинним законодавством України необхідно встановити факт постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року. У звязку з цим звернувся з даною заявою до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність, з участю представника [PERSON]. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримав повністю та просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], на території України станом на 24 серпня 1991 року. Представник Канівського районного сектору Державної міграційної служби України у Черкаській області [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви, яка підтверджена доказами. Суд, вислухавши представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків та дослідивши письмові документи, встановив наступне. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що заявник [PERSON] в дійсності станом на 24 серпня 1991 року проживав та працював в м. Каневі Черкаської області. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 19 листопада 2012 року, [PERSON] народився [INFO] в Таджицькій РСР ( а.с. 5). З 01.09.1969 [PERSON] вступив до середньої школи № 4 в м. Каневі, яку закінчив 21.06.1979 року, що підтверджується довідкою № 135 від 28.08.2018 ( а.с. 7). В Україні має реєстраційний номер облікової карти платника податків з Державного реєстру фізичних осіб [NUMBER] ( а.с. 6). Довідкою виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області за № 10349 від 23.08.2018 ( а.с. 7), підтверджено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав у м. Каневі за адресою [ADDRESS], з 27.09.1978 по 06.05.1980, з 02.06.1982 по 16.06.1982, з 27.09.1984 по 14.08.1986 та проживає на даний час починаючи з 03.06.2015 . Згідно копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого 14.03.2013, вбачається, що замовником технічної інвентаризації є заявник [PERSON] ( а.с. 8-9). З 26.09.2017 заявник є громадянином Росії, що підтверджується копією паспорта РФ ( а.с. 4), з 02.06.2015 [PERSON] отримав посвідку на постійне проживання в Україні ( а.с. 6), місце проживання в Україні зареєстровано за адресою: [INFO]. Суд зазначає, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням. Частина 1 статті 8 цього ж Закону визначає, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Згідно п.5 ч.2ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. П. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, він в повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх доказами, за приписами п.п.1, 2 ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України», суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року.

Outcome: approved