Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

До суду звернулася Кременчуцька міська рада Полтавської області до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначають, що територіальна громада м. Кременчука є власником кімнати [ADDRESS] Відповідно до довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» від 17.02.2017 року № 36/36, [PERSON], [PERSON] є наймачами кімнати [ADDRESS] та зареєстровані за вищезазначеною адресою. У відповідності до актів перевірки законності користування житловим приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках м. Кременчука від 30 червня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 14 лютого 2017 року виявлено, що відповідачі не проживають у кімнаті [ADDRESS] і по теперішній час. Відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, комунальні платежі не сплачують. Просять визнати [PERSON]., [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача Кременчуцької міської ради Полтавської області - [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, з підстав, що зазначені у позові. Представник третьої особі без самостійних вимог КП «Квартирне управління» Стебло О.П. просить задовольнити позов. Вважає, що відповідачі втратили право користування житлом у зв»язку з не проживанням, що підтверджено актами перевірки законності користування житлом від 05.12.2017, 27.02.2018 та 03.05.2018 року. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] категорично заперечують поти позову, просять відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомляла, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлена. Відзив на позов не подавала. Представника третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» в судове засідання не з'явився, керівництвом направлено клопотання про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON]., показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 223 від 19.03.2010 «Про впорядкування статусу житлових будинків формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у м Кременчуці» гуртожиток по вул. Перемоги 18 м Кременчука віднесено до комунальної власності територіальної громади. Згідно ордера № 584 від 15.12.1984, [PERSON] та [PERSON] виділено кімнату [ADDRESS], житловою площею 11,8 кв.м. Як зазначає, позивач згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку, ст. 129 ЖК України з метою посилення контролю за використанням житла комунальної власності виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради прийнято рішення від 19.12.2014 року № 762 «Про створення комісії з проведення перевірок законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадян, що зареєстровані в житлових будинку та гуртожитках міста Кременчука та затвердження Положення роботи комісії». У відповідності до актів перевірки законності користування житловим приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках м.Кременчука від 30 червня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 14 лютого 2017 року, встановлено що відповідачі [PERSON] та [PERSON], не проживають у кімнаті [ADDRESS] з 2005 року і по теперішній час та підтверджено факт не проживання [PERSON] у помешканні. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Суд, аналізуючи отримані докази в частині позовних вимог до [PERSON] та вказані норми законодавчих актів, показання свідків, приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON], то суд виходить з наступного. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] постійно проживає у кімнаті [ADDRESS] Допитана свідок [PERSON] стверджувала, що [PERSON] постійно проживає у кімнаті [ADDRESS]. Запрошували приймати участь при складанні актів, підтвердила лише факт не проживання [PERSON] з 2016 року у кімнаті гуртожитку. У судовому засіданні відповідачем [PERSON], суду надано на огляд оригінали квитанцій про сплату житлово - комунальних послуг з 2015 року та по теперішній час. Підтвердив, що мати не проживає у вказаній кімнаті, вийшла заміж та виїхала на проживання до іншого міста, зв»зку з нею не має, адреси не знає. Відповідно до положеннь статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Так, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Як зазначив у судовому засіданні відповідач [PERSON], іншого житла він не має, спірна кімната є єдиним житлом для проживання. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла, тобто кореспондується з обов'язком держави створювати умови для захисту цього права. Основною гарантією реалізації конституційного права на житло є закріплення принципу, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог до [PERSON] на ст.ст.71,72 ЖК України. Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки -ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході розгляду справи не доведено та не знайшли свого об'єктивного підтвердження доводи представника позивача про те, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем свого проживання та не користується житлом у встановлені терміни без поважних причин, враховуючи покази допитаних свідків, які приймали участь у складанні актів, та підтвердили не проживання у спірному приміщенні лише [PERSON], оцінивши у сукупності з іншими доказами у справі доводи сторін, з'ясувавши зв'язок відповідача [PERSON], із спірною кімнатою як із житлом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Відповідності до ч.2ст. 141 ЦПК України, оскільки у позовні вимог и задоволено частково, понесені позивачем судові витрати підлягають розподілу відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial