Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

До суду надійшла заява КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР з приводу госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу. В обґрунтування вимог представник заявника вказав, що [PERSON] мешкає: м. Кривий Ріг, Покровський р-н., мкр. 5 Зарічний, 1/55, інвалід 2 групи по психічному захворюванню до 01.2018 року з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма. Рішенням Жовтневого районного суду справа № 0413/8967/2012; 2- «о»212/12/13 від 28.02.2013 року визнаний недієздатним та призначений опікун - гр. [PERSON], [INFO]. Спостерігається лікарем-психіатром з 07.09.2007 р. З 2009 р. являється інвалідом 2 гр. захворювання прийняло неперервний характер течії. 08.06.2017 р. оглянутий комісією лікарів-психіатрів диспансеру, яка дійшла висновку що гр. [PERSON] страждає на тяжке психічне захворюванням у вигляді: шизофренії, параноїдної форми, та потребує лікування лише в умовах стаціонару . [PERSON] заперечував проти госпіталізації для проходження лікування. Його опікун [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації для проходження лікування. Прокурор, адвокат [PERSON] та представник заявника підтримали заяву про госпіталізацію. Заслухавши сторони, думку прокурора, який просить задовольнити заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] спостерігається лікарем-психіатром з 07.09.2007 р. З 2009 р. інвалід другої групи по психічному захворюванню до січня 2018 року (а.с.6). Відповідно до рішенням Жовтневого районного суду по справі № 0413/8967/2012; 2- «о» 212/12/13 від 28.02.2013 року визнаний недієздатним та призначений опікун - гр. [PERSON], [INFO] (а.с. 4). 08.06.2017 р. оглянутий комісією лікарів-психіатрів диспансеру, яка дійшла висновку що гр. [PERSON] страждає на тяжке психічне захворюванням у вигляді: шизофренії, параноїдної форми, та потребує лікування лише в умовах стаціонару (ЛКК № 904 від 08.06.2017 року(а.с 5). Згідно відомостей із заяви опікуна [PERSON] на протязі останніх днів психічний стан [PERSON] змінився, став навязливим, проявляє агресію, небезпечний для оточуючих (а.с 3). Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Стаття 13 зазначеного Закону вказує, що особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Однак, вказане положення рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, яке є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними). Та визначено такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що «стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи» (пункт 30 рішення у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 3 жовтня 2006 року). У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури,встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved