Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року по справі №136/1384/16-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики № б/н від 10.08.2012\~року в сумі 375\~582,95 грн., а також заборгованість за Договором позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 1\~113\~443,22 грн. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17.01.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року залишено без змін. Оскільки [PERSON] до цього часу не повернув суму боргу за вищевказаними договорами позики, позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за інфляційними втратами, 3% річних та пеню станом на 14.06.2018 року в розмірі 807\~550,37 грн., з них: - інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 101\~933,21 грн.; - інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 302\~188,48 грн.; - 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 20\~343,21 грн.; - 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 60\~308,96 грн.; - пеню на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 322\~776,51 грн. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову. До суду [PERSON] подала письмові пояснення в яких зазначила, що восени 2016 року вперше дізналась про існування договорів позики, які її колишній чоловік уклав з рідною сестрою [PERSON], оскільки в інтересах сім`ї такі кошти не використовувались. Вказані дії [PERSON] є черговою провокацією, яка спрямована на недопущення справедливого поділу спільного майна подружжя, спір з приводу якого знаходиться на розгляді Іллінецького районного суду Вінницької області. Проаналізувавши заяви учасників справи по суті справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 10.08.2012 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 135\~881,00 грн., що еквівалентно 17\~000 доларів США, які позичальник зобовязувався повернути в строк до 10.08.2014 року. Свої зобовязання позивач виконала в повному обсязі, про що вказано в пункті 1 Договору позики № б/н (а.с. 10). В серпні 2013 року відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 2\~000 доларів США., в іншій частині позики, зобовязання позичальника щодо повернення коштів залишились не виконаними. Отже, за Договором позики від 10.08.2012 року позичальник заборгував [PERSON] кошти в сумі, яка еквівалентна 15\~000 доларів США. Також, суд встановив, що 10.12.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 519\~545,00 грн., що еквівалентно 65\~000 доларів США, які позичальник зобовязувався повернути в строк до 01.12.2015 року. Свої зобовязання позивач виконала в повному обсязі, про що вказано в пункті 2 Договору позики № б/н (а.с. 11). В липні 2015 відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 21\~000 доларів США, в іншій частині позики, зобовязання позичальника щодо повернення коштів залишились не виконаними. Отже, за Договором позики від 10.12.2013 року позичальник заборгував [PERSON] кошти в сумі, яка еквівалентна 44\~000 доларів США. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року по справі №136/1384/16-ц (а.с. 12-13) задоволено позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики № б/н від 10.08.2012\~року в сумі 375\~582,95 грн., а також заборгованість за Договором позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 1\~113\~443,22 грн. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17.01.2017 року (а.с. 14-15) апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року залишено без змін Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням зазначеного суд вважає, що обставини встановлені рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року по справі №136/1384/16-ц, не підлягають доказуванню при розгляді вказаної справи. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст. 610 ЦК України). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). У пункті 9 Договору позики від 10.12.2013 року сторони визначили, що у разі неповернення суми позики у встановлений строк, позикодавець вправі буде вимагати сплати суми основного боргу із врахуванням індексу інфляції, 3% річних за користування чужими коштами, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобовязання. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] не погасив заборгованість за договорами позики, у звязку із чим станом на 14.06.2018 в нього перед [PERSON] утворилася заборгованість за інфляційними втратами, 3% річних та пенею, яка за розрахунками позикодавця становить 807\~550,37 грн., з них: - інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 101\~933,21 грн.; - інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 302\~188,48 грн.; - 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 20\~343,21 грн.; - 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 60\~308,96 грн.; - пеня на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 322\~776,51 грн. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами позики, а тому вимога позивача про\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за інфляційними\~втратами,\~3%\~річних та\~пенею в\~сумі 807\~550,37\~грн., ґрунтується на вимогах закону, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved