Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, яка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 травня 2003 року у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області сторони зареєструвала шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено актовий запис за №712. При реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]». Від сумісного проживання є малолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає з ними, а після розірвання шлюбу залишиться з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки сторони мають несумісні характери і різні уявлення про сімейний устрій, між ними часто виникали спори. Вони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, внаслідок чого біля 4-х років тому припинили подружні стосунки, шлюб фактично розпався. За ці роки позивач з відповідачем стали чужими один для одного людьми, і плани на майбутнє не пов'язані із сумісним проживанням, тому подальше формальне збереження шлюбу стало недоречним. Після розірвання шлюбу позивач просить визначити її прізвище «[PERSON]». Та стягнути з відповідача витрати, пов'язані з розглядом даної справи. На підставі вищевикладеного позивач просить розірвати шлюб. Позивач до судового засідання не з'явилася, проте в позовній заяві просить розглянути справу у її відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Останній також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Судом встановлено, що 18 травня 2003 року у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області сторони зареєструвала шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено актовий запис за № 712 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], 27.10.2003 року у сторін народилася донька [PERSON] (а.с.7). Згідно договору - квитанції № 510, 24.11.2015 року позивачем було сплачено адвокату 350, 00 грн. (а.с. 8). Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved