Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

До суду звернувся прокурор з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення Кононівської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобовязання повернути нежитлове приміщення. В обґрунтування своїх вимог вказував, що у власності Кононівської сільської ради перебувало приміщення дитячого садка, який знаходиться за адресою с. Кононівка, вул. Молодіжна, 15а. Рішенням Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 18.01.2008 року № 12-8/Y вирішено продати приміщення дитячого садка та подати документи для проведення аукціонних торгів. 21.02.2008 року між Кононівською сільською радою в особі її голови та Черкаською торгово-промисловою палатою в особі [PERSON] укладено договір про проведення аукціонних торгів відповідно до якого ЧТПП зобовязується провести в інтересах Кононівської сільської ради аукціонні торги для реалізації майна за найвищу ціну. За результатом проведення торгів 14.05.2008 року укладено договір купівлі-продажу приміщення дитячого садка. Обєкт продано за 18200 грн. 00 коп. Вказує, що реалізація приміщення дитячого садка відбулася з порушенням ч.5,6 ст.16 Закону України «Про дошкільну освіту», ч.5 ст.63 Закону України «Про освіту», ч.2 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна». Продаж приміщення дитячого садка унеможливлює реалізацію прав громадян на освіту, порушує їх право на достатні фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний і соціальний розвиток. Зміст правочину не повинне суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, як такий, що суперечить положенням ч.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ч.5 ст.63 Закону України «Про освіту». Майно отримане по договору слід повернути територіальній громаді с. Кононівка Драбівського району Черкаської області. В судовому засіданні прокурор підтримав позовну заяву, просив суд її задоволити. Пояснив суду, що строк позовної давності ними не було порушено, оскільки про факт незаконної реалізації майна їм стало під час проведення перевірки у червні 2015 року після отримання інформації від сільської ради про реалізацію спірного майна. Представник Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області позов е визнала, підтримала раніше надані суду письмові заперечення, пояснила, що нотаріус повинен був відмовити в оформленні договору купівлі продажу, дитячого садка, якщо він суперечить закону, проте, він цього не зробив, просила суд застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив суду, що він є законним власником купленого будинку, має відповідні документи, ним не порушувалися закони, підтримав раніше подану заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Відповідно до копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.08.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.10.2007 року у власності територіальної громади с. Кононівка в особі Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області перебувало нежиле приміщення дитячий садок, який знаходиться в с. Кононівка Драбівського району Черкаської області вул. Молодіжна, 15а. В технічному паспорті на вказане нежитлове приміщення від 11.07.2007 року зазначено його призначення як дитячий садок. Рішенням Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 18.01.2008 року № 12-8/Y сільська рада вирішила продати приміщення дитячого садка по вул. Молодіжній, 15, вартістю не менше експертної оцінки та подати документи для проведення аукціонних торгів при Черкаській торгово-промисловій палаті (далі - ЧТПП). Згідно звіту ЧТПП № О-139 від 15.02.2008 року про проведення незалежної оцінки ринкової вартості колишнього дитячого садка в с. Кононівка вул. Молодіжна, 15а, вартість обєкту оцінки складає 18200 грн. 00 коп. 14.05.2008 року між територіальною громадою с. Кононівка в особі Кононівської сільської ради, яку представляв [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу приміщення спірного дитячого садка. Договір посвідчений та зареєстрований нотаріусом [PERSON] Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.06.2015 року [PERSON] є власником нежилого приміщення дитячого садка, що знаходиться с. Кононівка Драбівський район вул. Молодіжна, 15а. З балансу сільської ради приміщення передано новому власнику актом передачі комунального майна від 15.05.2008 року, що підтверджується його копією. З огляду на вищевказані документи, суд вважає, що предметом купівлі - продажу між відповідачами по справі було приміщення дитячого садка, який перебував у комунальній власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 року № 2163 приватизація це це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України. Згідно ч.4 ст.3 дія даного закону розповсюджується на комунальне майно. Ч.2 ст. 5 цього закону передбачено, що майно органів місцевого самоврядування має загальнодержавне значення і приватизації не підлягає. Відтак, на думку суду, оскаржуване рішення Кононівської сільської ради, суперечить вимогам даного закону, тому є незаконним. Укладений договір купівлі-продажу відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) може бути визнаний недійсним, оскільки продавець діяв з дозволом, отриманим з порушенням законодавства. Відповідно до ст..ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскаржуване рішення прийнято 18.01.2008 року, а спірний договір укладено 14.05.2008 року. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду з позовом 30.06.2015 року, поважних причин пропуску строку не навів, заяви про їх поновлення не надав. Позиція позивача, про те, що ним не пропущено строк позовної давності, через те, що про незаконне рішення їм стало відомо після отримання документів від сільської ради в червні 2015 року суд вважає необґрунтованою. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.6, 16 ст.46, ч.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280 про проведення сесії сільської ради населення повідомляється за 10 днів, сесія проводиться гласно, прийняті акти доводяться населенню. Відтак, прийняті рішенні сільської ради є відкритою загальнодоступною інформацією, а тому виконуючи функцію загального нагляду відповідно до розділу ІІІ Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), прокурор мав змогу довідатися про прийняття рішення сільської ради. Тому початок перебігу строку позовної давності почався з моменту прийняття рішення та укладення договору. Відповідачі заявили про застосування строків позовної давності, а тому суд вважає, що це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а саме у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду. На підставі ст. 1, ч.4 ст.3, ч.2 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 року № 2163, ч.6, 16 ст.46, ч.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280, розділу ІІІ Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), ч.1 ст.227, ст.ст.256, 257, ч.1 ст.261, ч.3, 4 ст.267 ЦК України,

Outcome: dismissed