Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. У позовній заяві позивачка вказує, що 26.12.2007 шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Від спільного шлюбу у них є дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час дочка є повнолітньою і продовжує навчатися у ДНЗ «Гадяцьке ВПАУ» з 01.09.2020 по 30.06.2022 за професією «Харчові технології». Позивачка утримує дочку одна, несе витрати пов`язані з навчанням дитини, її переїздом до учбового закладу, проживанням та харчуванням, оскільки учбовий заклад знаходиться в іншій місцевості, тоді як відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки інших осіб на утриманні не має, тому вона звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення дочкою навчання. 06 квітня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою Гадяцького районного суду від 03.06.2021 розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивачки не визнав, з тих підстав, що не має можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , оскільки на його утриманні перебуває непрацездатна мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсійного віку і особою з інвалідністю ІІІ групи. Крім цього, у зв`язку з хронічними захворюваннями він не працює та має нерегулярні заробітки, яких йому недостатньо для самого необхідного. На обліку по безробіттю в центрі зайнятості не перебуває та допомоги по безробіттю не отримує. Зазначив, що до лютого 2021 року по мірі можливості намагався надавати дочці матеріальну допомогу, але після того як перехворів на COVID-19 та у зв`язку з карантинними обмеженнями, не може знайти роботу, яка відповідала б його фізичним можливостям. Також вказав, що позивачка не надала доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє утримувати повнолітню [PERSON] , а у повнолітньої дочки відсутні інші джерела доходів, зокрема заробітна плата, стипендія. З цих підстав, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивачка [PERSON] надала відповідь на відзив в якому вказує, що докази надані відповідачем, щодо неможливості сплачувати аліменти на користь повнолітньої дочки не підтверджують зазначені ним у відзиві обґрунтування. Зокрема відповідачем надано копію трудової книжки, де остання сторінка містить запис про його звільнення, а наступна сторінка, на якій можуть бути записи, відсутня також не надано належних доказів щодо утримання ним матері. Відповідач вказує, що обов`язки батьків по утриманню дітей є рівними, але не враховує, що їх дочку утримує лише вона. Окрім того, їх повнолітня дочка також має ряд захворювань, на що необхідні кошти та яких їй не вистачає, тому просила її позовні вимоги задовольнити. Позивачка [PERSON] надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без її участі. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гринь Є. І. у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги позивачки у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Плат Є. І. у судовому засіданні просили відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з відсутністю можливості у відповідача сплачувати аліменти. Третя особа [PERSON] надала заяву, в якій просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити, справу розглянути без її участі. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.09.2018 Гадяцьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 26.12.2007. Після розірвання шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. 17.06.2020 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [PERSON] навчається в ДНЗ « Гадяцьке ВПАУ» з 01.09.2020 по 30.06.2022 за професією «Харчові технології», що підтверджується довідкою ДНЗ «Гадяцьке ВПАУ» № 188 від 25.03.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно до ст. 200 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у частці від доходу батька, обраним позивачкою. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] посилається на неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, оскільки у зв`язку із хронічними захворюваннями не працює, має нерегулярні заробітки, а також на його утриманні перебуває непрацездатна мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсійного віку і особою з інвалідністю ІІІ групи. Відповідачем надано копію заключення лікарсько-консультативної комісії №88 амбулаторії загальної практики сімейної медицини м. Бібрка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Бібрської міської ради, згідно якого [PERSON] дійсно має ряд захворювань. За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.09.2021, відповідач [PERSON] останній раз виїжджав за межі України 05.05.2019 та в`їхав в Україну 30.06.2019. Згідно довідки Перемишлянської районної філії Львівського обласного центру зайнятості №510 від 21.04.2021 [PERSON] станом на 21.04.2021 року не перебуває на обліку в службі зайнятості. Відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №3005/АП/13-01-62-10, за період з 3 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року інформація про доходи [PERSON] відсутня. Однак, на думку суду, наявність захворювань у відповідача та відсутність постійного заробітку вочевидь недостатні для відмови у позові позивачки. Судом встановлено, що відповідач на даний час є працездатним, відомостей про обтяження турботами щодо утримання інших осіб, зокрема непрацездатної матері суду не надав. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує потребу повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, стан його здоров`я, зокрема те, що він має хронічні захворювання, необхідність забезпечення належного рівня утримання, а також беручи до уваги, що обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, є обов`язком як батька, так і матері, вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, підлягають до задоволення, але в меншому розмірі ніж заявлено позичкою, а саме в розмірі 1/6 частини. Щодо вимоги позивачки про визначення гарантованого мінімального розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, а саме не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За змістом ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але [PERSON] є повнолітньою особою, а не дитиною, а тому таке визначення мінімального розміру аліментів з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставним. Оскільки позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає, що з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial