Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №2649, про стягнення боргу в сумі 310 279,22 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ІНВЕСТ ХАУС». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1 286,94грн. Разом з позовною заявою позивачем подано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат від 17.09.2020 року на загальну суму 30 000,00 грн., про що зазначено безпосередньо в позовній заяві. В частині заявлених вимог про стягнення судових витрат у розмірі 30 000 грн. на правничу допомогу суд не розглядав такі вимоги, оскільки матеріали справи не містили жодних доказів на підтвердження понесення позивачем таких судових витрат. Суд зазначив, що рішення в цій частині може бути прийняте після подання позивачем доказів на підтвердження понесення таких витрат, з врахуванням поданого належним чином оформленого попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом справи. 01.03.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Науменка О.Г. про постановлення додаткового рішення та розподілу судових витрат щодо розгляду цивільної справи №753/15251/20 про визнання виконавчого напису нотаріуса Личука Т.В. від 14.07.2020 року зареєстрованого в реєстрі за №2649 таким, що не підлягає виконанню за позовом [PERSON] , у зв`язку з чим виникла необхідність у призначенні судового засідання для вирішення даного питання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі з огляду на наступне. Ухвалою від 16.03.2021 року суд призначив судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами на 13.04.2021 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Треті особи у справі своїх пояснень щодо позову не надали. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених сторін та ухвалити заочне додаткове рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується відповідними нормами ЦПК та постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, в якій було сформульовано правову позицію при вирішенні зазначеного питання. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України: Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу сформулювала висновок про необхідність надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких сторона по справі мала заперечення. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивач при подачі позову дотримався вимог процесуального законодавства щодо подання до суду разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла, і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. В обґрунтування фактично понесених судових витрат, до суду подані належним чином посвідчені документи що підтверджують фактично понесені фактичні витрати на отримання правової допомоги в справі №753/15251/20, а саме наступні документи: 1. Копія договору про надання правової допомоги №13-09/2020 від 13.09.2020. 2. Копія Додаткової угоди №1 від 13.09.2020 до договору №13-09/2020 від 13.09.2020 про встановлення граничних розцінок на послуги правничої допомоги. 3. Копія Акту приймання-передачі виконаних робіт та понесених витрат №1 від 23.02.2021 на загальну суму 27 861,60 грн. з деталізацією виконаних послуг, сумами та датами їх виконання. 4. Копія Квитанції до прибуткового касового ордеру №9 від 23.02.2021 про оплату позивачем послуг правничої допомоги на 27 861,60 грн. 5. Копії квитанцій про здійснення поштових витрат разом з документами які надсилались. Позивач зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат по договору про надання правової допомоги №13-09/2020 від 13.09.2020 становить 27 861,60 грн. Зважаючи на вищевикладене, надані представником позивача докази понесення витрат, а також врахувавши повне задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ІНВЕСТ ХАУС», судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved