Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] зпозовною заявою до [PERSON] територіальної громади, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу дійсним. У позовній заяві позивачі вказують, що 15 травня 2004 року помер [PERSON] батько відповідача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок за адресою: вул. Хворостянка, 8, с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, що знаходився на неприватизованій земельній ділянці, розміром 0,25 га. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до Гадяцької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і після цього повідомив сільську раду та односельців про продаж даного будинку за 3000 грн. Дізнавшись про це, позивачі вирішили купити вказаний будинок та 25.04.2004, домовившись з відповідачем про ціну та інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплатили йому повну вартість будинку - 3000 грн. На підтвердження вказаного правочину, відповідач [PERSON] видав розписку, у якій пообіцяв нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу після отримання свідоцтва про право на спадщину та надав довіреність на [PERSON] про право здійснення переоформлення спадкового майна від його імені. 24 червня 2005 року рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно будинковолодіння в с. Березова Лука. Проте зазначений будинок не був зареєстрований, хоча право на земельну ділянку (пай) відповідач зареєстрував ще 19.11.2004. У 2005 році на території зазначеного будинковолодіння позивачі побудували гараж, а також був виготовлений технічний паспорт на все домогосподарство за адресою: вул. Пролетарська (Хворостянка), 8, с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області. 25 травня 2005 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради прийняте рішення про узаконення самовільно побудованої добудови за вказаною адресою. З 25 травня 2004 року і до цього часу позивачі фактично проживають у будинковолодінні за адресою: вул. Хворостянка, 8, с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області. У 2004 році за їх заявою проведено газопостачання до вказаного житлового будинку та до цього часу проводиться оплата комунальних платежів. 16 травня 2016 року відповідач зареєстрував право власності на будинковолодіння, однак від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відмовився. Враховуючи вищевикладене, позивачі просять визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 8 по вул. Хворостянка в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, укладений 25 травня 2004 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], а також визнати за позивачами на праві спільної сумісної власності право власності на вищевказаний житловий будинок. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх позовом про визнання права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу дійсним без їх участі. Представник позивачів по довіреності [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги позивачів у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. 01.02.2017 було задоволено клопотання представника позивачів щодо надання терміну для уточнення позовних вимог, у звязку з чим у судовому засіданні було оголошено перерву до 20.02.2017. 20.02.2017 ні позивачі, ні представник позивачів [PERSON] у судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписка про вручення повістки про виклик до суду, про причини неявки суду не повідомили. Згідно положень ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] територіальної громади Гадяцького району [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, суду надав пояснення, що як у даний час так і в 2004 році він працював сільським головою [PERSON] сільської ради Гадяцького району. До нього звернулися [PERSON] та відповідач [PERSON] зафіксувати факт передачі грошей за купівлю будинку померлого батька відповідача, на що він погодився та власноручно написав розписку, завіривши її печаткою сільської ради. Починаючи з 2004 року по даний час позивачі проживають у тому господарстві. Відповідач [PERSON] та його представник по довіреності [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] та [PERSON] не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Відповідач також надав суду заперечення та у судовому засіданні пояснення про те, що після смерті 15.05.2004 його батька [PERSON], за пропозицією подружжя [PERSON], він погодився на продаж будинку за адресою: вул. Хворостянка, 8, с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, в якому проживав батько після прийняття та оформлення спадщини. Згідно домовленості, позивачі повинні були за його дорученням, допомогти йому оформити у судовому порядку право власності на спадкове майно і лише після цього вони домовилися вирішити питання щодо продажу цього домоволодіння. Оскільки особисто займатися переоформленням вказаного нерухомого майна він не міг так, як працював на той час на виробництві, тому на четвертий день після смерті батька, він передав позивачам ключі від домоволодіння для тимчасового проживання і отримав від них завдаток у сумі 3000 грн. У листопаді 2004 року надав [PERSON] довіреність на виготовлення технічного паспорта, а 10.05.2005 на ведення цивільної справи в суді. Протягом 2005 2016 років [PERSON] та [PERSON] повідомляли його, що оформлення спадщини ще не завершене. Лише у травні 2016 року він дізнався, що рішенням суду за ним визнано право власності на спадщину. Маючи намір незаконно заволодіти його майном, позивачі навмисно приховали від нього дану інформацію. А також, продовжуючи незаконні дії, подружжя [PERSON] подавали позов до Гадяцького районного суду про визнання за ними права власності на належне йому майно. На даний час він являється законним власником домоволодіння. Окрім того, відповідач заперечує той факт, що при передачі йому позивачами завдатку була написана розписка, як заперечує і те, що підпис який значиться під його прізвищем, здійснив він, у звязку з чим за його ініціативною товариство з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України», на підставі укладеного договору, було проведено експертне дослідження, згідно якого значиться, що підпис, який міститься у розписці під його прізвищем, виконаний не ним. Відповідач також заперечує той факт, що взагалі ним з позивачами оговорювалося питання купівлі-продажу домоволодіння, у той час коли вони віддавали йому завдаток, як заперечує і факт домовленості щодо усіх істотних умов договору, оскільки він у спадщину на той час ще не вступив та не оформив своїх прав на це майно. Враховуючи, що між позивачами та ним до цього часу не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі продажу домоволодіння, тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON]І не підлягають до задоволення, як в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, власником якого він є, так і визнання за ними права власності на нього. 20.02.2017 відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд без його участі, а також надав клопотання про стягнення з позивачів на його користь витрат, понесених ним за проведення дослідження спеціаліста в сумі 6000 грн, яке у судовому засіданні підтримала і його представник [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши докази надані ними, вважає, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] територіальної громади Гадяцького району, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу дійсним не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24.06.2005, яке набрало законної сили 25.07.2005, за відповідачем [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер 15.05.2004, що знаходиться по вул. Пролетарська, 8 в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, у вигляді домоволодіння, яке складається з житлового будинку А1, літньої кухні Б, сараю В, погребу в, сараю-прибудови в`, сараїв Г,Д,Е, гаража Ж, вбиральні З, огорожі № 1-2, колодязя - № 3, розташованого на земельній ділянці площею 0,41 га фонду [PERSON] сільської ради Гадяцького району. Державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок проведена 16.05.2016 за реєстраційним № 924062253204, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 153 від 06.05.2016, згідно розпорядження сільського голови № 02-06/2 «Про перейменування вулиць та провулків на території сільської ради» від 15.01.2016, вулицю Пролетарська в с. Березова Лука перейменовано на вулицю Хворостянка. Таким чином, судом встановлено, що власником домоволодіння за адресою: вул. Хворостянка (Пролетарська), 8, с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області є відповідач [PERSON] У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.12.2016, власником земельної ділянки площею 0,2499 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Хворостянка, 8 в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області є також відповідач [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Гадяцького району № 691 від 07.11.2016, [PERSON] та [PERSON] фактично проживають без реєстрації за адресою: вул. Хворостянка, 8 в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області з 25.05.2004, обробляють земельну ділянку та ведуть домашнє господарство. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1, 2 ст. 638 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У пункті 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12). Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Частина друга ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам. Визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов'язковій державній реєстрації, тому ч. 2 ст. 220 ЦК України до таких правовідносин не застосовується. Враховуючи ті обставини, що сторонами не дотримано вимог діючого законодавства щодо укладення договору купівлі-продажу домоволодіння в частині його нотаріального посвідчення, а також виконання договору (передача грошових коштів) було здійснено, до набуття [PERSON] права власності на спірне домоволодіння, тому сума грошових коштів в розмірі 3000 грн, передана позивачами відповідачу, яка є значно меншою його вартості, а саме за даними технічного паспорту на будинок вона становить 37141 грн, тому дану суму можна розцінювати як завдаток, про що також стверджує сам відповідач. Надана позивачами розписка не містить підтвердження того, що вони з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов такого договору, як відсутні і інші докази, які б беззаперечно підтверджували даний факт, чи у своїй сукупності давали підстави для цього. Окрім того, відповідно до висновку експертного почеркознавчого дослідження від 11.01.2017, проведеногоТОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі укладеного договору між сторонами, підпис від імені [PERSON], зображення якого міститься під рукописним записом «Гроші отримав» в електрофотокопії розписки від імені [PERSON] від 24.05.2004 виконаний не [PERSON]. Даний доказ, наданий відповідачем [PERSON], позивачами не спростовано, хоча обовязок доказування доведення обставин у справі, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладено також і на позивача ( ст. 60 ЦПК України). Що стосується показань, допитаних у судовому засіданні за клопотанням представника позивачів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які лише підтвердили факт наміру відповідача після смерті батька продажу будинку, то суд вважає, що вони є недостатніми для підтвердження того, що між сторонами відбулася домовленість щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного домоволодіння. Позивачі та їх представник не надали переконливих доказів щодо ухилення відповідача [PERSON] від обовязкового нотаріального посвідчення договору, враховуючи той факт, що можливість нотаріального посвідчення договору на теперішній час не втрачена, так як сторони правочину наявні, правовстановлюючі документи на нерухоме майно є, тому нічого не перешкоджає на даний час, відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у разі досягнення усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України) Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З огляду на викладене, оскільки сторонами не було дотримано вимоги щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку та державної реєстрації, у позивачів не виникло право власності на нерухоме майно по вул. Хворостянка, 8 в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області, тому позов в частині визнання права власності не підлягає до задоволення. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про стягнення з позивачів на його користь витрат за проведення експертного почеркознавчого дослідження електрофотографічної копії розписки від 24.05.2004, які складають 6000 грн, що підтверджується актом виконаних робіт та рахунком-оплатою за проведення експертного дослідження. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 2 ст. 79 ЦПК України передбачено вичерпний перелік витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, до якого не входять витрати, повязані з проведенням експертних досліджень за ініціативою сторони, тому клопотання відповідача в частині стягнення з позивачів витрат понесених ним за проведення експертного почеркознавчого дослідження не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed