Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради в особі комунального підприємства «Житово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], у якій з урахуванням уточнень просив стягнути з останніх в солідарному порядку на користь держави в особі Одеської міської ради в особі комунального підприємства «Житово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 4707,28 гривень, посилаючись на те, що дана заборгованість утворилась у відповідачів станом на 31 травня 2009 року за житлово-комунальні послуги у квартирі [ADDRESS]. Представник прокуратури у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суд не сповістив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суду не сповістила. Відповідач - [PERSON] у судовому засідання проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що рішення у справі необхідно постановити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Квартира [ADDRESS] загальною площею 69, 9 кв.м. була придбана на ім'я [PERSON] 22 березня 1994 року згідно договору купівлі - продажу, посвідченому на Одеській Товарній біржі. У подальшому [PERSON] отримувала дозволи на реконструкцію квартири під кафе, 05 травня 1995 року уклала договір підряду на виконання будівельних робіт по переобладнанню спірної квартири під кафе. Дозволи на виконання робіт по будівництву та реконструкції приміщення видавалися у 1995 році [PERSON] Згідно договору дарування від 26 грудня 1996 року, укладеного [PERSON] з ВТК «Гіал» у вигляді ТОВ, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] подарувала 69, 9 кв.м. нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] 31 березня 2000 року у тому числі на підставі вказаного договору дарування Жовтневою районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності № 00693, відповідно до якого напівпідвальне приміщення площею 125 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] належить ВТК «Гіал» у вигляді ТОВ. З відповіді КП «ОМБТІ та РОН» вих. № 288853.67.11 від 26 вересня 2011 року на ухвалу суду вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована: з 10 жовтня 1996 року по 27 грудня 1996 року - як частина у складі нежитлового вбудованого приміщення площею 69,9 кв.м за [PERSON]; з 28 березня 2007 року по 14 листопада 2008 року - повністю квартира як нежитлове напівпідвальне приміщення площею 125 кв.м (до складу якого увійшло вбудоване приміщення площею 69,9 кв.м) - за [PERSON] на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року, справа № 2-9505/06, реєстрація скасована на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2007 року; з 14 листопада 2008 року по теперішній час як нежитлове напівпідвальне приміщення площею 125 кв.м за ВТК «Гіал» у вигляді ТОВ. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент укладення договору дарування від 26 грудня 1996 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, суд доходить до висновку, що ВТК «Гіал» у вигляді ТОВ з 26 грудня 1996 року по теперішній час є власником квартири [ADDRESS], у складі нежилого приміщення площею 69,9 кв.м за адресою: [ADDRESS], а потім у складі напівпідвального приміщення площею 125 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 2 ст. 162 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що оскільки відповідачі не є власниками квартири [ADDRESS], будь-які підстави вважати, що ними отримувались житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, та відповідно, вони були споживачами житлово-комунальних послуг за вказаною адресою - відсутні. За таких обставин, позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed