Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] до [PERSON] та до Віньковецької селищної ради Віньковецького району з позовом. Позивач просить визнати за нею право власності на 32/100 житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначає, що після смерті батька [INFO] залишилося спадкове майно. До складу спадщини увійшло 32/100 житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями є вона та [PERSON] з якою укладено договір 13.02.2020 року і розподілено частину спадкового майна, однак поза межами розподілу залишилась 32/100 частини жилого будинку через відсутність державної реєстрації на цю частину за померлим, який на вказану частку домоволодіння спадкові права не оформив. Позивач після смерті свого батька вступила у спадкові права на частину належного йому майно, розділивши його з сестрою [PERSON] , але позбавлена можливості успадкувати частку житлового будинку [ADDRESS] Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок із надвірними будівлями. Однак, їй було відмовлено у вчинені будь-яких нотаріальних дій, оскільки відсутні документи що підтверджують право власності на спадкове майно за спадкодавцем. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. На ім`я суду представник позивача надіслала заяву, в якій просить справу розглядати без участі сторони позивача, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим, справу розглянуто за його відсутності. Відповідач [PERSON] надіслала заяву в якій визнала вимоги позивачки, просить справу розглянуто без її участі. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів, дослідивши які, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Дослідивши надані сторонами докази, слід вважати позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Віньковецьким районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 111. Останній доводився батьком [PERSON] та [PERSON] , що встановлено у спадковій справі нотаріусом та зазначено у свідоцтвах, про право на спадщину за законом виданих позивачці (а.с.22) та відповідачці (а.с.16) нотаріусом Віньковецького нотаріального округу 13.02.2020 року. Вони після смерті батька [PERSON] прийняли та отримали частку у спадковій масі спадкодавця , уклавши договір, про розподіл спадкового майна ( а.с.12-13), але позбавлені можливості успадкувати частку 32/100 житлового будинку [ADDRESS] . Тобто позивачка використала свої права оговорені ст.. 1261 ЦК України спадкоємця першої черги. Проте реалізувати право на спірне домоволодіння вона не може, через відсутність його реєстрації в реєстрі прав на нерухоме майно та відсутність правовстановлюючих документів. Позивач належним чином прийняла спадщину після померлого батька відповідно до ст. 1291 ЦК України, як особа, яка звернулась із заявою в нотаріальну контору та частину майна оформила, що підтверджується вищезазначеним свідоцтвом. Позивач у встановленому порядку не може оформити право власності на даний житловий будинок, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на нерухомість, що підтверджено повідомленням приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу № 26/02-31 від 11.03.2020 року. Те, що [PERSON] володів будинком на праві особистої, а після 1991 року - на праві приватної власності підтверджується рішенням Віньковецького районного суду від 11.08.1987 року (а.с.22) та технічним паспортом виготовленим на 32/100 домоволодіння. Вказане домоволодіння яке складається із кімнати, веранди, підвалу та входу в підвал не зареєстроване спадкодавцем, що позбавляє спадкоємця реалізувати свої спадкові права. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Суд приходить до висновку, що оскільки спадкування охоплює перехід всіх прав та обов`язків (за винятком визначених законом, які не можуть входити до складу спадщини ст. 1219 ЦК України), то спадкуванню підлягають і права та обов`язки щодо об`єктів нерухомого майна, які знаходились у володінні спадкодавця хоча і не були оформленні у встановленому законом порядку. А отже такі права та обов`язки можуть успадковуватись, оскільки вони не припиняються зі смертю спадкодавця, а будуть існувати доти, доки буде існувати об`єкт нерухомості та до юридичного оформлення прав власності на нього спадкоємцем. При вирішенні спору, суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім`я та по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право особистої власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідачки [PERSON] , яка у заяві повідомляє, що не оспорює право сестри на 32/100 домоволодіння, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved