Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Захарчук Ю.В., звернувся до Бучацького районного суду Тернопільської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно його батька [PERSON] , в якій просить встановити заходи тимчасового обмеження прав та покласти на [PERSON] строком на шість місяців обов`язки, а саме: заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з ним за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця його проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування ним; заборони вести із ним листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що він проживає разом із матір`ю у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка є їхньою спільною частковою власністю, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 25.10.2007 року. У даному житлі зареєстрований та проживає також [PERSON] , який є його батьком. Зазначає, що упродовж цього року він потерпає від психологічного домашнього насильства з боку батька, яке не в змозі терпіти, зокрема - це погрози різного характеру, у тому числі застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами. Останній постійно вчиняє сварки, для чого використовує будь-які приводи, особливо коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, також і в нічний час. Такі дії [PERSON] вчиняє за місцем їхнього спільного проживання. З даного приводу він неодноразово звертався із заявами до відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області. 12.04.2021 працівниками ВП №2 (м.Бучач) складено і вручено [PERSON] заборонний припис по факту вчинення домашнього насильства. Окрім того, [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч.1, та ч.2 ст.173-2, а також ч.1 ст.182 КУпАП. 25 серпня 2021 року від заінтересованої особи [PERSON] надійшли заперечення щодо заяви про видачу обмежувального припису, такий вважає подану заяву незаконною, безпідставною і такою, що не може бути задоволена. Вказує, що перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] який декілька разів розривався і знову реєструвався з ініціативи останньої. Під час шлюбу [PERSON] в порядку приватизації оформила на себе та сина право спільної часткової власності по Ѕ частині квартири за адресою: [ADDRESS] . На той час він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 20.06.2008 по теперішній час він зареєстрований по [ADDRESS] . Посилаючись на ст.60 СК України зазначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Він є офіцером Збройних Сил України, учасником бойових дій та після прибуття з зони АТО у нього погіршився стан здоров`я: загострилась гіпертонічна хвороба, часті порушення сну після психотравмуючої ситуації - смерті матері, хронічний гепатит, раптовий приступ втрати свідомості, лікувався в чимало медичних закладах. Між ним, колишньою дружиною та сином, який є під її впливом, існує конфлікт, що триває з того часу як він повернувся з АТО і в нього погіршився стан здоров`я. Очевидно, він став непотрібний дружині та сину і тому виникають ситуації на рівні побутових сварок. Ці ситуації син та дружина планомірно та цілеспрямовано використовують у своїх цілях, викликають поліцію для оформлення нібито фактів домашнього насильства, для складення тимчасового заборонного припису, щоб мати підставу для його виселення. Зазначає, що ніякого домашнього насильства з його боку не чинилось і не чиниться. Заявник не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насильства стосовно нього, у розуміння ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також, не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому. Не надано доказів того, що такі дії він вчиняє в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, заявником не надано будь-яких доказів, що він у будь-який спосіб переслідує його, погрожує йому, вчиняє інші насильницькі дії стосовно нього, а тому підстави для запровадження заборон відсутні. Наявність конфлікту між ним та заявником не підтверджує вчинення щодо нього домашнього насильства. Наведені постанови Бучацького районного суду від 29.04.2021 та Тернопільського апеляційного суду від 03.06.2021, які свідчать про одиничний факт притягнення його до адміністративної відповідальності самі по собі не можуть бути достатнім доказом вчинення домашнього насильства, а порушення термінового заборонного припису від 12.04.2021, яке виразилось у запитанні до заявника, чи сплачено рахунок за газ є малозначним та також не може бути доказом. Таким чином, оскільки заявник не надав беззаперечних доказів вчинення ним домашнього насильства, а також ризиків настання насильства в майбутньому, підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відсутні. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник, адвокат Захарчук Ю.В. заяву підтримали з підстав, викладених у ній та просять таку задовольнити. Крім того, заявник додатково пояснив, що окрім випадків вчинення домашнього насильства батька щодо нього, які підтверджені постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року та постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2021 року, його батько продовжував вчиняти домашнє насильство стосовно нього 26, 27, 28 липня 2021 року, зокрема приходив додому в п`яному стані, посеред ночі будив його, погрожував та принижував його, а 01 серпня 2021 року, прийшовши додому у сильному алкогольному сп`янінні, відкрив газ, але не підпалив його, а також хотів вирвати трубу, якою поступає вода до газового котла. В поліцію щодо таких протиправних дій батька він не звертався, оскільки у суді на розгляді вже перебувала справа щодо вчинення батьком домашнього насильства стосовно нього 05.05.2021. Через таку протиправну поведінку батька він побоюється за свою та матері безпеку. Заінтересована особа [PERSON] та його представник, адвокат Бахір Р.Д. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заявлених вимог та просять відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Крім того, представник заінтересованої особи пояснив, що обставини вчинення його довірителем 26, 27, 28 липня та 01 серпня 2021 року домашнього насильства, на які посилається заявник, нічим не підтверджені та про такі не зазначено в поданій заяві. Також вказав, що у квартирі за місцем реєстрації в [ADDRESS] він проживає з 2008 року та іншого житла фактично не має, оскільки у квартирі [ADDRESS] , співвласником якої він являється, проживає його сестра з сім`єю. Зазначив про те, що на даний час в суді на розгляді перебуває справа за позовом його сина [PERSON] та колишньої дружини [PERSON] до нього про виселення та вважає, що дії заявника, через існуючий між ними конфлікт, спрямовані саме на виселення його з квартири. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII (далі - Закон). Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною першою статті 1 Закону передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функції і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком заявника [PERSON] , що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Трибухівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 10 квітня 2001 року народження. Шлюб між батьками заявника - [PERSON] та [PERSON] розірвано 05 травня 2021 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 05 травня 2021 року). За даними будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , у вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] , 1974 р.н., та [PERSON] , 1973 р.н. Згідно довідки № 275 від 26.05.2021, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Трибухівської сільської ради 26 травня 2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.06.2008 року по теперішній час. Зі змісту заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що [PERSON] чинить психологічний тиск на [PERSON] , який не в змозі терпіти, зокрема - це погрози різного характеру, у тому числі застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами. З приводу конфліктів [PERSON] неодноразово звертався із заявами до відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного ВП ГУНП в Тернопільській області. Так, постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року визнано [PERSON] винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, у тому, що він: -05 квітня 2021 року біля 09.00 год. в [ADDRESS] , вчинив відносно свого сина [PERSON] домашнє насильство, а саме словесно ображав його нецензурними словами та морально принижував, внаслідок чого у останнього виникли побоювання за свою безпеку та здоров`я, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. - 05 квітня 2021 року о 16.00 год. в [ADDRESS] , за місцем спільного проживання із своєю сім`єю вчинив відносно свого сина, [PERSON] , домашнє насильство, а саме ображав та морально принижував його, внаслідок чого у останнього виникли побоювання за свою безпеку та здоров`я, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. - 06 квітня 2021 року близько 05.00 год. за місцем спільного проживання в [ADDRESS] , вчинив відносно свого сина, [PERSON] , домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали в образах та моральному приниженні, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого [PERSON] , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. - 10 квітня 2021 року близько 09.00 год., перебуваючи за місцем спільного проживання в [ADDRESS] , вчинив відносно свого сина, [PERSON] , домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали в образах, моральному приниженні та образою чоловічої гідності, внаслідок чого [PERSON] зазнав душевних хвилювань, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. -15 квітня 2021 року о 21.00 год. в [ADDRESS] , порушив заборону в будь-який спосіб контактувати зі своїм сином, [PERSON] , що було обумовлено ТЗП від 12 квітня 2021 року, а саме говорив з ним, розпитуючи, чи сплатив останній рахунки за використаний газ у березні, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на [PERSON] накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 гривень в дохід держави. Так, відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №135500 від 12.04.2021, винесеного ДОП СРПП ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Куликом О. стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства із застосуванням до кривдника таких заходів заборонного припису: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 13.00 год. 12.04.2021 до 13.00 год. 17.04.2021. Крім того, відповідно до постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 17.08.2021 провадження в справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до вищевказаної постанови, 05 травня 2021 року близько 08.00 год. [PERSON] за місцем свого проживання у [ADDRESS] , вчинив відносно сина [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю [PERSON] , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП. Також, згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №087442, складеної інспектором СРПП відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного ВП ГУНП в Тернопільській області Боднаруком І.І. 14 липня 2021 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.182 КУпАП, а саме за те, що він 14.07.2021 о 02.00 год., перебуваючи по місцю проживання, порушував тишу, а саме: голосно слухав музику, чим порушив вимоги ст.24 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснила, що є колишньою дружиною [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбу протягом 24-х років, який розірвано 05 травня 2021 року. Зазначила про те, що останній систематично вчиняє домашнє насильство щодо неї та сина за місцем їх спільного проживання і таку його протиправну поведінку вони вже не в змозі терпіти. Так, 01 серпня 2021 року [PERSON] повернувся додому у п`яному стані і, після того, як підігрів собі їжу, залишив відкритою одну камфорку газової плити, звідки відбувався відтік газу, також намагався вирвати трубу, якою надходить вода до котла. Серед ночі будить її та сина, виганяє з квартири, вони не можуть спокійно перебувати у помешканні, відпочивати, навіть спати. Своїми діями [PERSON] доводить її та сина до нервових станів та не дає їм можливості нормально жити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому невідомо про вчинення насильства [PERSON] , який є його рідним братом, щодо свого сина [PERSON] . Вважає, що така поведінка його брата може бути пов`язана зі стресами, які він пережив, зокрема перебував у зоні проведення АТО, а також пережив смерть батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 зроблено такий висновок: «Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства». За наведених вище обставин, судом встановлено, що [PERSON] систематично вчиняє щодо свого сина [PERSON] домашнє насильство, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності, і повторюваність його в подальшому є досить високою з точки оцінки ризиків, визначених Законом. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні зазначив про те, що є учасником АТО, що підтверджує посвідченням серії [NUMBER] від 29 квітня 2016 року. Крім того, вказує про погіршення стану здоров`я після проходження служби, на підтвердження чого надав суду виписку з медичної карти стаціонарного хворого №288 в КНП «Бучацька ЦПМСД» від 26.02.2021, та виписку з медичної картки стаціонарного хворого №7782 КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» від 08.07.2021, проте таке не спростовує вчинення [PERSON] протиправних дій щодо сина [PERSON] , які виразились у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання заінтересованої особи [PERSON] та його представника, що між останнім, його дружиною й сином існує конфліктна ситуація та такі мають намір виселити його з квартири та приходить до висновку, що визначальним у даному випадку є виключно поведінка однієї людини (людей) до іншої (інших) і така поведінка, дія містить ознаки домашнього насильства у формі психологічного насильства, передбаченій Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Проте, слід зазначити, що посилання заявника на вчинення батьком щодо нього домашнього насильства 26, 27 та 28 липня 2021 року не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не підтверджено відповідними доказами. Крім того, заявник не звертався з приводу наведених випадків домашнього насильства до відділення поліції. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи надані учасниками справи докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Проте, заявник також просить встановити заборону щодо [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з ним за адресою: [ADDRESS] та заборону наближатися на відстань ближче 100 м до місця його проживання (перебування), інших місць частого відвідування ним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого Бучацьким районним бюро технічної інвентаризації та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, 25 жовтня 2007 року, а також згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» 2 жовтня 2007 року, реєстраційний номер 20785805, квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності (по Ѕ) належить йому, [PERSON] та його матері, [PERSON] . Крім того, його батькові [PERSON] у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 30.07.1993 р. №187, Чортківським міськрайонним бюро технічної інвентаризації 05 серпня 1993 року, на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності належить квартира [ADDRESS] (співвласниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання (перебування) заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19. Проте, суд не вбачає необхідності для застосування таких заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, як заборона перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою за адресою: [ADDRESS] та заборона наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалим, оскільки заявником не доведено існування високого рівня вірогідності настання тяжких чи особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства щодо постраждалої особи, які б свідчили про необхідність встановлення таких заборон, а також застосування максимального строку обмежувального припису - 6 місяців. Разом з тим, суд вважає, що достатнім буде встановлення обмежувального припису строком на 3 місяці. За таких підстав, заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial