Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Заступник керівника\~Тернопільської місцевої\~прокуратури в\~інтересах держави\~в особі\~Тернопільської міської\~ради,\~Комунального некомерційного\~підприємства «Тернопільська\~міська комунальна\~лікарня швидкої\~допомоги» (далі\~ КНП\~«Тернопільська міська\~комунальна лікарня\~швидкої допомоги») звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~ [PERSON] \~про стягнення\~з відповідача\~на користь\~держави в\~особі Тернопільської\~міської ради\~коштів,\~витрачених на\~стаціонарне лікування\~потерпілого від\~злочину [PERSON] \~в лікувальному\~закладі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в сумі 11955,32 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , які мали місце 13 грудня 2018 року, потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця ділянки лівого плечового суглоба, який за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень та закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, рани лобової та волосистої ділянок голови, садна правої скроневої ділянки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2019 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження №12018210010003644 від 13 грудня 2018 року за даним фактом закрито. Потерпілий [PERSON] з 13 грудня по 28 грудня 2018 року проходив стаціонарне лікування у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Вартість затрат на лікування та перебування [PERSON] у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» становить 11955,32 грн. і ці кошти відповідно до ст. 1206 ЦК України повинні бути відшкодовані відповідачем як особою, яка вчинила злочин. Ухвалою судді від 10 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 04 травня 2020 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання 02 червня 2020 року о 15 год. 00 хв. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання у зазначену дату і час розгляд справи відкладено на 02 липня 2020 року на 15 год. 00 хв. 19 червня 2020 року представник позивача Тернопільської міської ради Ахтемейчук Н.М. подала клопотання, згідно з яким підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, розглянувши справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачами не було висловлено заперечень проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/4949/19 від 04 червня 2019 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження №12018210010003644, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2018 року за даним фактом закрито, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим. В зазначеній ухвалі встановлено, що: «13 грудня 2018 року близько 03:00 год. у обвинуваченого [PERSON] , який перебував в приміщенні квартири [ADDRESS] , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із братом\~потерпілим [PERSON] , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, 13 грудня 2018 року, близько 03:00 год., обвинувачений [PERSON] , перебуваючи в приміщенні квартири [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту із потерпілим [PERSON] , підійшов до останнього ззаду та тримаючи у руках табуретку умисно наніс нею один удар в ділянку голови зліва, внаслідок отриманого удару потерпілий [PERSON] , впав на поверхню підлоги. Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднанні одним злочинним умислом та тримаючи в руках табуретку умисно наніс нею потерпілому [PERSON] , ще два удари в ділянку лівої брови та голови справа. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого [PERSON] відносно потерпілого [PERSON] , останньому завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця ділянки лівого плечового суглоба, який за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, та закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, рани лобової та волосистої ділянок голови, садна правої скроневої ділянки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я». Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Також, згідно з зазначеною ухвалою, суд прийшов до переконання, що обвинувачений [PERSON] підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, з закриттям кримінального провадження щодо нього, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Як убачається з відповіді КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» №189 від 10 лютого 2020 року, пацієнт [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні екстреної медичної допомоги з 13 грудня 2018 року по 28 грудня 2018 року. Клінічний діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани м`яких тканин лобної та потиличної ділянок, забій лівого плечового суглоба, викривлення перегородки носа. Накладні витрати становлять: лікування 69,78 грн., обстеження 248,84 грн., 15 ліжко-днів 11636,70 грн., разом 11955,32 грн. Згідно з відповіддю виконавчого комітету Тернопільської міської ради №3139/04-д від 06 березня 2020 року Тернопільська міська рада не зверталась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат, понесених КНП «Тернопільська міська\~комунальна лікарня\~швидкої допомоги» на лікування потерпілого [PERSON] . Відповідно до п. 1.2. статуту КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №7/16/20 від 28 липня 2017 року, засновником і власником КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» є Тернопільська міська рада. Тернопільська міська рада є органом місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1006483128 від 20 березня 2020 року. Оскільки Тернопільська міська рада не зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого [PERSON] , за захистом інтересів держави до суду звернувся заступник прокурора Тернопільської місцевої прокуратури. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво інтересів громадянина або держави в суді відповідно до ч. 6 вказаної статті включає, у тому числі, право прокурора звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. п. 2, 4 постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, і внаслідок його протиправних дій була заподіяна шкода здоров`ю [PERSON] . Ці обставини встановлені Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/4949/19 від 04 червня 2019 року про закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності. Унаслідок винних дій [PERSON] [PERSON] у період із 13 грудня 2018 року по 28 грудня 2018 року лікувався у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та витрати на його лікування склали 11955,32 грн., які підприємству не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернувся заступник прокурора Тернопільської місцевої прокуратури, оскільки Тернопільська міська рада, яка є власником та засновником КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», не зверталася до суду за їх захистом. Відтак, [PERSON] як особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , у розмірі 11955,32 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню понесені судові витрати 2102 гривень судового збору.

Outcome: approved