Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом по якому просить: -визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по [ADDRESS], [NUMBER], від 29.10.2007 року, виданий [PERSON], зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за №010750501800. -визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по [ADDRESS], [NUMBER], від 16.07.2008, виданий [PERSON], зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750500939. -витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. -витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по [ADDRESS] у м. Од кадастровий номер [NUMBER]. - встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для внесення Реєстраційною службою Одеського міське управління юстиції запису щодо скасування реєстрації права власної [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,05 і розташовану по [ADDRESS], кадастрові номер [NUMBER]. -встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для внесення Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції запису щодо скасування реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Представник прокуратури у судовому засіданні не підтримав позов, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності посвідченої 06.07.2017 року приватним нотаріусом Біляївського міського нотаріального округу Н. С. Шустовою та зареєстрованої в реєстрі за №678; термін дії - до 06.07.2020 року) позовні вимоги визнав. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справ належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 р. задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], за зазначеними особами визнано право власності на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS], яке ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.05.2009 року за апеляційною скаргою прокуратури м. Києва скасовано, справа направлена на новий розгляд до того ж суду. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по [ADDRESS], [NUMBER], від 04.10.2007 р: ту. який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750501608. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі державного акту на землю. В ході проведення перевірки стало відомо, що на підставі договору купівлі- продажу від 05.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., частина спірної земельної ділянки відчужена [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,5 га, розташовану по [ADDRESS], [NUMBER], від 29.10.2007 т: ку. який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право гласності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750501800. Зазначеним актом, виданим та підписаним Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі, присвоєно кадастровий № земельної ділянки [NUMBER]. Крім того, [PERSON] отримано новий державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по [ADDRESS], [NUMBER], від 16.07.2008 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 010750500939. Зазначеним актом, виданим та підписаним Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі, присвоєно кадастровий -У земельної ділянки [NUMBER]. Відповідно до договору купівлі-продажу № 548 від 11.02.2010 [PERSON] продала [PERSON] зазначену земельну ділянку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка № [NUMBER] на даний час належить [PERSON], на підставі договору дарування, серія та номер: 2605, виданий 19.12.2014 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. Оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі державного акту на землю. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст.16 ЦК України, кожна особа має правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3 - рп/99 „інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інш.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної, безпеки, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі, такі випадки передбачені, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру, ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод інтересів держави. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді. Під поняттям „орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Одеська міська рада. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) землі, які належать на праві власності територіальної громади міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності на землі за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації. Пунктом 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідачу земельна ділянка безоплатно у власність або в користування Одеською міською радою, як власником землі, не надавалася. Статтею 81 Земельного Кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі- продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийнятті спадщини; виділення в натурі належної їм земельної частки. Підстав для набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку не має, а рішення суду, на підставі якого вона отримала державний акт на землю, як вище зазначалося, скасоване. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Статтею 387 ЦПК України передбачене право власника витребувати майно від особи, яка незаконним чином ним заволоділа. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України,якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане у звязку із виконанням договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Таким чином вимоги позову про витребування спірної земельної ділянки від [PERSON] на користь Одеської міської ради вбачаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п.1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду. Та з такого, оскільки рішення суду, на підставі якого [PERSON] набула у власність спірну земельну ділянку, скасовано, передбачених законом підстав для видачі їй державного акту не вбачається. Отже наведений правоустановчий документ є недійсним, та підлягає скасуванню. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради в повному обсязі. Згідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав. Відповідно до ст.8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved