Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить: виселити відповідача з квартири №24 по вулиці Різдвяна без надання іншого житлового приміщення та зняти його з реєстрації. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до рішення №337 від 18.09.1996 Коростишівської міської ради вона отримала двокімнатну квартиру №24 по вулиці Різдвяна в місті Коростишів, члени родини чоловік [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] 31.01.1997 шлюб між нею та відповідачем шлюб було розірвано, а [PERSON] залишився проживати у вищевказаній квартирі, однак останній систематично порушує правила суспільного співжиття, чим створив неможливі умови для проживання. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності 02.12.2005, 27.02.2005, 28.08.2006, 23.11.2006, 14.08.2007, 20.05.2008, 22.02.2009, 15.11.2016 за ст. 1732 КУпАП, 20.05.2008 за ст. 173 КУпАП. Позивач стверджує, що відповідач не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальних послуг, не виконує інші обовязки. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на положення ст. ст. 116, 157 ЖК України, ст. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач постійно порушує правила співжиття, вчиняє протиправну поведінку, відбуваються постійні сварки, створює неможливі для співжиття умови, постійно здійснює як психологічні, так і насильницькі дії щодо колишньої дружини та дітей. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що обставини, які викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності. У письмових запереченнях на позовну заяву вказав, що хоч шлюб з позивачем розірвано у 1997 році, проте вони разом продовжували проживати разом, виховувати дітей, вели спільне господарство, сварок не було. Відповідач вважає, що позивач звернулася з позовом, оскільки має намір приватизувати квартиру, яка була виділена для чотирьох осіб, отже хоче виселити його. Представники третіх осіб Коростишівської міської ради та Органу реєстрації Коростишівської міської ради у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, пройшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Коростишівської міської ради розглянуто протоколи спільного засідання адміністрації і профкомітету … спиртзаводу від 08.08.1996 №34 та рішенням від 18.09.1996 №377 вирішено видати ордер на заселення двокімнатної квартири №24 на другому поверсі, житловою площею 27,00кв.м., загальною площею 49,53кв.м., [PERSON], склад сімї чотири чоловіки. Працює на спиртзаводі /а.с.8/. [PERSON] видано ордер №114 на право заняття жилого приміщення квартири №[ADDRESS], склад сімї: [PERSON], чоловік [PERSON], доньки [PERSON], [PERSON] /а.с.10/. Позивач просить виселити відповідача, оскільки останній порушує правила співжиття, вчиняє протиправну поведінку. Відповідач притягувався до адміністративної відповідальності 02.12.2005, 27.02.2005, 28.08.2006, 23.11.2006, 14.08.2007, 20.05.2008, 22.02.2009, 15.11.2016 за ст. 1732 КУпАП, 20.05.2008 за ст. 173 КУпАП /а.с.9,11/. Відповідно до норм частини 4 статті 9, статті 109 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. На підставі статті 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами. Проте, таких письмових доказів позивачем не надано. Відповідач притягувався до адміністративної відповідальності у 2005-2009 роках та у листопада 2016 року, що в свою чергу, з огляду на наведене вище, недостатньо для визнання факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття. Дані, що містять інші докази не спростовують наведеного висновку. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки вони суперечать один одному. Суд не приймає до уваги показання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки їх показання ґрунтуються на показаннях [PERSON], [PERSON] та позивача, а останні допитані у судовому засідання та надали свої пояснення. Суд критично ставиться до акту №1982 від 09.12.2017, який складено депутатом Коростишівської міської ради за участю свідків, як доказ на підтвердження позовних вимог, оскільки це не є належним та допустимим доказом у розумінні положень ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, позивачем не доведено систематичного порушення [PERSON] правил співжиття. Також суд відмовляє у задоволенніпохідних позовних вимог частині зняття з реєстрації відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed