Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що матір'ю позивача, [PERSON], на відведеній під забудову земельній ділянці за власні кошти та власними зусиллями у 1990 році було закінчено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Заповітом від 07 квітня 1999 року мати позивача належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та все рухоме та нерухоме майно заповіла після своєї смерті позивачу. [PERSON] померла [INFO]. Після закінчення будівництва та до самої смерті матері позивача не було проведено державної реєстрації вказаного нерухомого майна. За вказаних обставин, позивач не має можливості оформити спадщину на вищезазначене спадкове майно у нотаріуса. Позивач просить суд визнати за ним право власності на дане спадкове майно. Позивач у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, до суду заперечень від останнього не надходило. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2 п. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Абзацом четвертим ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному надається право будь яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності . Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Враховуючи спірні правовідносини, у даному випадку відповідні відносини спадкування виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP, оскільки спадщина після смерті матері позивача відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, у зв'язку з чим слід керуватися відповідними нормами вказаних нормативних актів, які діяли під час виникнення певних спірних правовідносин спадкування. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Судом було встановлено, що дійсно матір'ю позивача, [PERSON], на відведеній під забудову земельній ділянці у 1990 році було закінчено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на даний час житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], складається: А;а - житловий будинок; Б - гараж; В; Д - сараї; Г - убиральня; ПГ - погріб; 1-4 - огорожа. Заповітом від 07 квітня 1999 року [PERSON] належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та все рухоме та нерухоме майно заповіла після своєї смерті [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після закінчення будівництва та до самої смерті матері позивача не було проведено державної реєстрації вказаного нерухомого майна. На даний час воно не вважається самовільним будівництвом, однак дане нерухоме майно було збудовано без відповідного будівельного проекту і після його спорудження не було прийнято до експлуатації, як того вимагає чинне на теперішній час законодавство, хоча на нього у встановленому порядку було виконано відповідну технічну документацію. Саме тому, дане майно по теперішній час не зареєстровано у встановленому законом порядку. При цьому, згідно п.3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 24 травня 2001 року № 127, затвердженої Наказом Держбуду України, - не потребують отримання документів, що дає право на будівельні роботи та прийняття в експлуатацію: будівлі та споруди, прибудови та перепланування в житлових будинках, побудованих до 05 серпня 1992 року. Отже, на момент будівництва домоволодіння, чинне на той час законодавство не вимагало обов'язкового отримання документів, що дає право на будівельні роботи та прийняття в експлуатацію, однак на теперішній час законодавцем визначена обов'язкова реєстрація на нерухоме майно, провести яку не можливо без наявності зазначених документів та введення такого майна в експлуатацію. Крім цього, вказане могла зробити тільки померла мати позивача. За вказаних обставин, позивач не має можливості оформити спадщину на вищезазначене спадкове майно у нотаріуса, хоча вважається таким, що фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті спадкодавця проживав разом із нею. Таким чином, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивач по справі на підставі наданих доказів є єдиним спадкоємцем майна померлої своєї матері за заповітом у вигляді вищезазначеного нерухомого майна, однак не може його узаконити у встановленому законом порядку з незалежних від нього обставин, суд приходить до висновку, що останній має усі належні підстави розпоряджатися даним нерухомим майном, так як вказане будівництво було виконане на земельній ділянці, виділеній для будівництва та обслуговування домоволодіння, зазначене будівництво відповідає будівельним нормам та правилам та не може порушувати права інших осіб, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 16, 20, 328, 331, 392 ЦК України, ст.ст. 41, 55 Конституції України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 524, 529 Цивільного кодексу Української PCP ЦК України,

Outcome: approved