Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з позивачем, стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1500 гривень щодо місяця на утримання сина до досягнення останнім повноліття. В обґрунтування позову вказує, що 31 березня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, у подальшому шлюбні відносини фактично припинено через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивач вказує, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Розмір аліментів обґрунтовує тим, що відповідач є фізичною особою-підприємцем й здатний сплачувати щомісяця 1500 гривень на утримання неповнолітнього сина. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки знаходиться за межами України, не заперечує проти розірвання шлюбу, частково визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів. У письмових запереченнях, які надійшли на електронну адресу суду, відповідач вказує, що шлюбні відносини фактично припинені з 2014 року, розмір аліментів у сумі 1500 гривень щомісячно вважає необґрунтованими, оскільки він надає посильну матеріальну допомогу на утримання сина: купує одяг, взуття, продукти харчування, оплачував відвідування дитячого навчального закладу №13 в місті Коростишеві та ДНЗ №125 у місті Львові. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31 березня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], який народився 10 серпня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.7/. Останній відвідує ДНЗ №125, що підтверджується довідкою №40 від 10 жовтня 2016 року /а.с.8/. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів суд вважає наступне. Відповідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач вказує, що надає посильне матеріальне забезпечення дитини, купував одяг, взуття, продукти харчування, оплачував відвідування дошкільних навчальних закладів, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, установлений в розмірі: з 1 січня 2017 року 1355 гривень, з 1 травня 1426 гривень, з 1 грудня - 1492\~гривень. Відповідач є працездатним, зобовязаний утримувати дитину на рівні, достатньому для її соціального розвитку, обовязок утримувати дитину мають нести як батько, так і мати, відповідач має нерегулярний дохід, про що зазначив у письмових запереченнях на позовну заяву. Враховуючи вказані обставин, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання сина, [PERSON], у розмірі по 700 гривень щомісячно. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 551 гривня 20 копійок в частині позовних вимог про розірвання шлюбу. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмірі 551 гривня 20 копійок в частині позовних вимог про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial