Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] та [PERSON] із позовом до [PERSON] , яким просили встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , а саме: надати в користування відповідачу [PERSON] кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під № 8 площею 13,9 кв.м, надати в користування позивачу [PERSON] кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під № 6 площею 18.2 кв.м, надати позивачам [PERSON] , [PERSON] в сумісне користування кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під № 7 площею 18,3 кв.м. В обґрунтування позову посилалася на те, що квартира [ADDRESS] , знаходиться в спільній частковій власності позивачів та відповідача, так [PERSON] належить 4/6 частин квартири, [PERSON] належить 1/6 частина квартири, [PERSON] належить 1/6 частина квартири. Вищевказана квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 50.4 кв.м, кухні площею 8,4 кв.м, вбиральні площею 1,6 кв.м, ванної кімнати площею 3,2 кв.м, коридору площею 9,3 кв.м. Ідеальна частка житлової площі квартири, яка належить [PERSON] складає 33,6 кв.м, [PERSON] - 8,4 кв.м, [PERSON] - 8,4 кв.м.. В квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Між співвласниками квартири не встановлений порядок користування житловою площею. При цьому, відповідач без погодження з позивачами, без наявності встановленого і погодженого порядку користування житловою площею квартири проживає, користується кімнатами: кімнатою, яка зазначена в технічному паспорті за №7 площею 18.3 кв.м, кімнатою, яка зазначена в технічному паспорті за № 6 площею 18,2 кв.м. Ці кімнати він використовує для проживання і фактично перетворив їх в складське приміщення своїх речей. На будь-які пропозиції врегулювати порядок користування житловою площею квартири відповідач реагує агресивно, заявляє, що буде продовжувати користуватися цими кімнатами. [PERSON] позбавлена права користування належної їй частки житлової площі квартири. Сумісно позивачі користуються лише кімнатою площею 13,9 кв.м, а відповідач користується кімнатами загальною площею 36,5 кв.м. При цьому, відповідач не бажає будь-яким чином врегулювати порядок користування. При таких обставинах позивачі вважають свої права порушеними та вимушені звернутися до суду із відповідним позовом. Порушення своїх прав позивачі вбачають в тому, що їм для життя та користування, в результаті дій відповідача, надається житлова площа менше, ніж ним належить згідно ідеальних часток. На підставі викладеного позивачі звернулися до суду із відповідним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю - Горпинич О.В. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, отриманої на запит судді, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 24.06.2019 року позовна заява була залишена без руху, надано позивачам строк для усунення недоліків. 17.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 12.09.2019 року. В підготовче засідання, призначене на 12.09.2019 року відповідач не з`явився, повідомлений судом своєчасно та належним чином. 11.09.2019 року через канцелярію суду надійшла заява від [PERSON] , в якій він просив перенести розгляду справи на іншу зручну для суду дату, та у його відсутності не розглядати справу. У зв`язку з заявою відповідача, судом відкладено розгляду справи на 07.10.2019 року на 10 годину. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, призначене на 07.10.2019 року своєчасно та належним чином, проте 04.10.2019 року від нього надійшла заява, якою він повторно прохав перенести розгляду справи. Також надано ордер та договір згідно якого відповідач [PERSON] уклав угоду про надання правової допомоги з адвокатом Боровською О.В. За заявою відповідача, було відкладене проведення підготовчого засідання. Визначено дату підготовчого засідання на 06.11.2019 року на 09 год. 30 хв.. 05.11.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Боровської О.В. надійшла заява, якою вона просила перенести розгляду справи на іншу дату. Розгляд справи відкладено на 05.12.2019 року на 11 годину. 04.12.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Боровської О.В. надійшла заява, якою вона просила відкласти розгляд справи на іншу дату. 05.12.2019 року за участю позивача [PERSON] та її представника закрито підготовче провадження по справі та призначено справу у відкрите судове засідання на 24.12.2019 року на 11 год. 20 хв. 23.12.2019 року від [PERSON] , відповідача по справі, надійшла заява, якою він просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Судове засідання, призначене на 24.12.2020 року відкладено на 20.01.2020 року на 13 год. 20 хв. 20.01.2020 року відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату. Розгляд справи відкладено на 17.02.2020 року на 12 годину. 17.02.2020 року від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 02.03.2020 року на 09 годину. 28.02.2020 року відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату. Представником позивача подано клопотання про призначення по праві експертизи з проханням вирішення цього питання у його відсутності. 02.03.2020 року по справі призначено судово-будівельну експертизу. 10.08.2020 року на адресу суду повернулася цивільна справа з висновком судової будівельно-технічної експертизи, справу призначено до розгляду на 22.09.2020 року. В судове засідання, призначене на 22.09.2020 року відповідач не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, на адресу суду подав заяву, якою просив відкласти розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 22.10.2020 року. В дане судове засідання відповідач не з`явився, розгляд справи відкладено на 12.11.2020 року на 09 год. 15 хв. В судове засідання, призначене на 12.11.2020 року ані відповідач, ані його представник не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідача та його представника, які не подали відзив, суд розглянув справу, за наявними доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1996 року реєстраційний номер 8-96-59179 квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Згідно договору уточнення ідеальних часток в спільній сумісній власності на квартиру від 24.01.2018 року 4/6 часток квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному по 1/6 частці кожному, а 2/6 частки квартири належить [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2018 року [PERSON] передав у власність [PERSON] 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до даних технічного паспорту на спірну квартиру, складеного Комунальним підприємством Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації 21.08.2012 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 50,4 кв.м., у тому числі перша кімната - 18,2 кв.м., друга кімната - 18,3 кв.м., третя кімната - 13,9 кв.м., кухня - 8,4 кв.м., ванна кімната - 3,2 кв.м., вбиральня, площею - 1,6 кв.м., коридор 9,3 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 6,0 кв.м.. Загальна площа квартири складає 74,7 кв.м. [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (відповідач по справі) зареєстровані в спірній квартирі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст.368, ч. 1-2 ст.369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може -належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 358 ЦК України визначила, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи зі змісту положеньст.358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися, відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном згідно з розмірами належних їм часток. Суд виділяє в користування сторонам спору частки, що відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловивши її в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Особливості здійснення права власності на житло визначені ЖК УРСР. Так, статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права і має своїм наслідком його відновлення. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Як встановлено в ходу судового розгляду, будь-яка домовленість між сторонами наразі відсутня. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 14 постанови від 22.12.1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом ч. 2 ст. 370 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно висновку експерта по результатам проведення судово-будівельної експертизи № 7673 від 10.07.2020 року, встановити порядок користування житловою квартирою за адресою: [ADDRESS] у відповідності до часток в праві власності позивачів та відповідача в зазначеній квартирі не надається можливим. На надано варіант порядок користування зазначеною квартирою з відступом від ідеальних часток співвласників в праві власності на квартиру, згідно з яким у користування виділяються: [PERSON] кімнату, яка зазначена в технічному паспорті за № 6 площею 18,2 кв.м, надати в користування [PERSON] , [PERSON] сумісно кімнату, яка зазначена в технічному паспорті за № 7, площею, 18,3 кв.м, надати [PERSON] в користування кімнату, яка зазначена в технічному паспорті за № 8, площею 13,9 кв.м. В дослідницькій частині вищевказаної експертизи вказується, що співвласнику [PERSON] усього виділяється загальна площа 40,46 кв.м, що на 9,46 кв.м, менше чим припадає. Співвласнику [PERSON] усього виділяється загальна площа 13,23 кв.м, що на 0,79 кв.м. більше чим припадає. Співвласнику [PERSON] виділяється загальна площа 21 кв.м, що на 8,55 кв.м більше чим припадає. Суд, враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо порядку користування житловим приміщенням та відсутність на протязі всього розгляду справи з боку відповідача будь-яких заперечень з приводу встановлення такого порядку користування житловим приміщенням, враховуючи ту обставину, що запропоноване позивачем визначення порядку користування квартирою не призведе до значного збільшення житлової площі позивачів та відповідача по відношенню до площі, яка їм припадає відповідно до частки у праві спільної сумісної власності, вважає запропонований позивачами варіант визначення порядку користування спірною квартирою прийнятним та таким, що відповідає діючому законодавству. При цьому, суд вважає можливим відійти в незначних обсягах від відповідності часток співвласників, що їм належать на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. На підставі викладеного і

Outcome: approved