Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить стягнути на її користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] в розмірі 4554,33 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] в розмірі 4554,33 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] в розмірі 4554,33 грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилалась на те, що разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласником житлового приміщення загальною площею 32,5 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що разом зареєстровані за вказаною адресою, проте, [PERSON] та [PERSON] не проживають та не з`являються за вказаною адресою. Вказала, що відповідачі не приймають участі в утриманні майна, вартість комунальних послуг не сплачують. За період з січня 2017 року по лютий 2020 року позивачем сплачено комунальні послуги на суму 18217,30 грн. Таким чином, позивач зазначила, що, враховуючи, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачам у справі, тому кожний із співвласників повинен сплатити по 4554,33 грн., тому позивач просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 01.06.2020 року позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що в квартирі встановлені прилади лічильника води та електроенергії та за всі комунальні послуги вона сплачує особисто вже близько 15 років, відповідачі їй не допомагають утримувати майно. Вказала, що невістка із сином близько 13 років розлучені, тому вона має намір виписати її та онуку з квартири. В подальшому, позивач просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про місце, дату і час слухання справи повідомлені своєчасно і належним чином, просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала частково проти позовних вимог, при цьому зазначила, що не погоджується проти сплати комунальних послуг за лічильниками, оскільки за адресою: [ADDRESS] вона не мешкає та не користується ані водою, ані електроенергією. В подальшому просила розглянути справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача [PERSON] , надані 01.06.2020 року, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 355 ЦК України, Майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право\~спільної власності\~виникає з\~підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Положеннями ст. 368 ЦК України, передбачено, що \~Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 369\~ЦК України\~передбачено,\~що Співвласники\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~володіють і\~користуються ним\~спільно,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними. Розпоряджання\~майном,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~здійснюється за\~згодою всіх\~співвласників,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. У разі\~вчинення одним\~із співвласників\~правочину щодо\~розпорядження спільним\~майном вважається,\~що він\~вчинений за\~згодою всіх\~співвласників,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Згода\~співвласників на\~вчинення правочину\~щодо розпорядження\~спільним майном,\~який підлягає\~нотаріальному посвідченню\~та (або)\~державній реєстрації,\~має бути\~висловлена письмово\~і нотаріально\~посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Так, судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право власності від 21 березня 2006 року, реєстраційний № 3-06-267729 (а.с 4). Співвласники квартири зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , про що свідчить Довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.7). Проте, в судовому засіданні встановлено, що у вказаній квартирі фактично мешкає [PERSON] , яка сплачує за комунальні послуги. Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами позивач [PERSON] наголошує на тому, що відповідачі, як співвласники майна повинні нести витрати по утриманню майна на рівні з іншими власниками. Так як, останні ухиляються від зазначеного, позивач несе витрати за всіх співвласників. Так, на момент виникнення правовідносин між співвласниками, тобто 21.03.2006 року діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від в редакції від 24.06.2004 року (далі - Закон). Згідно умов ч. 2 ст. 19 Закону - Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Положеннями п. 5 ч.3 ст. 20 Закону - Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З 01.01.2019 року та до теперішнього часу, між співвлансиками діють положення Закону України 2189-VIII «Про житлово-комунальні\~послуги»,\~згідно якого, Учасниками\~правовідносин у\~сфері надання\~житлово-комунальних\~послуг є: 1)\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3)\~виконавці комунальних\~послуг. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» - Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 322 ЦК України передбачено, що \~Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з\~Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Пунктом 7\~Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, передбачено, що, зокрема, власник оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, в даному випадку, співвласники квартири [ADDRESS] , несуть рівні обов`язки щодо утримання такого майна. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи з аналізу змісту норм ст. 541,543,544 ЦК України, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що згідно наданих квитанцій (а.с.11-31), позивачкою [PERSON] за період 2017-2020 сплачено комунальні послуги, а саме: електроенергію; квартплату; опалення; гарячу воду; холодну воду; каналізацію; газ природний; вивіз сміття; домофон. З яких, встановлені лічильник електричної енергії та лічильник обліку витрати води, що вбачається з наданих Договорів про користування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, в позовній заяві позивачем зазначено про сплату за комунальні послуги суму в розмірі 18217,30 гривень. При вирішенні питання про стягнення суми, сплаченої за комунальні послуги за електроенергію та воду, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки лише позивач користувалась наданими послугами, що підтвердила особисто в судовому засіданні, тому вказані вимоги задоволенню не підлягають. Тож, за вирахуванням приладів лічильника електричної енергії та води позивачем за наданими квитанціями сплачено за комунальні послуги суму в розмірі 16\~950,43 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнають позовні вимоги в повному обсязі, тому суд приходить до висновку про задоволення суми, яка підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 4554,33 грн. з кожного. Разом з тим, враховуючи, що за адресою: [ADDRESS] фактично зареєстровані 4 особи, на яких, згідно Закону покладено обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, а також враховуючи, що позивачкою виконано солідарний обов`язок щодо сплати житлово-комунальних послуг в розмірі 16950,43 грн., тому позивач, в порядку вимог ч. 1 ст. 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес), а дана суму має бути розподілена в рівних частинах на кожного із співвласників, тобто 16950,43 грн./4 особи, що становить 4237,60 грн., яка підлягає стягненню із співвідповідача [PERSON] . З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме стягненню підлягає з [PERSON] та [PERSON] з кожного окремо 4554,33 грн., з відповідача [PERSON] 4237,60 грн. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Таким чином, з відповідачів на користь держави слід стягнути 840,80 грн. судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial