Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. У лютому 2013 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із проханням про тимчасове проживання у вказаному житловому будинку, на що він погодився. У жовтні 2013 року [PERSON] прийняв рішення проживати саме у вищевказаному будинку, про що повідомив [PERSON], проте відповідач відмовилась звільнити будинок. Підставами своїх дій відповідач вважає те, що вона здійснила на її користь оплату за цей будинок, проте це не відповідає дійсності, тому позивач звернувся до суду із позовом та просить усунити перешкоди з боку [PERSON] у здійсненні ним права власності на житловий будинок [ADDRESS]; зобов'язавши [PERSON] здійснити фактичну передачу вищевказаного будинку власникові; витребувати вказаний житловий будинок з безпідставного володіння [PERSON] на його користь. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що з лютого 2013 року стала проживати у спірному будинку і перевезла до нього усі свої речі, а 25 червня 2013 року між нею та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного жилого будинку, в якому вони обумовили усі умови, що є істотними для договорів такого виду, а саме: предмет договору, його ціну та момент переходу права власності на будинок від продавця до покупця, і засвідчили дійсність договору своїми особистими підписами, і в той же день вона здійснила з відповідачем повний розрахунок за придбаний будинок в обумовленій між ними сумі, про що відповідач надав їй розписку. На підставі чого позивачка по зустрічному позову [PERSON] стверджує, що обидві сторони договору його фактично виконали, а нотаріальне посвідчення договору не відбулося з вини відповідача за зустрічним позовом [PERSON], який відмовлявся від цього із різних неповажних причин. [PERSON] просить визнати таким, що відбувся 25 червня 2013 року, договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], між [PERSON], як продавцем, та нею, [PERSON], як покупцем, та визнати за нею право власності на вищевказаний будинок. Позивач за первісним позовом [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явився, залишивши заяву, в якій зустрічний позов [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував щоб за [PERSON] було визнано право власності на спірний житловий будинок, оскільки вона повністю розрахувалась з ним за проданий будинок, а від своїх позовних вимог - відмовився (а.с.26,27). Відповідач за первісним позовом [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явилась, залишив заяву, в якій позов [PERSON] не визнала, а на задоволенні своїх зустрічних позовних вимог наполягала і просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.28). Суд, дослiдивши матерiали справи, вважає, що зустрічна позовна заява пiдлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2013 року (а.с.24) житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. 25 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу [ADDRESS]. [PERSON] свої зобов'язання за договором виконала, а саме у рахунок купівлі будинку сплатила [PERSON] грошові кошти у розмірі 25 000 грн., про що останній надав розписку (а.с.22). Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки фактично умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS].

Outcome: approved