Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] в м. Севастополь, АР Крим, помер її син [PERSON] . Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07 листопада 2014 року затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Документи, видані на територіях які тимчасово не контролюються українською владою, не створюють правових наслідків. Так як син заявниці помер на тимчасово не контрольованій території України - в м. Севастополь (про що свідчить лікарська довідка (на мові оригіналу - медицинское свидетельство о смерти) серії 67 № 169233 від 31.10.2016 року, та довідка про смерть (на мові оригіналу - справка о смерти) № 1255 від 31.10.2016 року), органи державної реєстрації актів цивільного стану відмовили їй у державній реєстрації відповідного актового запису про смерть, тому вона змушена звертатися до суду із заявою про встановлення факту смерті. [PERSON] просить суд встановити факт смерті [INFO] у м. Севастополь, АР Крим, [PERSON] , [INFO] . Представник Кременчуцького міського відділу ДАРЦС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про слухання заяви повідомлявся належним чином. Вивчивши та дослідивши подані заявником документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи приходить до наступного. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Заявник підтверджує факт смерті [PERSON] лікарською довідкою (на мові оригіналу - медицинское свидетельство о смерти) серії 67 № 169233 від 31.10.2016 року, та довідкою про смерть (на мові оригіналу - справка о смерти) № 1255 від 31.10.2016 року), в яких зазначено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . [PERSON] звернулася до Кременчуцького міського відділу ДАРЦС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про реєстрацію смерті [PERSON] та просила видати їй свідоцтво про смерть. Однак, у зв`язку з невідповідністю наявного лікарського свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово не контрольованій території, зразку документів відповідно до вимог законодавства України, їй було надано, в установленому законом порядку, офіційну відмову в реєстрації смерті [PERSON] та отриманні свідоцтва про смерть за № 846/16.13-04-29 від 28.05.2020 року, та роз`яснено, що дане питання вирішується у судовому порядку. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] і визначає датою його смерті [INFO] та місцем смерті м. Севастополь, АР Крим. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть. Суд сприймає надану заявником лікарську довідку (на мові оригіналу - медицинское свидетельство о смерти) серії 67 № 169233 від 31.10.2016 року, та довідку про смерть (на мові оригіналу - справка о смерти) № 1255 від 31.10.2016 року), як носій конкретної інформації про факт смерті [PERSON] , при цьому не може визнати вказані лікарські довідки належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово не контрольованій території України», ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків, але суд бере до уваги, що не прийняття по суті рішення по даній справі може вплинути на права і обов`язки заявника. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявником свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Outcome: approved