Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до [PERSON] про стягнення 86428,10 грн. шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок. Зазначає, що ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2019 року закрито провадження щодо [PERSON] у кримінальному провадженні №42016221380000081 від 29.06.2016 за ч. 1 ст. 197-1 КК України. Прокурор зазначає, що [PERSON] , як голова фермерського господарства «Ніка 2011», актом прийому передачі від 03.06.2016 передала, а Головне управління Держземагенства Харківської області від імені держави прийняло земельну ділянку площею 50,0000 га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318, що розташована на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Таким чином, [PERSON] знала про те, що у неї відсутнє будь-яке право володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою площею 50,0000 га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318. Прокурор також зазначив, що [PERSON] знала, що із земельною ділянкою 50,0000 га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318 межує земельна ділянка площею 9,9475 га без кадастрового номеру, розташована на території Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, та будь-яке право володіння, користування чи розпорядження якою у неї відсутнє. При цьому, на початку червня 2016 року, [PERSON] з метою отримання прибутків від вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції, посіяла сільськогосподарську культуру соняшник на земельних ділянках площами [NUMBER] га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318 на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та 9,9475 га без кадастрового номеру на території Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області. 23.10.2016 [PERSON] , зібрала урожай сільськогосподарської культури соняшнику на вищенаведених земельних ділянках. Прокурор зазначив, посилаючись на висновок економічної експертизи №12762 від 12.01.2017 року, що [PERSON] вчинила дії, які свідчать про фактичне використання земельних ділянок, та своїми протиправними діями спричинила шкоду державі, як власнику земельних ділянок в розмірі 86428,10 грн. Зазначена заподіяна шкода [PERSON] в добровільному порядку не відшкодована. Вказана справа перебувала в провадженні судді [PERSON] . Ухвалою судді Близнюківського районного суду Харківської області від 19 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Близнюківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року було задоволено клопотання прокурора про уточнення назви юридичної особи в інтересах, якої заявлено позов. Ухвалою суду Близнюківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду Близнюківського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року зупинено провадження по справі до закінчення перегляду в касаційному порядку по справі №912/2385/18, провадження №12-194гс19 Великою Палатою Верховного Суду. На підставі розпорядження керівника апарату Близнюківського районного суду Харківської області № 18 від 06.03.2020 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 612/425/19. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020, зазначена справа надійшла у провадження судді Масло С.П., у зв`язку з відрахуванням зі штату суду судді [PERSON] . Ухвалою судді від 01.04.2020 року справу було прийнято в провадження. Ухвалою суду від 23.07.2020 року провадження по цивільній справі було поновлено та продовжено судовий розгляд. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити. В письмовій заяві просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без їх участі. Крім того, просив врахувати раніше надані письмові пояснення. В судове засідання також був викликаний свідок відповідача [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що в 2011 році було створено фермерське господарство «Ніка 2011». В цьому ж році було винесене розпорядження Близнюківської РДА Харківської області від 14.07.2011 №334 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства». [PERSON] являлася керівником вказаного фермерського господарства з 2011 року і цим господарством на підставі договору оренди оброблялася земельна ділянка площею 50 га. На весні 2016 року земельна ділянка була засіяна соняшником. На протязі 2016 року ФГ «Ніка 2011» було сплачено орендну плату, податки та збори в повному обсязі відповідно до чинного законодавства. Претензій до ФГ «Ніка 2011» ні в кого не було, окрім прокуратури. [PERSON] зазначив, що за земельну ділянку площею 9,9475 га нічого не знає. Земельну ділянку площею 50 га [PERSON] повернула Головному управлінню Держгеокадастру у\~Харківській області в червні 2016 року. Суд, вивчивши доводи сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Згідно п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII. У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. З матеріалів справи убачається, що при зверненні із позовом до суду наявність інтересів держави прокурор обґрунтував порушенням прав Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оскільки внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок [PERSON] , завдано нею шкоду державі у розмірі 86428,10 грн. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини). Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення, і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, оскільки листом від 24.05.2019 за № 10-20-5-1012/90-19 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило прокуратуру про відсутність підстав для нарахування шкоди відповідачу внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Листом Лозівської місцевої прокуратури Харківської області від 31.05.2019 №04-51-2324-16 було повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про підготовку позовної заяви для звернення до Близнюківського районного суду Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, у розмірі 86428,10 грн. Судом встановлено, що ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2019 року у справі №612/332/17 [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 197-1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження №4201622138000081 від 29.06.2016 року закрито. Судом в рамках кримінального провадження встановлено, що [PERSON] 27.09.2011 рішенням засновника фермерського господарства «Ніка 2011» призначена головою та керівником ФГ «Ніка 2011». Актом прийому-передачі від 03.06.2016 [PERSON] як голова фермерського господарства «Ніка 2011» передала, а Головне управління Держземагентства Харківської області від імені держави прийняло земельну ділянку площею 50,0000 га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318, що розташована на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Таким чином, [PERSON] знала про те, що у неї відсутнє будь-яке право володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою площею 50,0000 га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318. Крім того, [PERSON] знала, що із земельною ділянкою 50,0000 га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318 межує земельна ділянка площею 9,9475 га без кадастрового номера розташована на території Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, та будь-яке право володіння, користування чи розпорядження якою у неї відсутнє. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, земельні ділянки можуть бути у безпосередній власності держави незалежно від органу влади, який має право ними розпоряджатися, а держава виступає як власник вказаних земельних ділянок. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. При цьому, на початку червня 2016 року, більш точного часу в ході розгляду не встановлено, [PERSON] , яка є головою фермерського господарства «Ніка 2011», умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання прибутків від вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без належних на те правових підстав, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки, самовільно, незаконно разом з особами, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності проведення вказаних робіт, посіяла сільськогосподарську культуру соняшник на земельних ділянках площами [NUMBER] га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318 на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та 9,9475 га без кадастрового номера на території Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Продовжуючи свій злочинний умисел 23.10.2016 [PERSON] , яка є головою фермерського господарства «Ніка 2011», умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання прибутків від вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи без належних на те правових підстав, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки, самовільно незаконно разом з особами, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності проведення вказаних робіт, зібрала врожай сільськогосподарської культури соняшнику на земельних ділянках площами 50 га кадастровий номер 6320681500:01:000:0318 на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області та 9,9475 га без кадастрового номера на території Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Таким чином, [PERSON] вчинила дії, які свідчать про фактичне використання земельних ділянок, та своїми протиправними діями відповідно до висновку судової економічної експертизи №12762 від 12.01.2017 спричинила шкоду державі як власнику земельних ділянок в розмірі 86428,10 грн. Отже, своїми умисними діями [PERSON] скоїла кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 1 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. [PERSON] просила суд звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження. Суд в рамках кримінального провадження роз`яснив [PERSON] наслідки його закриття з нереабілітуючих підстав. З матеріалів справи також вбачається, що висновком судової економічної експертизи №12762 від 12.01.2017 по матеріалам кримінального провадження №42016221380000081 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса підтверджується розмір шкоди у сумі 86428,10 грн., завданої державі внаслідок самовільного зайняття двох земельних ділянок загальною площею 59,9475 га, а саме: земельна ділянка площею 50 га за кадастровим номером 6320681500:01:000:0318 та земельна ділянка площею 9,9475 га (кадастровий номер відсутній), який оцінюється судом, як письмовий доказ. Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області до цього часу не вжито заходів щодо стягнення з відповідача шкоди, заподіяної самовільним зайняттям двох земельних ділянок. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, ухвала Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2019 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності, є обов`язковою для суду в питанні, чи мало місце діяння і чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їх прав власності та землекористування відповідно до закону. Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування збитків. Згідно приписів ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова (деліктна) відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Проаналізувавши вищевикладене можна дійти висновку, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Шкода заподіяна самовільним зайняттям відшкодовується на підставі загальних норм ЦК України ( ч. 1 ст. 211 ЗК України та ст. 56 Закону України «Про охорону земель»). Оскільки при розгляді кримінальної справи стосовно [PERSON] суд встановив спричинення шкоди саме внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, яким завдано значної шкоди власнику [PERSON] , позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди є обґрунтованими. Доказів того, що шкода завдана державі у розмірі 86428,10 грн. була відшкодована, матеріали справи не містять. З вищенаведених підстав суд відхиляє доводи відповідача та показання свідка, що [PERSON] не вчинялись дії на шкоду інтересам держави, а самовільного зайняття земельних ділянок не відбулось. Доводи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області зазначені в письмових поясненнях про відсутність підстав для відшкодування шкоди з посиланням на недотримання процедури відповідно до «Методики визначення розміру, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», яка затверджена Постановою КМУ від 25.07.2007 №963, суд відхиляє, оскільки розрахунок розміру шкоди завданій державі внаслідок самовільного зайняття двох земельних ділянок загальною площею 59,9475 га, а саме: земельна ділянка площею 50 га за кадастровим номером 6320681500:01:000:0318 та земельна ділянка площею 9,9475 га (кадастровий номер відсутній), був підтверджений в рамках кримінального провадження Висновком судової економічної експертизи №12762 від 12.01.2017 по матеріалам кримінального провадження №42016221380000081 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса. Щодо заяви [PERSON] про застосування загальної позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Приписами ч. 2 ст. 265 ЦК України визначено, що якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Як вбачається з матеріалів цивільної справи про втрати держави прокурор довідався в рамках кримінального провадження. Кримінальне провадження було закрито ухвалою суду 05.04.2019. З позовом до суду в порядку цивільного судочинства прокурор звернувся 10.06.2019, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності. Таким чином, заява [PERSON] про застосування загальної позовної давності є необґрунтованою та відхиляється судом. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved