Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] з вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] й [PERSON], та в обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] вказує, що не підписував договір купівлі-продажу домоволодіння під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Стельмаха м. Одеси, укладений за № 98/1135 17.08.1998р. на Одеській універсальній товарній біржі, так як знаходився у місцях позбавлення волі, а його мати як йому стало відомо від сусідів та друзів, відсутня за місцем проживання з 2001 року, місце перебування по цей час невідоме. Так як після цього (договір купівлі продажу був визнаний дійсним рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області, позивача було рішенням також цього суду визнано таким, що втратив користування житлом) домоволодіння за нотаріально посвідченим договором було продано відповідачу [PERSON], після неодноразового уточнення заявлених позовних вимог [PERSON] просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 30 по вул.Стельмаха у м.Одесі, укладений за № 98/1135 17.08.1998р. на Одеській універсальній товарній біржі між [PERSON], [PERSON] Хаєвною та [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 30 по вул.Стельмаха у м.Одесі, укладений 04.08.2005р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі правочинів за № 2865; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з домоволодіння під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Стельмаха м. Одеси, та зобов'язати їх звільнити зазначене домоволодіння від свого майна; усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю - домоволодінням під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Стельмаха м. Одеси; вселити [PERSON] в домоволодіння під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вулиці Стельмаха м. Одеси; витребувати домоволодіння під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Стельмаха м. Одесі з незаконного володіння [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] (яка також представляє інтереси відповідачів [PERSON] й [PERSON]) та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на наявність обґрунтованих сумнівів щодо добросовісності намірів позивача, відсутність підстав для задоволення позову, так як відповідач [PERSON] добросовісно набула право власності на вказане домоволодіння. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. Приватний нотаріус ОМНО [PERSON] про слухання справи повідомлена, належним чином та своєчасно, про причини не явки суд не повідомила. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, що зявились до суду, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] на праві власності відповідно до договору № 18644 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.1997р., посвідченого на Одеській товарній біржі, належало домоволодіння № 30 з надвірними господарчими будівлями та спорудами, яке знаходиться по вул. Менжинського у м. Одесі, що було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН (т.1 а.с.19-21, 104). 17.08.1998р. на Одеській універсальній товарній біржі «Джип» між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98/1135 відносно домоволодіння під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Менжинського м. Одеси (т.1 а.с. 16-18). Разом з тим [PERSON] в період з 03.07.1998р. по 07.08.2001р. знаходився в місцях позбавлення волі (з 07.08.2001 року звільнився з Южної ВК № 51 Одеської області), його знову засуджено за вчинення злочину та він з 01.07.2003р. по 30.04.2008р. відбував покарання (т.1 а.с. 14, 15, 109-112). 15.04.2004 року рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області договір продажу нерухомого майна, укладений 17.08.1998р. на Одеській універсальній товарній Джип» щодо зазначеного домоволодіння між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано дійсним (т.1 а.с.22-23). Рішенням Великомихайлівського суду Одеської області від 24.06.2005р. [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 30 по вул. Межинського у м. Одесі (т.1 а.с.24). Але з довідок Великомихайлівського районного суду Одеської області вбачається, що зазначені рішення судом не ухвалювались та в картотеці суду цивільні справи за цими позовами відсутні (т.1 а.с.25-27). 04.08.2005 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку № 30 по вул. Стельмаха (колишня Менжинського) у м. Одесі з надвірними будівлями, який нотаріально посвідчений за реєстровим номером 2865 (т.1 а.с.73). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом ч.2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ч. 1ст. 383 ЦПК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що позивачу належало на праві власності ? частина домоволодіння під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Стельмаха м. Одеси, що договору у звязку з перебуванням в місцях позбавлення волі 17.08.1998р. про відчуження належної йому частини домоволодіння [PERSON] не укладав та не підписував, у звязку з чим вимоги позивача в частині визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу ? частини спірного домоволодіння, її витребування у добросовісного набувача та відповідно вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Не можуть бути задоволені вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.08.1998р. в частині відчуження належної [PERSON] ? його частини, оскільки позивачем не доведено наявності підстав таких вимог, зокрема, не доведено наявності права вимоги внаслідок правонаступництва після [PERSON] (яка навіть не визнана безвісно відсутньою). Також не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння № 30 по вул.Стельмаха у м.Одесі, укладений 04.08.2005р. між [PERSON] та [PERSON], з викладених вище підстав. Вимоги позивача про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з домоволодіння під № 30 з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Стельмаха м. Одеси, задоволені бути не можуть, оскільки відповідач [PERSON], що фактично є власником решти ? частини спірного домоволодіння, а відповідно до положень ст.ст. 379, 380, 383 ЦК України [PERSON] а також [PERSON] й [PERSON] відповідно до положень ст. 405 ЦК України мають право проживання в будинку. Судом не приймаються до уваги заперечення сторони відповідача як такі, що спростовуються встановленими обставинами по справі. Також судом не приймаються до уваги інші пояснення сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті. В силу положень ст. 88 ЦПК України на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем судові у в сумі 87,73 грн. та пропорційно задоволеним позовним вимогам нематеріального характеру в сумі 26,83 грн., а з [PERSON] - витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам матеріального характеру в сумі 87,73 грн.

Outcome: partial