Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №7 звернувся до суду з позовом в інтересах Київської міської ради до [PERSON] про витребування нерухомого майна у комунальну власність. Обгрунтовує вимоги тим, що прокуратурою при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 42015100070000186, внесеному до ЄДРДР за фактом вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, встановлено факт незаконного вибуття з комунальної власності територіальної громади міста об'єкту нерухомості - приміщень [ADDRESS]. Нежилі приміщення [ADDRESS] на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010, № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» ( порядковий номер 9 додатку № 7 ) входять до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади. Вказаний будинок розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.12.2010, № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» переданий в управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (додаток № 7). Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014, № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва» створене КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та віднесене до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Об'єкти комунальної власності територіальної громади міста (житлового та нежитлового фонду), приватизованого житлового фонду, що перебувають в управлінні Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, з метою подальшого обслуговування розпорядженням від 29.01.2015, № 50 передані на баланс та закріплені на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», в тому числі спірні нежилі приміщення на [ADDRESS] (додаток до розпорядження). Зазначені нежилі приміщення (підвалу) у будинку на [ADDRESS], загальною площею 69,50 кв. м, на підставі розпорядження від 01.11.1999, № 1000 та ордеру № 138 від 02.11.1999 перебували у орендному користуванні за договором від 01.02.2000, № 324-8, укладеним між Управлінням майном Подільської районної державної адміністрації м. Києва і ТОВ «Гончарі», та були повернуті орендарем за актом прийому - передачі від 30.01.2015 КП «Керуюча компанія з управління житлового фонду Подільського району м. Києва». 26.08.2015 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» під час інвентарізації приміщень виявила заміну замків на вході до підвалу, склали відповідний акт, і з»ясували, що ці приміщення належать відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Станом на 26.06.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приміщення [ADDRESS], загальною площею 75 кв. м державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на праві власності були зареєстровані за [PERSON] (запис № 1565368) на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2013 у справі № 759/7376/13-ц за його позовом до [PERSON] про визнання права власності (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]). 11.11.2013 [PERSON] спірні нежилі приміщення продав [PERSON] за договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим у реєстрі за № 14202, продаж здійснено за 52 140 грн., вартість визначена Звітом про проведення незалежної оцінки ТОВ «Юридична компанія «Квалінг» (запис про право власності № 3320050 від 11.11.2013 на об'єкт нерухомого майна: [NUMBER]). Відповідно повідомлення директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» від 11.08.2016, № 10364- 2699 та матеріалів технічних паспортів вказані нежилі приміщення, площею 69,5 кв.м та площею 75 кв.м [ADDRESS] є одним і тим же об'єктом нерухомості. Спірні нежилі приміщення незаконно вибули з комунальної власності міста, в обхід встановленої приватизаційної процедури державного (комунального) майна, Київською міською радою рішення про відчуження не приймалося, рішення суду, яке набрало законної сили, і є чинним, не є правовою підставою для набуття права власності на нерухоме майно, оскільки дійсний власник не був учасником відповідного судового процесу, майно відчужене особою, яка не мала на то права, поза волею та відома власника, то добросовісним набувачем право власності на це майно не набувається, оскільки може бути у нього витребуване. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 121 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура звертається до суду з даним позовом у інтересах держави, з повідомленням органа місцевого самоврядування, оскільки Київською міською радою, як розпорядником майна територіальної громади, з відповідними повноваженнями, не вжито жодних заходів у судовому порядку щодо повернення незаконно відчужених нежилих приміщень до комунальної власності міста. Строк позовної давності на день пред»явлення позову, з урахуванням норм ч. 1 ст. 261 ЦК України, не сплив, оскільки стало відомо КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» про порушення майнових прав територіальної громади міста 26.08.2015, а прокуратурі - при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадження №42015100070000186 від 15.09.2015 за фактом вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України. Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №7 просив витребувати від відповідача нежилі приміщення [ADDRESS] будинку на [ADDRESS] у м. Києва, загальною площею 75 кв. м, на користь територіальної громади міста в особі Київської міської ради, і присудити прокуратурі м. Києва витрати від сплати судового збору в розмірі 1378 грн.. Представник Київської місцевої прокуратури №7 на підставі довіреності - прокурор Павліченко В.О. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлена, заперечень не надала, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з»явилася, причини неявки не повідомила. Суд вважає за можливе розглячнути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та відповідно до ст. ст. 224 - 228 ЦПК України ухвалити заочне рішення, оскільки прокурор проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування від відповідача спірних нежилих приміщень, належних територіальній громаді міста, правомірні, доведені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 41 Конституції України гарантовано право власності в країні: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Киїська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частинами 1, 5 статті 60 цього Закону встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Суд установив, що спірні нежилі приміщення [ADDRESS] належать до об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста, що підтверджується рішення Київської міської ради від 02.12.2010, № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» (порядковий номером 9 додатку № 7) ( а. с. 47-50). Вказаний будинок розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010, № 1112 (порядковий номером 9 додатку № 7) віднесений до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації ( а. с. 51-56). Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014, № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва» створене КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та віднесене до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (а. с. 59-62). Об'єкти комунальної власності територіальної громади міста (житловий та нежитловий фонд), приватизований житловий фонд, що перебувають в управлінні Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, розпорядженням від 29.01.2015, № 50 з метою подальшого обслуговування передані на баланс та закріплені на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», в тому числі й спірні нежилі приміщення на [ADDRESS] (додаток до розпорядження) (а.с. 63, 64). Зазначені нежилі приміщення (підвалу) у будинку на [ADDRESS], загальною площею 69,50 кв. м перебували у орендному користуванні за договором від 01.02.2000, № 324-8, укладеним між Управлінням майном Подільської районної державної адміністрації м. Києва та ТОВ «Гончарі», на підставі розпорядження від 01.11.1999, № 1000 і ордеру № 138 від 02.11.1999, та були повернуті орендарем КП «Керуюча компанія з управління житлового фонду Подільського району м. Києва» за актом прийому-передачі від 30.01.2015 (а. с. 12-19) 26.08.2015 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» під час інвентарізації приміщень виявило заміну замків на вході до підвалу, склали відповідний акт, і з»ясувало, що ці приміщення належать на праві власності [PERSON] ( а. с. 10, 11). Відчуження майна з комунальної власності повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури органом місцевого самоврядування у порядку, визначеному законодавством, зокрема Законом України «Про приватизацію державного майна» та іншими нормативними актами з цього питання. Відповідно ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» можуть також приватизуватися підприємства, якщо вони відповідають вимогам частини першої статті 2 цього Закону, тобто є окремим індивідуально визначеним майном. Відповідно ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Відчуження майна з комунальної власності повинно здійснюватися в рамках приватизаційної процедури органом місцевого самоврядування у порядку, визначеному законодавством, зокрема Законом України «Про приватизацію державного майна» та іншими нормативними актами з цього питання. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» можуть також приватизуватися підприємства, якщо вони відповідають вимогам частини першої статті 2 цього Закону, тобто є окремим індивідуально визначеним майном. Право власності територіальної громади на нежилі приміщення перейшло до особи в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури, що підтверджується листом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 11.08.2016, №062/10/10-8176 та листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 11.08.2016 № 10634-2699 ( а. с. 46, 58). Станом на 26.06.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приміщення № [ADDRESS], загальною площею 75 кв. м, державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на праві власності були зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2013 у справі № 759/7376/13-ц (запис № 1565368) за його позовом до [PERSON] про визнання права власності (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]) ( а. с. 20-22). Дійсний власник, у в даному випадку Київська міська рада, не був стороною правочину та учасником цього судового процесу. 11.11.2013 [PERSON] відчужив спірні нежилі приміщення [PERSON] за договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим у реєстрі за № 14202, продаж здійснено за 52 140 грн., вартість визначена Звітом про проведення незалежної оцінки ТОВ «Юридична компанія «Квалінг» (запис про право власності № 3320050 від 11.11.2013 на об'єкт нерухомого майна: [NUMBER]) ( а. с. 23, 24). Вказані нежилі приміщення, площею 75 кв.м та площею 69,5 кв. м на Андріївському узвозі, буд. 30 в м. Києві є одним і тим же об'єктом нерухомості, що підтверджується повідомлення директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» від 11.08.2016, № 10364 - 2699 та матеріалами технічних паспортів (а.с. 25, 26 29, 30, 65). Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 15.12.2015 приміщення № [ADDRESS], загальною площею 75 кв. м, на [ADDRESS] в м. Києві, зареєстровані на праві приватної власності за [PERSON] (запис про право власності № 3320050 від 11.11.2013 на об'єкт нерухомого майна: [NUMBER]) ( а. с. 28). 15.09.2015 СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України (а. с. 8, 9). Досудовим розслідування встановлено, що приміщення [ADDRESS]), загальною площею 75 кв.м, [ADDRESS] перебувають на балансі у КП «Керуюча компанія з управління житлового фонду Подільського району м. Києва», [PERSON] незаконним шляхом, самовільно, використовуючи підроблені документи, набув право власності на вказані об»єкти нерухомого майна, оскільки відомості про набуття права власності та передачу з балансу комунального підприємства відсутні, та передав у власність [PERSON], яка приблизно з початку 2013 до 30.01.2015 здійснювала оплату за оренду цих приміщень від імені орендаря ТОВ «Гончарі», працюючи на даному підприємстві на посаді художника з моменту заснування, незважаючі, що право власності на них уже було оформлено за нею ( а. с. 32-44). У межах даного кримінального провадження на спірні нежилі приміщення за клопотанням слідчого 15.01.2016 слідчим суддею накладено арешт ( а. с. 32-44). Саме власнику відповідно до статей 317, 319 ЦК України належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Якщо майно, як передбачено ст. 330 ЦК України, відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( із чужого незаконного володіння). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, зокрема: якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. При вирішенні даного спору про витребування нежилих приміщень суд вважає визначальним то, що це спірне майно вибуло з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема не з його волі. Спірні нежилі приміщення незаконно вибули з комунальної власності міста, в обхід встановленої приватизаційної процедури державного (комунального) майна, рішення Київською міською радою про відчуження не приймалося, це майно було предметом судового розгляду про визнання права власності на нього, за результатами якого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2013, яке набрало законної сили, є чинним та не було скасоване, визнано за [PERSON] право власності на приміщення [ADDRESS] (підвалу), загальною площею 75 кв. м, [ADDRESS], в зв»язку з невиконанням умов договору будівельного підряду № 15 від 14.10.2010, але не є правовою підставою для набуття права власності на нерухоме майно, оскільки дійсний власник не був стороною правочину та учасником відповідного судового процесу, в межах якого не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення, а також не ухвалювались рішення щодо припинення права власності на підставі ст. 346 ЦК України. У відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України на майно, яке було предметом судового розгляду та за рішенням суду визнано право власності за іншою особою, а дійсний власник не був стороною зазначеного правочину та учасником судового розгляду, відчужене поза волею власника, то право власності на це майно не набувається й добросовісним набувачем, оскільки воно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в таких випадках презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Враховуючи, що добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Висновки, до який дійшов суд, відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 17.10.2011 (справа № 6-103гс15), 11.02.2015 (справа № 6-1цс15), 16.09.2015 ( справа № 6-1203цс15) щодо застосування у подібних правовідносинах ст. ст. 317, 319, 321, 330, 388 ЦК України, які відповідно до ст. ЦПК України є обов»язковою до застосування. Ураховуючи наведене та й те, що належні територіальній громаді міста спірні нежилі приміщення вибули з володіння власника поза його волею, зазначене нерухоме майно підлягає витребуванню в добросовісного набувача - відповідача [PERSON] на користь Київської міської ради як розпорядника майна комунальної власності відповідно до ст. 388 ЦК України. Відповідно ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь прокуратури м. Києва понесені та документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 1378 грн.. На підставі наведеного, ст. ст. 41, 92, 121, 143, Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 330, 387, 388 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»,

Outcome: approved