Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

До суду звернулася [PERSON], з позовними вимогами до [PERSON], просила усунути перешкоди у здійсненні прав власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення із зазначеної квартири [PERSON], оскільки вона є власником даного житлового приміщення, яке потрібно їй для власних потреб. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 21 травня 2014 року, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області. Але до цього часу в її квартирі проживає відповідач, який був заселений в дане житлове приміщення попереднім власником, на даний час відповідач в добровільному порядку не бажає звільніти приміщення, це створює перешкоди у користуванні її приватною власністю у повному обсязі та реалізації прав на неї. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснила, що позивачка за договором дарування стала власником квартири, здійсненню права власності на яку перешкоджає відповідач, оскільки до цього часу не звільнив спірну квартиру, хоча вони домовилися, що він в добровільному порядку виселиться. Відповідач у судовому засіданні, позовні вимоги визнав, проте суду повідомив, що на даний час зі згоди колишньої дружини [PERSON], яка була власником спірного житлового приміщення, заселився в квартиру і проживав там після розірвання шлюбу. Між ним і колишнім власником була домовленість, що він мешкає в даній квартирі, а вона з двома дочками, в тому числі з позивачкою мешкають у трьохкімнатній квартирі, яка розташована в [ADDRESS], в даному житловому приміщенні він є співвласником і йому належить 1/3 частина даної квартири. Проте колишня дружина і власниця житлового приміщення подарувала, позивачці, яка є їх спільною дочкою, квартиру [ADDRESS] На даний час дочка вимагає щоб він виселився з квартири, він розуміє, що це необхідно зробити, але на даний час він жонатий, має малолітню дитину, якій виповнилося п,ять місяців, і він не може піти із сім,єю у квартиру, де співвласниками є не тільки він, а і колишня дружина та позивачка. Тому він згоден дане житлове приміщення звільнити, але з травня 2015 року. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області 21 травня 2014 року за реєстровим номером № 838, позивачка [PERSON] отримала у особисту приватну власність жиле приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 21 травня 2014 року, власником житлового приміщення, у виді квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON]. З того дня позивачка є єдиним власником даного жилого приміщення. На момент розгляду справи в суді за цією адресою ніхто не зареєстрований. Відповідно до оглянутих паспортів, позивач і відповідач зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень позивача і відповідача, після отримання даної квартири у власність, позивачка не вступала в договірні відносини з відповідачем щодо його вселення в спірну квартиру та користування нею. Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожній особі окрім інших прав гарантується, право на повагу до її житла. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 64 ЖК України, відповідач [PERSON], не являється членом сім'ї позивачки [PERSON] Згідно із ст.346 ЦК України право власності припиняється в результаті відчуження власником майна. Договором дарування квартири за адресою: [ADDRESS], підтверджено, що [PERSON], подарувала спірну квартиру позивачці [PERSON], в зв'язку з чим її право власності на спірну квартиру припинилося, а отже і відповідач [PERSON], втратив в зв'язку з цим право користування даною квартирою. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], не вступав з новим власником, позивачкою у справі, в договірні відносини щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, то доводи відповідача є безпідставними та до уваги судом не приймаються. За таких обставин, суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення із зазначеної квартири відповідача [PERSON].

Outcome: approved