Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій противоправними щодо невиплати спадщини та зобов`язання вчинити певні дії, яка обґрунтована тим, що [INFO] в м. Донецьку Донецької області померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Померлою заповіт складений не був. Позивач зазначає, що вона належить до спадкоємців першої черги. При звернені до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті матері нотаріус повідомив позивача, що нею пропущено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також відсутні документи, які підтверджують факт спільного проживання на момент відкриття спадщини, у зв`язку із чим у нотаріуса відсутня можливість відкрити спадкову справу після смерті [PERSON] . При зверненні нотаріуса до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідач повідомив, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та на момент смерті у [PERSON] залишилися наявні суми недоотриманої пенсії, проте суми належних виплат не були зазначені, що позбавляє нотаріуса можливості видати свідоцтво про спадщину. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2019 року [PERSON] визначено додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 27.11.2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А. була зареєстрована спадкова справа після померлої матері позивача [PERSON] . При зверненні позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з метою отримання недоотриманої пенсії, яка залишилася після померлої матері позивача [PERSON] , відповідач листом від 20.11.2019 року відмовив у виплаті недоотриманої пенсії, яка є спадковим майном, посилаючись на ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Позивач вважає, що оскільки невиплачені відповідачем грошові кошти увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством, а не пенсійним, у зв`язку із чим Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області неправомірно відмовило їй у виплаті недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , чим порушило її право на отримання спадщини. На підставі чого [PERSON] просить суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати їй недоотриманої пенсії, яка є спадковим майном її померлої матері [PERSON] ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити [PERSON] недоотриману пенсію, яка є спадковим майном [PERSON] ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840,80 гривень. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі (а.с.22). Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі (а.с.23). Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до судового засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заперечує проти позовних вимог [PERSON] та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. Померла [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Пенсія виплачена по 01.11.2014 року, оскільки померла мешкала у м. Донецьк, територію якого захоплено. Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому статтею 61 Закону № 2262. Статтею 61 Закону № 2262 визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Відповідно до п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Отже, основними умовами для отримання сум недоодержаної пенсії є проживання членів сім`ї разом із пенсіонером та відповідне звернення до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, де померлий пенсіонер перебував на обліку на день його смерті не пізніше шести місяців після смерті. Відповідно до ст. 61 Закону № 2262 для отримання недоодержаної пенсії [PERSON] позивач повинна була звернутися до головного управління з відповідною заявою до 09.11.2018 року, проте із заявою про виплату недоотриманої пенсії позивач звернулася вперше 11.11.2019 року, тобто з порушенням шестимісячного терміну. Порядок та умови отримання пенсії особам, які зареєстровані на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, передбачений Законом України від 20.10.2014 року № 1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановою № 509, Постановою № 637, відповідно до яких пенсія та заборгованість особам, які перебувають в районі проведення антитерористичної операції, виплачується після їх звернення з заявою до будь-якого органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження особи на території підконтрольній Україні та надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Оскільки померла [PERSON] не зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа на підконтрольній українській владі території та не надала до Головного управління довідки, що підтверджує цей статус відповідно до Порядку № 509, а отже нарахування та виплата пенсії головним управлінням не здійснювалася. [PERSON] не перемістилася до населеного пункту, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, з метою одержання пенсійних виплат, отримання довідки внутрішньо переміщеної особи, особистого звернення або через законних представників до пенсійного органу за місцем реєстрації внутрішньо переміщеної особи щодо поновлення пенсійних виплат, отже не скористалася таким правом, пенсія за період з 01.11.2014 року по 09.05.2018 року не нараховувалася та не виплачувалася, у зв`язку із чим відсутня сума недоотриманої пенсії, на яку померла мала право за життя. Представник посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 243/2404/19, відповідно до якої при вирішення спорів про право на спадщину на належні спадкоємцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку із каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Отже, оскільки [PERSON] за життя не вжила заходів щодо своєчасного нарахування та отримання нарахованої пенсії, то вона не скористалася своїм правом на отримання належних їй сум пенсії, а тому у позивача відсутнє право на спадкування права на нарахування пенсії померлої матері (а.с.71-77). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особи має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свободи чи чинних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.10.1978 року, виданого Пролетарським відділом ЗАГСа м. Донецьк, матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с.10). Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 19.12.1998 року, виданого Ворошиловським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, 19.12.1998 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після чого останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.10). [INFO] у м. Донецьк Донецької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2019 року, виданим Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.11). Відповідно до Атестату про зняття з обліку у зв`язку зі смертю пенсіонера від 24.01.2019 року, особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] закрито з 01.11.2014 року у зв`язку зі смертю одержувача (а.с.78). Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.05.2019 року, [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсію не отримує з 01.11.2014 року. На момент смерті у [PERSON] залишилися наявні суми недоотриманої пенсії. Зазначено, що відповідно до ст. 61 Закону № 2262, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с.12). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2019 року [PERSON] визначено додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.13-14). Листом від 20.11.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що підстави для виплати недоотриманої пенсії після смерті [PERSON] відсутні у зв`язку із тим, що [PERSON] звернулася до Головного управління із відповідною заявою 11.11.2019 року та пропустила шестимісячний строк після смерті матері для звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про виплату недоотриманої пенсії (а.с.15). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.11.2019 року, приватним нотаріусом Маріупольського міського\~нотаріального округу\~Донецької області\~Чекіда О.А. було зареєстровано спадкову справу у зв`язку зі смертю [PERSON] (а.с.16). Як слідує з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.07.2020 року, [PERSON] за життя не вжила заходів щодо своєчасного поновлення нарахування та отримання нарахованої пенсії, отже не скористалася своїм правом на отримання належних їй сум пенсії за життя. У зв`язку із цим Головне управління не може надати розрахунок нарахованої, але недоотриманої пенсії за життя [PERSON] . Також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] до Головного управління не надавалося (а.с.19). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Згідно п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів позовної заяви, померла мати позивача [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що до даних правовідносин застосовується спеціально визначений Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Частиною 2 ст. 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Отже, недоотримана пенсія, яка залишилася після померлої матері позивача [PERSON] відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не ввійшла до складу спадщини. Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позивач [PERSON] не має права на отримання недоотриманої пенсії в порядку спадкування, яку отримувала її мати [PERSON] . Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дій противоправними щодо невиплати спадщини та зобов`язання вчинити певні дії, які полягають у виплаті недоотриманої пенсії, яка залишилася після смерті [PERSON] , не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, то сплачений нею судовий збір по справі, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed