Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], з іншої була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Калініна, б. № 12. [PERSON] та [PERSON] було передано [PERSON] домовлену суму у розмірі 50\~000 гривень за придбання вказаного домоволодіння, про що було вчинено розписку від 02 листопада 2015 року. На даний час позивачі не мають можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] померла 08 січня 2016 року. Правонаступницею майна померлої є [PERSON], проти визнання за позивачами права власності на зазначене домоволодіння не заперечує. Позивачі просять суд визнати за ними право власності на зазначене домоволодіння, у рівних долях, по ? частині кожному, а також земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд, так як вказана земельна ділянка перейшла до позивачів разом із зазначеним домоволодінням. Позивачі до суду не зявилися, надали заяви, згідно яких на задоволенні позовних вимог наполягають, справу просять розглянути без їх участі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що дійсно між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], з іншої була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Калініна, б. № 12. [PERSON] та [PERSON] було передано [PERSON] домовлену суму у розмірі 50\~000 гривень за придбання вказаного домоволодіння, про що було вчинено розписку від 02 листопада 2015 року. Таким чином, позивачі фактично прийняли у власність вказане нерухоме майно, [PERSON] отримала від них відповідну грошову суму та передала їм у власність дане домоволодіння. При цьому, на даний час позивачі не мають можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] померла 08 січня 2016 року. Правонаступницею майна померлої є [PERSON], проти визнання за позивачами права власності на зазначене домоволодіння не заперечує. З огляду на вищезазначене, позивачі домовилися з [PERSON] щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачам у власність перейшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні з незалежних від позивачів зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачів може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачі звернулися до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у них відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у звязку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, набуваючи право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивачі також набувають право власності на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, а саме земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0753 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 554667. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved