Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

заступник керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі: Пробійнівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державне підприємство «Гринявське лісове господарство» із позовною заявою про стягнення з [PERSON] на користь держави в особі Пробійнівської сільської ради кошти за шкоду завдану незаконною рубкою дерев в сумі 71641 гривня 16 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2019, кримінальне провадження за ч.1 ст.246 КК України відносно [PERSON] закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із декриміналізацією злочину, цивільний позов ДП «Гринявське лісове господарство» залишено без розгляду. Вважає, що в ході розгляду кримінального провадження, було встановлено, що своїми діями, які виразилися в незаконній рубці дванадцяти сироростучих дерев породи ялина, загальною кубомасою 9,30 м.куб., [PERSON] заподіяв державі в особі Пробійнівської сільської ради, істотну шкоду у сумі 71641,16 гривень, яку добровільно не відшкодував. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 03.03.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у строк встановлений судом подав відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає. Зазначив, що він не вчиняв незаконної рубки дерев, оскільки в той період часу знаходився в смт. Заболотів, де святкував Новий Рік, що можуть підтвердити свідки. Крім того, весь час на досудовому розслідуванні та в суді, він не визнавав своєї вини, однак оскільки провадження у справі, вразі не визнання ним вини, не могло бути закрито з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.284 КПК України, він все таки свою вину визнав. Однак злочину він не вчиняв, головний свідок в справі [PERSON] , якому він ніби то продав деревину, йому взагалі не знайомий. Написане ним пояснення 05.01.2018 він писав із слів свого родича [PERSON] , який його запевнив про те, що це тільки формальність, необхідна для того, щоб не постраждав лісгосп, оскільки там перевірка. А тому, оскільки його вина у вчиненні незаконної рубки дерев не доведена жодними доказами, підстав для стягнення з нього шкоди завданої незаконною рубкою дерев немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Позивачем заступником керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області 26.03.2020 подано відповідь на відзив. Зазначає, що [PERSON] підтримуючи клопотання свого захисника при розгляді кримінального провадження в суді, про закриття кримінального провадження з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією, фактично визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а саме вчинення незаконної рубки дерев, що завдало істотної шкоди. При цьому, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 встановлено факт вчинення [PERSON] незаконної порубки лісу, а саме двадцяти сироростучих дерев породи ялина, загальною кубомасою 9,30 м.куб. та заподіяння шкоди довкіллю та державним інтересам в розмірі 71641, 16 гривень, однак внаслідок скасування Законом України №2531-VІІІ від 06.09.2018 кримінальної відповідальності за таке діяння, кримінальне провадження за даним фактом закрито. Вина [PERSON] повністю доводиться матеріалами кримінального провадження та показами свідків, а саме [PERSON] , який вказав, що придбав лісодеревину у [PERSON] , показами працівників лісгоспу [PERSON] та [PERSON] , які виявили незаконну рубку дерев та встановили транспортний засіб та особу, якою було вивезено лісодеревину з лісу. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 27.05.2020 залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державне підприємство «Гринявське лісове господарство». Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Позивач Пробійнівська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, в інтересах якої заявлено позов прокурором явку свого представника в судове засідання не забезпечив повторно. При цьому, суд враховує, що дійсно внаслідок проведення місцевих виборів 2020 року, у відповідності до положень п.6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 714-р, у день набуття повноважень, 03.12.2020, новообраною Білоберізькою сільською радою, припинилися повноваження Пробійнівської сільської ради, територія якої включена до території сформованої територіальної громади. Крім цього, рішенням першої сесії восьмого демократичного скликання Білоберізької сільської ради від 03.12.2020 №8/8-1/2020 розпочато процедуру реорганізації Пробійнівської сільської ради, а Білоберізьку сільську раду визнано правонаступником всього майна, прав та обов`язків. Проте, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис державної реєстрації припинення юридичної особи Пробійнівської сільської ради на час розгляду справи відсутній, її керівником значиться [PERSON] , одночасно сільський голова Білоберізької сільської ради, який здійснює повноваження з управління справами позивача згідно п.12 Закону України №1009-ІХ від 17.11.2020. Вказаний керівник Пробійнівської сільської ради належним чином повідомлявся про розгляд справи, однак явку представника позивача не забезпечив, заяв про відмову від позову чи розгляд справи за відсутності Пробійнівської сільської ради не подавав. А тому суд, враховуючи присутність прокурора в судовому засіданні, який підтримав позовні вимоги, заяв про відмову від позову чи залишення позову без розгляду не подавав, вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача Пробійнівської сільської ради. Одночасно, суд не вбачає підстав для вирішення питання про процесуальне правонаступництво позивача Пробійнівської сільської ради з власної ініціативи у відповідності до ст.55 ЦПК України, оскільки на час розгляду справи відомості про припинення Пробійнівської сільської ради, як юридичної особи відсутні, у такої юридичної особи є законом уповноважений керівник, який вправі брати участь у справі самостійно або забезпечити представника. В той же час від інших осіб, в тому числі Білоберізької сільської ради не надходило заяв з відповідними доказами про їх заміну належним позивачем, чи залучення як співпозивача внаслідок заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили. [PERSON] підтвердив наведені ним у відзиві на позов обставини. Представник відповідача зазначив, що доказів завдання [PERSON] державі істотної шкоди внаслідок вчинення ним незаконної рубки дерев, не представлено, як і не доведено, у встановленому законом порядку, вчинення ним злочину та його вину у незаконній порубці дерев в лісі. Зокрема вказав, що працівники лісової охорони не виявляли на місці незаконної рубки дерев [PERSON] , його зізнання у вчиненні такої рубки, виманили шляхом обману. Усі докази ґрунтуються на показаннях [PERSON] , які не повинні братися до уваги, оскільки він був на місці події, з незрозумілих причин його діям не надана кримінально-правова кваліфікація, а тому вважає його зацікавленим у ході розгляду даної справи. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ДП «Гринявське лісове господарство» Овадюк Я.В. позовні вимоги підтримала з підстав наведених прокурором, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює рішення про наступне. Судом встановлено, що органом досудового розслідування скеровувався до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12018090130000006 про обвинувачення [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, зокрема у тому, що він в період часу з 30 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року, перебуваючи в лісовому масиві на території кварталу 16 виділу 39 обходу №1 Гринявського лісництва 2 ДП «Гринявське лісове господарство», що в урочищі «Чорний», с.Пробійнівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елемента навколишнього природнього середовища, діючи з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи так діяти, без спеціального дозволу (лісорубного квитка, ордера), вчинив незаконну порубку лісу, а саме дванадцяти сироростучих дерев породи ялина, загальною кубомасою 9,30 м.куб., в результаті чого лісовому господарству було завдано істотної шкоди на суму 71641,16 гривень. Однак, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 кримінальне провадження за ч.1 ст.246 КК України відносно [PERSON] закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із декриміналізацією злочину, цивільний позов ДП «Гринявське лісове господарство» залишено без розгляду (а.с.28-30). На даний час прокурор вважає, що не зважаючи на закриття кримінального провадження щодо відповідача, такий підлягає притягненню до цивільно-правової відповідальності шляхом стягнення з нього вартості заподіяної шкоди шляхом вчиненої ним незаконної порубки дерев. Дійсно, згідно ч. 1 ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 статті 105 цього кодексу встановлена відповідальність за порушення лісового законодавства осіб, винних у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 107 Лісового кодексу України передбачає, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Частиною першою статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року суди розглядаючи позови про відшкодування шкоди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від її вини. У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Разом з тим, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами процесуального законодавства доведеність обставин, на які посилається сторона у судовому процесі здійснюється виключно на підставі належних, допустимих та достатніх доказів, визначеними положеннями ст.76,77 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, обставини самої події заподіяння шкоди на суму 71641,16 гривень шляхом незаконної порубки лісу, а саме дванадцяти сироростучих дерев породи ялина, загальною кубомасою 9,30 м.куб, в період часу з 30 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року, в лісовому масиві на території кварталу 16 виділу 39 обходу №1 Гринявського лісництва 2 ДП «Гринявське лісове господарство», що в урочищі «Чорний», с.Пробійнівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, ніким із учасників судового процесу фактично не оспорюються, а тому такі у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України судом не перевіряються. В той же час встановлено, що цивільний спір між сторонами полягає у доведеності факту заподіяння вказаної шкоди саме внаслідок вчинення винних дій [PERSON] . При цьому, з аналізу законодавства випливає, що саме на стороні позивача лежить обов`язок доведення факту вчинення [PERSON] дій, які потягли за собою наслідок у вигляді заподіяння шкоди. І лише після доведення даного факту, обов`язком відповідача є доведення відсутності у його таких діях вини, що може мати наслідком звільнення його від відповідальності. У випадку не представлення позивачем належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження самого факту заподіяння шкоди будь якими діями відповідача, позовні вимоги не можна вважати доведеними і в задоволенні таких слід відмовити з цих підстав. Аналізуючи представлені стороною позивача докази на підтвердження здійснення [PERSON] дій, наслідком яких є заподіяння шкоди, що є предметом цивільного позову, суд зазначає наступне. В судовому засіданні прокурор посилався на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2019, як на доказ заподіяння шкоди незаконною порубкою лісу внаслідок дій відповідача, оскільки така на його переконання винесена не з реабілітуючих підстав, а у зв`язку із декриміналізацією закону про кримінальну відповідальність, і оскільки під час розгляду кримінального провадження відповідач визнавав свою вину. Однак, у відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, є обов`язковими лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Разом з тим, ст.62 Конституції України закріплена презумпція невинуватості у відповідності до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. За таких обставин, оскільки ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 закрито кримінальне провадження не у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, а на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, і обвинувального вироку суду, яким би особу визнано винною у вчиненні кримінально правопорушення суду не представлено, тому у суду відсутні підстави враховувати представлену ухвалу, як належний доказ факту вчинення відповідачем дій у вигляді незаконної порубки в лісовому масиві [NUMBER] дерев породи ялина, що призвели до заподіяння шкоди на суму 71641 грн. 16 коп. Допитана в судовому засіданні за клопотанням прокурора в якості свідка слідча Верховинського відділу поліції [PERSON] суду показала, що вона здійснювала досудове розслідування кримінального провадження №12018090130000006 про обвинувачення [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. В ході здійснення досудового розслідування нею встановлено саму подію кримінального правопорушення та причетність до вчинення цього правопорушення [PERSON] . Разом з тим вказала, що дійсно [PERSON] не був виявлений на місці вчинення кримінального правопорушення та під час досудового розслідування свою вину не визнавав. Однак, до переконання про вчинення саме [PERSON] в період часу з 30 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року, в лісовому масиві на території кварталу 16 виділу 39 обходу №1 Гринявського лісництва 2 ДП «Гринявське лісове господарство», що в урочищі «Чорний», с.Пробійнівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, незаконної порубку лісу, а саме дванадцяти сироростучих дерев породи ялина, загальною кубомасою 9,30 м.куб., вона дійшла на підставі ряду доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від 05.01.2018, показаннях свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також попередніх поясненнях самого [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який на час подій виконував повноваження лісничого Гринявського лісництва №2, суду показав, що приблизно 03.01.2018 - 05.01.2018 ним та помічником лісничого [PERSON] було виявлено незаконну порубку лісодеревини на території лісового масиву в кварталі 16 виділ 39 обходу №1 Гринявського лісництва 2 ДП «Гринявське лісове господарство». На місці події ними було виявлено сліди від навантажувача автомобіля, який призначений для перевезення лісу. Оскільки сліди були наділені характерними ознаками, притаманними лише одному автомобілю в цьому мікрорайоні, тому вони встановили транспортний засіб марки «Урал» - лісовоз з маніпулятором, що належав [PERSON] та перебував на місці порубки. При розмові з [PERSON] , останній пояснив, що купив лісодеревину у знайомого йому [PERSON] , який зателефонував йому 31.12.2017 за запропонував придбати лісодеревину вночі з 31.12.2017 на 01.01.2018. Також пояснював їм, що [PERSON] вказував на те, що має документи на цю лісодеревину, але йому такі не надавав. Після цього, вони спробували розшукати [PERSON] , однак в телефонній розмові останній їм повідомив, що перебуває за межами Верховинського району у [PERSON] чи [PERSON] , і після його повернення до дому, вони зустрілися 05.01.2018. Під час розмови [PERSON] визнав факт порубки лісу ним, після чого вони склали на нього протокол про адміністративне правопорушення, а в подальшому передали документи в правоохоронні органи. Свідок [PERSON] суду показав, що на час подій працював помічником лісничого ДП «Гринявське лісове господарство». Під час обходу лісового господарства 04.01.2018 - 05.01.2018, ним та лісничим [PERSON] було виявлено факт незаконної порубки лісодеревини на території лісового масиву в кварталі 16 виділ 39 обходу №1 Гринявського лісництва 2 ДП «Гринявське лісове господарство». Також по наявних слідах ними було встановлено автомобіль, який вивозив деревину з місця порубки. Ним виявився вантажний автомобіль, належний особі [PERSON] . Під час розмови із [PERSON] , яка відбулася приблизно 05.01.2018, останній повідомив, що придбав деревину в ніч на 01.01.2018 у [PERSON] , який попередньо йому зателефонував та запросив на місце, пояснював, що деревина належить йому. Після цього, [PERSON] телефонував [PERSON] , запросив його в офіс лісництва, де під час розмови той визнав факт незаконної порубки і щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Вказав, що при складанні протоколу були лише вони з [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] познайомився у 2017 році. 31.12.2017 приблизно о 19-20 год., до нього зателефонував [PERSON] , який запропонував придбати лісодеревину. Вони домовилися зустрітися в лісі в урочищі Чорний, с Пробійна, вночі о 01.00 год. 01.01.2018, куди він приїхав на власному транспортному засобі «Урал» - лісовозі з маніпулятором. На місці вже був [PERSON] , який показав йому де знаходиться лісодеревина. Після цього, він завантажив транспортний засіб лісодеревиною, яка була на місці поскладана купою, та розрахувався з [PERSON] , передавши йому грошові кошти в сумі 10000 грн. При цьому, [PERSON] йому не давав жодних документів на лісодеревину, однак повідомив, що такі в нього є, а тому він поїхав з місця завантажений деревиною повіривши [PERSON] на слово. Лісодеревину він привіз до пилорами в с.Черемошна, де розвантажив її, а пізніше продав якійсь особі із Закарпаття. В подальшому, по слідах маніпулятора його виявили працівники лісгоспу, яким він все розповів про події. Зазначив, що мобільний телефон працівники поліції в нього не вилучали. З представлених прокурором матеріалів кримінального провадження №12018090130000006 про обвинувачення [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, вбачається, що такі на підтвердження факту вчинення [PERSON] лісу незаконної порубки, містять протокол про адміністративне правопорушення №1 від 05.01.2018, складений лісничим Гринявського лісництва №2 [PERSON] та помічником лісничого [PERSON] про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст.65 КпАП України. Зокрема, із вказаного протоколу вбачається, що [PERSON] о 15.25 год. 05.01.2018 на території Гринявського лісництва №2 урочище Чорний кв.16 вид. 39 (експлуатаційні ліси) вчинив самовільну рубку сироростучих дерев кількістю дванадцять штук та заподіяв державі шкоди в розмірі 71651,16 гривень. Крім цього, матеріали кримінального провадження містять протоколи допитів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, такі свідки допитані в судовому засіданні, а тому виходячи із принципу безпосередності дослідження судом доказів, дані ними показання на досудовому розслідуванні кримінального провадження не підлягають дослідженню та оцінці судом. Інші докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема протокол огляду місця події від 18.05.2018 з фототаблицями до нього, відомості та довідки ДП «Гринявське лісове господарство» є доказами на підтвердження фактів самої події та розміру завданої шкоди, які в судовому засіданні ніким не оспорюються, а тому судом не досліджуються і оцінка таким не надається. У свою чергу суд констатує, що матеріали цивільної справи будь яких інших доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, що призвели до заподіяння шкоди на суму 71641,16 грн. не містять, стороною позивача під час судового розгляду такі не представлені і про існування таких не заявлено. В той же час, посилання прокурора на наявність пояснень [PERSON] , якими він визнавав вчинення ним дій з незаконної порубки лісодеревини судом до уваги не приймаються, оскільки такі не являються джерелом доказів в розумінні ст.76 ЦПК України, і відповідно не можуть бути використані судом, як неналежні та допустимі докази. Крім цього, в судовому засіданні відповідач пояснив, що такі пояснення у нього відібрані обманним шляхом, дав свої пояснення, якими заперечив факт вчинення зазначених дій. Таким чином, слід дійти висновку, що у своїй сукупності стороною позивача доводиться факт вчинення незаконної порубки лісу відповідачем та заподіяння у зв`язку із чим матеріальної шкоди показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та протоколом про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст.65 КпАП України. Однак, як встановлено із досліджених доказів, на місці події [PERSON] виявлений не був. Показання свідків - працівників лісового господарства [PERSON] , [PERSON] про причетність до вчинення незаконної порубки лісу [PERSON] є показаннями з чужих слів, оскільки ґрунтуються на показаннях свідка [PERSON] , а тому можуть братися до уваги лише у випадку визнання належними, допустимими, достовірними та достатніми показань вказаної особи. Крім цього, ці ж свідки зазначили, що протокол про адміністративне правопорушення ними складався виключно на підставі визнання своєї вини [PERSON] , що в сукупності із наведеною у ньому інформацією про дату вчинення незаконної порубки 05.01.2018, свідчить про неналежність вказаного доказу, як такого, що не може для суду містити інформацію щодо предмета доказування. Показання свідка [PERSON] взагалі судом не беруться до уваги, як належний доказ, тобто такий, що може підтверджувати факт заподіяння відповідачем шкоди, оскільки вказаний свідок була слідчим у кримінальному провадженні, учасником подій не була, свої висновки ґрунтувала на підставі досліджених у кримінальному провадженні доказів. За таких обставин, єдиним доказом, який може підтверджувати позицію прокурора про вчинення [PERSON] дій, які призвели до заподіяння матеріальної шкоди є показання свідка [PERSON] , який був допитаний судом. Однак, такі показання суд оцінює критично, оскільки встановлено, що саме [PERSON] був на місці події - незаконної порубки деревини, завантажував деревину на свій транспортний засіб, вивозив її з місця порубки без жодних документів та в подальшому продав невстановленій особі, а тому на переконання суду свідок, будучи безпосередньо причетним до подій, може бути зацікавленим у результатах розгляду вказаної справи. Більш того, такі показання спростовуються показами допитаних в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідків [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що в період з 30.12.2017 по 02.01.2018 [PERSON] безперервно перебував у них в гостях вдома в смт Заболотів, Івано-Франківської області, де вони святкували Новий Рік. За цей період нікуди не відлучався, приїхав та поїхав громадським транспортом. За таких обставин, оскільки представлений стороною позивача доказ у вигляді показань свідка [PERSON] викликає сумніви у своїй достовірності, спростовується показаннями інших свідків щодо місця перебування відповідача на момент подій, а інші докази є неналежними та не достатніми, в той же час показання [PERSON] , [PERSON] є показаннями з чужих слів - свідка [PERSON] , які судом не беруться до уваги, тому суд приходить до об`єктивного переконання про недоведеність стороною позивача факту вчинення відповідачем незаконної порубки дванадцяти сироростучих дерев породи ялина в період часу з 30 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року, в лісовому масиві на території кварталу 16 виділу 39 обходу №1 Гринявського лісництва 2 ДП «Гринявське лісове господарство», що в урочищі «Чорний», с.Пробійнівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, які призвели до настання наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 71641,16 грн. У зв`язку із цим позовна вимога про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в зазначеному розмірі є безпідставною, а тому, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed