Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Заявник [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] за участю заінтересованої особи - [PERSON] , звернувся з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій просив суд встановити факт, того, що договір дарування від 16 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за реєстровим номером №1022 належить [PERSON] [INFO] . В обґрунтування заяви, [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] посилається на те, що [INFO] у заявника народився син [PERSON] , у свідоцтві про народження якого прізвище вказано « [PERSON] ». На підставі договору дарування від 16 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за реєстровим номером №1022, [PERSON] була подарована квартира його синам [PERSON] та [PERSON] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рівних частках на підставі договору про припинення права на аліменти. Після отримання сином заявника паспорту громадянина України його прізвище було вказане як « [PERSON] », таким чином, у зв`язку з наявністю розбіжностей в частині прізвища [PERSON] він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на належне йому майно. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі, визначено розглядати справу за правилами окремого провадження з проведенням судового засідання в залі суду 22 червня 2020 року. У судове засідання 22 червня 2020 року з`явився заявник. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримав, просив задовольнити її у повному обсязі. У судове засідання 22 червня 2020 року заінтересована особа [PERSON] не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі; прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , про що 12.08.2004 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського МУЮ було складено відповідний актовий запис № 654. В графі «прізвище дитини» його прізвище було зазначене як « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 грудня 2018 року. [INFO] [PERSON] на підставі договору зі своєю колишньою дружиною [PERSON] про припинення права на аліменти, на підставі дозволу Приморської районної адміністрації ОМР № 516 від 03.09.2014 року, подарував своїм неповнолітнім синам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному квартиру [ADDRESS] . Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за реєстровим № 1022. [INFO] 2019 року неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] , органом № 5115 було видано паспорт громадянина України, в якому його прізвище було записане як « [PERSON] ». У зв`язку з розбіжностями прізвища заявника - [PERSON] в паспорті « [PERSON] » не збігається з прізвищем « [PERSON] » в договорі дарування квартири [ADDRESS] від 16.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за реєстровим № 1022, останній не може в повному обсязі реалізувати своє право стосовно належного йому майна. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про існування розбіжностей в зазначенні прізвища сина заявника у договорі дарування квартири від 16 вересня 2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. за реєстровим номером №1022, а саме в частині зазначення прізвища [PERSON] , замість правильного « [PERSON] » вказано не вірно « [PERSON] », що є перешкодою для реалізації права заявника щодо належного йому майна. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст. 315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Метою встановлення даного факту є те, що без такого факту належності правовстановлюючого документу син заявника не матиме змоги розпоряджатися своїм майном. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] за участю заінтересованої особи - [PERSON] , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved