Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області із відповідним позовом звернувся позивач, який в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01.03.2015 померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на грошовий вклад у сумі 59151,57 грн., що знаходиться в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку № 26355625287655, що переданий померлою [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» за договором строкового вкладу № SAMDNWFD0070168404000 від 27.06.2014. Договір між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено на 12 місяців до 27.06.2015 та автоматично пролонгується у разі не звернення [PERSON] до банку із вимогою про повернення грошових коштів та розірвання договору. Отже позивач, після смерті [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на вказані грошові кошти. 05.06.2007 у Другій державній нотаріальній конторі м. Луганська [PERSON] було складено та посвідчено нотаріусом заповіт, за яким [PERSON] заповіла онуку [PERSON] належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, кв. Степовий[ADDRESS]. Окрім квартири будь-якого іншого майна, в тому числі й грошового вкладу в заповіт включено не було. Отримати свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад за законом позивач не може, в звязку з пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі викладеного, просить суд визнати за ним право власності на зазначене вище спадкове майно. В судове засідання позивач та представник позивача не зявились, в позовній заяві просили справу розглядати без їх участі. Відповідач надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 508210 від 06.10.2017, [PERSON] померла 01 березня 2015 року (а.с. 9). Факт родинних відносин між позивачем та його померлою матір'ю [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АВ № 362474 від 25.04.1968 (а.с. 13). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на грошовий вклад у сумі 59151,57 грн., що знаходиться в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку № 26355625287655, що переданий померлою [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» за договором строкового вкладу № SAMDNWFD0070168404000 від 27.06.2014. Договір між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено на 12 місяців до 27.06.2015 та автоматично пролонгується у разі не звернення [PERSON] до банку із вимогою про повернення грошових коштів та розірвання договору (а.с. 10-11, 12). Заповітом від 05.06.2007, посвідченим та зареєстрованим у Другій державній нотаріальній конторі м. Луганська, [PERSON] заповіла онуку [PERSON] належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, кв. Степовий[ADDRESS]. Окрім квартири будь-якого іншого майна, в тому числі й грошового вкладу в заповіт включено не було (а.с. 14). Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 211/02-31 від 19.02.2018, виданої державним нотаріусом Другої Сєверодонецької державної нотаріальної контори Луганської області [PERSON], позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на грошовий вклад, що знаходиться у ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку № 26355625287655 в сумі 59151,57 грн., договір № SAMDNWFD0070168404000 від 27.06.2014, в звязку з тим, що [PERSON] не було реалізоване право на прийняття спадщини, передбачене ст. 1269 ЦК України, яке є обовязковою умовою для здійснення права на спадкування (а.с. 16). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Згідно ст.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ст. ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід\~ прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, відмови від прийняття спадщини не вчиняв, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, інших спадкоємців, що прийняли спадщину, судом не встановлено, а також, той факт, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» виплатити йому грошові кошти, внесені як грошовий вклад в сумі 59151,57 грн., а також усі проценти та інші виплати, нараховані на цю суму на момент виконання рішення суду, суд дійшов наступного висновку. Статтею 1074 ЦК України\~встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно із п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року № 516\~та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Оскільки суд не наділений повноваженнями зобов'язати особу вчинити певні дії всупереч вимогам нормативно - правого акту на підставі якого така особа діє, позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.,ст. 328, 392, 1074, 1216, 1221, 1223, 1268, ЦК України,

Outcome: partial