Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою звернулася [PERSON], в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком по [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача позовні підтримали в повному обсязі та просили визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], оскільки останній за вказаною адресою не проживає з серпня 2014 року по теперішній час. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували зазначаючи, що відповідач у даному домоволодінні не проживає не з серпня 2014 року як стверджують представники позивача, а з листопада 2014 року, тобто на момент їх звернення до суду не минули визначені житловим кодексом строки, крім цього зазначали, що відповідач у домоволодінні не проживає з поважних причин, так як представником позивачки [PERSON] йому чиняться перешкоди у цьому, а тому були змушені заявити зустрічний позов до позивачки про вселення у житлове приміщення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, мотивуючи свою позицію обставинами викладеними у зустрічному позові. Представники відповідачки за зустрічним позовом, вимоги зустрічної позовної заяви заперечили у повному обсязі та просили відмовити у її задоволенні з мотивів, що вона є необґрунтованою, оскільки [PERSON] сам залишив місце проживання та вивіз особисті речі. Треті особи [PERSON], Худяківська сільська рада та Черкаський районний сектор управління ДМС у Черкаській області у судове засідання не прибули, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду з приводу заявлених позовних вимог, дослідивши надані в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги як первісного позову та і зустрічного не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності [NUMBER] від 04 серпня 1993 року. Судом у засіданні досліджено акт обстеження факту проживання від 19.01.2015 року згідно якого встановлено, що відповідач [PERSON] по вул. Черкаській, 149 с. Худяки зареєстрований проте не проживає з середини серпня 2014 року. Суд критично ставиться до даного акту, оскільки судом у судовому засіданні були допитані у якості свідків депутат сільської ради [PERSON], яка складала даний акт та сусід [PERSON], який був у складі комісії. Як вбачається з показів даних свідків вказаного висновку комісія у даному акті дійшла зі слів сусідів, які підтвердили лише факт, що не бачили [PERSON] у домоволодінні з середини серпня, проте не змогли підтвердити, що саме у даний час [PERSON] виїхав з домоволодіння, забрав свої особисті речі та був там відсутній без поважних причин. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] зазначали, що [PERSON] виїхав у жовтні 2014 року з домоволодіння. Враховуючи, що дані про те що [PERSON] не проживає у спірному домоволодінні, наведені у акті обстеження та встановлені зі слів свідків суперечать одні одним та недають змоги достеменно встановити час коли [PERSON] виїхав з домоволодіння, суд вважає доцільним та вірним часом відліку рахувати, час зазначений у письмовій заяві, яка подавалася представником позивачки [PERSON] до нотаріуса [PERSON] 31 жовтня 2014 року, в якій міститься вимога до [PERSON] щодо звільнення будинку. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], фактично не проживає за вказаною адресою з 31 жовтня 2014 року тобто на момент звернення позивачки до суду не минув визначений 6-ти місячний строк протягом якого за наймачем зберігається право проживання у житлі, тому суд вважає, що позивачка до суду звернулася передчасно. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 18 березня 2013 року, згідно рішення Черкаського районного суду, а тому [PERSON] не є членом сім'ї власника житла у розумінні Сімейного та Житлового кодексів України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Щодо обґрунтованості заявлених вимог у зустрічній позовній заяві, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач за зустрічним позовом ставлячи вимогу про вселення його до будинку [ADDRESS] не навів жодних правових підстав для задоволення даної вимоги, натомість у позові та доданих до нього матеріалах посилається лише на скарги та звернення у правоохоронні органи щодо вчинених крадіжок та щодо неправомірності дій представників міліції та представника позивачки [PERSON] Вказані факти та доводи суд не вважає юридичними підставами для задоволення вимоги про вселення у домоволодіння, наймачем якого являється [PERSON], у розумінні Житлового кодексу України. Щодо заявленої вимоги про усунення перешкоду користуванні будинком, суд вважає, що дана вимога не може бути задоволена, оскільки право звернення з даною вимогою має лише власник домоволодіння. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо обґрунтованості поважності причин вибуття з домоволодіння, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів, що свідчили б про примусове його вибуття з даного будинку, як встановлено судом у судовому засіданні [PERSON] виїхав з даного домоволодіння через неможливість у ньому проживати у зимовий період, особисті речі ним були вивезені самостійно, що підтвердили у засіданні свідки та сам позивач за зустрічним позовом. З огляду на наведені обставини, суд вважає первісний позов таким, щодо задоволення не підлягає так як заявлений передчасно, за відсутності порушення прав позивача на момент звернення до суду, а зустрічний позов суд вважає безпідставним, не доведеним та таким, що до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed