Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище Мороз) [PERSON], народилась 23.11.1975 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. ЇЇ батьками є [PERSON] (українець) та [PERSON] (українка), (а.с. 8). 03.07.1999 заявник зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Мати заявника, [PERSON], дівоче прізвище [PERSON], народилась 13 серпня 1949 року (а.с. 9). Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, її батьки - [PERSON], за національністю - українець, а її мати, бабуся заявника, [PERSON], за національністю німкеня (а.с. 6). У післявоєнний час у звязку із вступом у шлюб [PERSON] змінила своє прізвище та імя. При народженні заявника в свідоцтві про народження від 11.12.1975, серії І-КИ, № 499024, виданому Дзержинським відділом РАГСу м. Кривого Рогу в графі «Батьки», національність її матері безпідставно вказано, що її національність українка, хоча вона є етнічна німка. У звязку із вступом в шлюб, заявник змінила прізвище на [PERSON], проте, в свідоцтві про укладення шлюбу, від 03 липня 1999 року, виданому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в графі «національність» її походження зазначено «українка». Хоча, фактично, вона вважає є етнічною німкенею. В свідоцтві серії І-КИ, №113467, про народження сина [PERSON], у графі «національність» запис відсутня, тобто походження матері не зазначено (а.с. 11). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» зазначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Таким чином, судом встановлено, що в заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище Мороз) [PERSON] є німкенею, її мати була німкенею. Однак національність зазначена не вірно українка, що підлягаю виправленню. Наданими до заяви документами в повному обсязі підтверджується національність матері та самої заявника німкеня. Встановлення даного факту заявнику необхідно для підтвердження етнічного походження для виїзду до [PERSON]. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved