Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

До суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Нещодавно він дізнався, що у належному йому будинку зареєстрований [PERSON] , який не має до вказаного будинку жодного відношення, він не є членом сім`ї позивача, не проживає з ним та не веде спільного побуту. Враховуючи той факт, що відповідач зареєстрований у зазначеному вище будинку, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власності на даний будинок. Йому доводиться нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. 19.12.2019 р. у даній справі відкрито провадження. 15.01.2020 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він позов не визнає, а у спірному житловому приміщенні зареєстрований з моменту свого народження. Відповідач стверджує, що у даному будинку періодично проживає, там наявні його речі. \~ \~ \~ \~Окрім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.06.2010 р. у справі №2-53/10 визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якої за [PERSON] визнано право користування та проживання разом із членами його сім`ї, а саме: дружиною [PERSON] , в Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Оскільки батьком відповідача [PERSON] укладено окремий договір на користування електропостачанням, газопостачанням в частині Ѕ житлового будинку, додаткових витрат по сплаті комунальних платежів позивач не несе. Будинок є приватним, тому квартирна плата не нараховується. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовільнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Судові витрати просив покласти на відповідача. Додатково пояснив, що відповідач [PERSON] є його племінником, який зареєстрований у його будинку та близько 17 років у ньому не проживає, оскільки у нього є свій будинок, у якому він не бажає реєструватися та сплачувати податки. В даному будинку проживають його батьки до яких він інколи навідується. В будинку його речей немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, не повідомив суд про причини своєї неявки. Враховуючи зазначене вище та положення п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача. Свідок [PERSON] (сусід позивача) суду повідомив, що проживає на одній вулиці з позивачем з 1975 року. Майже щодня буває у позивача вдома. Відповідача [PERSON] за місцем його реєстрації по [ADDRESS] бачить один-два рази на місяць, коли останій приїздить відвідати батьків, але постійно він там не проживає. Особистих речей відповідача у будинку позивача не бачив. Свідок [PERSON] (донька позивача) суду повідомила, що відповідач [PERSON] за адресою позивача не проживає близько 16 років. Бачить відповідача один-два рази на місяць, коли останній приїжджає провідати своїх батьків. Речей відповідача у будинку свідок не помічала. Свідок [PERSON] (донька позивача) суду повідомила, що з тих пір як відповідач [PERSON] одружився (близько 15 років тому) останній не проживає за вказаною адресою. Час від часу відповідач навідується до своїх батьків, які проживають на одному подвір`ї з позивачем. В суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 12.11.2010 р. №27977081, виданого згідно КП «ВМБТІ» (а.с. 8-9) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.10.2010 р., зареєстрованого в реєстрі за №1-1971 від 27.10.2010 р., спадкова справа №543/2007 р. (а.с. 4) З довідки виданої департаментом адміністративних послуг від 16.12.2019 р. № 75219, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15). Ухвалою Ленінського районного суду від 01.06.2010 р. у справі №2-53/10 визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якої: визнано за [PERSON] право довічного користування та проживання разом з членами його сім`ї, а саме: дружиною [PERSON] в Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с. 35-36). Суд не бере до уваги акт про тимчасову відсутність особи від 27.02.2019 р., складеного у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідчений підписом голови КМ «Слов`янка» Дідур Г.Д., в якому зазначено, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою : [ADDRESS] , з 2004 року (а.с. 107); акт свідчення сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 06.02.2020, засвідчений підписом голови КМ «Слов`янка» Дідур Г.Д., про те, що [PERSON] народився та періодично проживає в частині будинку [ADDRESS] разом з батьками, оскільки батьки є пенсіонерами, яким необхідна допомога і догляд. (а.с. 61); довідку від 16.01.2020, виданої головою комітету мікрорайону «Слов`янка» Дідур Г.Д., про те, що [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із сім`єю у складі [PERSON] , [PERSON] (а.с. 62), оскільки дані докази суперечать один одному, матеріалам справи та показам свідків. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України та ст.\~150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст.\~156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають право члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач є племінником позивача, якому на праві власності належить житловий будинок. Доказів постійного проживання та ведення спільного господарства разом із позивачем власником будинку суду не надано, тому відповідач [PERSON] не може вважатися членом сім`ї позивача. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі ст.\~64\~ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, а також Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц. За змістом частини першої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.\~16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з наведеног вище, вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає у будинку більше року, хоча перешкод в цьому йому ніхто не чинить, не є співвласником даного житла, не несе жодних витрат по його утриманню та добровільно не знімається з реєстрації, чим перешкоджає реалізувати позивачу своє право щодо користування та розпорядження своїм майном. Окрім того, ухвалою Ленінського районного суду від 01.06.2010 р. у справі №2-53/10 визнано мирову угоду укладену між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої: визнано за [PERSON] право довічного користування та проживання разом з членами його сім`ї, а саме: дружиною [PERSON] в Ѕ частині житлового будинку [ADDRESS] , тобто даною угодою чітко визначено коло осіб, які мають право користування та проживання у вказаним житловим приміщенням це - брат позивача - [PERSON] та його дружина [PERSON] . Відповідач [PERSON] згідо умов даної мирової угоди не має права користування та проживання у зазначено вище будинку, а відтак і бути у ньому зареєстрованим. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved