Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 53 600 грн. 00 коп., за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2015 року інфляційні витрати в розмірі 18 760 грн. 00 коп. та 3% річних в розмірі 1 808 грн. 00 коп. та судові витрати. 09.01.2018 року від відповідача по справі [PERSON] була подана заява про перегляд заочного рішення, в якій як на підставу необхідності скасування заочного рішення Оболонського районного суду від 22.11.2017 р., заявник посилається на те, що суд при винесенні рішення не врахував тієї обставини, що в судове засідання на 22.11.2017 року відповідач прибути не зміг, оскільки з 13.11.2017 року по 30.11.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній шкірно-венерологічній лікарні. Окрім того, заявник вказує, що 15.11.2017 року подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із перебуванням на лікуванні, а тому враховуючи зазначене він був позбавлений свого законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів в суді та не мав можливості подати заперечення до позовних вимог стосовно стягнення з нього заборгованості, заявити відповідні клопотання, чим йому фактично було відмовлено у доступі до правосуддя, на об'єктивний та неупереджений розгляд справи, до того ж володіє доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Заявник в судовому засіданні 19.07.2018 року заяву підтримав та просив задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні 19.07.2018 р. просила в задоволенні заяви відмовити в повному обсязі з мотивів необґрунтованості. Вислухавши заявника, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви у зв'язку з наступним. 18.11.2015 року позивач [PERSON] звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою суду від 20.11.2015 року позовна заява була повернута позивачці для подання до належного суду. 09.12.2015 року [PERSON] не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду про повернення позовної заяви подала апеляційну скаргу. Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 09.02.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено та вирішено скасувати ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 20.11.2015 року та питання про прийняття позовної заяви передати на вирішення до суду першої інстанції. (а.с.52-53) 04.03.2016 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи на 13.04.2016 року на 15 год. 30 хв. (а.с.60). В судове засідання 13.04.2016 року відповідач не з'явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином та своєчасно, направив до суду клопотання про відкладення у зв'язку з відрядженням (а.с.75). 20.07.2016 року відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про дату, місце та час повідомлявся належним чином та своєчасно, представник відповідача [PERSON] направила до суду клопотання про відкладення у зв'язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, зважаючи на ту обставину, що договір про надання правової допомоги був укладений між нею та відповідачем лише 20.07.2016 року, тобто в день розгляду справи, в зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 05.10.2016 року. В судовому засіданні 05.10.2016 року представник відповідача [PERSON] заявила клопотання про призначення по справі експертизи. Ухвалою суду від 05.10.2016 року по справі призначено технічну експертизу документу та зупинено провадження по справі до отримання висновку експерта (а.с.117-118). 20.12.2016 року був проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено головуючого суддю у даній справі [PERSON] (а.с.122) 13.02.2017 року представником відповідача подано до суду заяву про відновлення провадження по справі враховуючи зміну складу суду та неможливістю виконання вимог експерта (а.с.145). Ухвалою суду від 15.02.2017 року було відновлено провадження по справі та призначено судове засідання на 11.04.2017 р. на 16 год. 00 хв. 11.04.2017 року відповідач в судове засідання не з'явився про розгляд справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, розгляд справи було відкладено на 17.08.2017 року на 15 год. 00 хв. 17.08.2018 року відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, місце та час повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчить розписка (а.с.161) подав до суду клопотання про відкладення у зв'язку із відрядженням терміном з 15.08.2017 року по 19.08.2017р. (а.с.162). 15.11.2017 року відповідач подав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи призначену на 22.11.2017 року з мотивів госпіталізації до «Київської міської кожної лікарні» (а.с.170). Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22.11.2017 року позов задоволено в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.232 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.74 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Згідно з ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За приписами ст. 224 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з роз'ясненнями Апеляційного суду м. Києва, викладеними в Узагальненні практики судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства при розгляді цивільних справ у порядку заочного розгляду, скасування заочного рішення можливе при наявності двох обставин: 1) поважні причини неявки в судове засідання, про які відповідач не міг завчасно повідомити суд; 2) наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення. Поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об'єктивно перешкоджають явці в судове засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами (додаватись до заяви про перегляд заочного рішення). Крім того, відповідач також повинен вказати докази, які мають значення для справи, та можуть призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Наявність вищенаведених обставин мусить бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає. В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України». В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Враховуючи, що відповідач був обізнаний про рух справи, оскільки неодноразово направляв клопотання про відкладення судових засідань з мотивів перебування у відрядженнях, ознайомленні зі справою, лікуванні, заявляв клопотання про призначення експертизи, уповноважив представника на захист та представництво своїх інтересів у суді (а.с.95-97), та враховуючи, що [PERSON] не зазначено доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення, викладене дає підстави вважати, що заявник мав можливість реалізувати свої процесуальні права, однак знехтував ними, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22.11.2017 року. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed