Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулася [PERSON] з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що сімейне життя із [PERSON] не склалося, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги для утримання неповнолітньої дитини не надає. Сторони в судове засідання не з'явилися, подавши при цьому заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач свої вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач позовні вимоги визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів для утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 10 жовтня 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №22 / а. с. 4/. В подружжя від даного шлюбу є малолітня донька - [PERSON], [INFO] /а.с. 5/, яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні /а.с. 6/. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Причиною розпаду сім'ї є те, що у подружжя розбіжні погляди на життя, ведення домашнього господарства, вирішення різного роду побутових та сімейних питань, несумісність характерів, на підставі чого в сім'ї виникали сварки та різного роду непорозуміння. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя й дійсні причини позову, суд вважає, що спільне подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б як їх інтересам, так і інтересам малолітньої дитини, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України дає підстави для розірвання шлюбу. В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання неповнолітньої дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України / із змінами, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2005 року, № 2901 - 4 / мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року, № 719-VII затверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1032 гривні, з 1 липня - 1059 гривень, з 1 жовтня - 1102 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я відповідача - здоровий, відсутність у нього інших дітей чи утриманців, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Відповідач погоджується сплачувати аліменти, а тому суд з врахуванням вище викладеного рахує, що обґрунтованим і справедливим буде розмір аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, затвердженого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року, № 719-VII для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. На підставі ст., ст. 105, 110, 112, 235 ч.8, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved