Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], яка вказала, що під час перебування в шлюбі було здійснено продаж спільної квартири подружжя, після чого на рахунок в банку відповідача було покладено всього 88 002 дол. США, якими [PERSON] розпорядився на власний розсуд. Після уточнення заявлених позовних вимог позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя суму коштів по поточному рахунку та відсотків по ним відповідно до договору № 004-15510-141 1 12 від 14. 11. 2012 року та стягнути зі [PERSON] ? частину коштів по поточному рахунку та відсотків по ним, а саме 44 001 дол. США, що еквівалентно згідно офіційного обмінного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 01.02.2013 року 351 699, 99 грн. Не погоджуючись з заявленими до нього позовними вимогами [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій вказав про придбання під час шлюбу певного майна - побутової техніки та меблів, посуду тощо, та просив поділити спільне майно подружжя наступним чином йому холодильник вартістю 3 000 грн., газову плиту вартістю 3 500 грн., відеокамеру вартістю 2 400 грн.; у власність [PERSON] кондиціонер вартістю 2000 грн., хлібопічку вартістю 1 500 грн., кухонну стінку вартістю 4 000 грн., кухонний куточок вартістю 1 000 грн., ліжко вартістю 400 грн., витяжку вартістю 800 грн., шафу платяну вартістю 100 грн., пральну машину вартістю 1 000 грн., ванну вартістю 500 грн., унітаз вартістю 200 грн., мийку вартістю 200 грн., посуд вартістю 1 000 грн., ножі фірмові вартістю 100 грн., пилосос вартістю 300 грн., комбайн кухонний універсальний вартістю 400 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та вказувала на те, що розписка про позику грошей відповідачем носить виключно формальний характер, так як жодних грошей [PERSON] ніколи не позичав, а зараз має намір уникнути цивільно-правової відповідальності; заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви, посилаючись на її необґрунтованість. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що гроші для придбання квартири було позичено відповідачем в 2008 році та гроші, отримані від продажу квартири в 2013 році, були повернуті позикодавцю, а сума в розмірі 88 002 дол.США взагалі є необґрунтованою; просив зустрічну позовну заяву задовольнити, посилаючись на викладені в останній обставини. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони 29.09.1995р. уклали шлюб (а.с. 5). 23.04.2008р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 52 000 дол.США (а.с. 91). 14.11.2012р. відповідач, під час перебування у шлюбі, зі згоди позивача як подружжя здійснив продаж квартири [ADDRESS] за 136 000 грн. (а.с. 10-12). В той же день на рахунок відповідача в АТ «Дельта Банк» було внесено 44 000 дол.США (а.с. 4). З рахунку [PERSON] за [NUMBER] у АТ «Дельта Банк» вказані гроші в сумі 44 001 дол.США було знято 01.02.2013р. (а.с. 68-70). Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим відповідачем не зазначено жодного доказу придбання під час шлюбу побутової техніки та меблів, посуду, їх вартості (холодильника вартістю 3 000 грн., газової плити вартістю 3 500 грн., відеокамери вартістю 2 400 грн., кондиціонера вартістю 2000 грн., хлібопічки вартістю 1 500 грн., кухонної стінки вартістю 4 000 грн., кухонного куточока вартістю 1 000 грн., ліжка вартістю 400 грн., витяжки вартістю 800 грн., шафи платяної вартістю 100 грн., пральної машини вартістю 1 000 грн., ванни вартістю 500 грн., унітаза вартістю 200 грн., мийки вартістю 200 грн., посуда вартістю 1 000 грн., ножів фірмові вартістю 100 грн., пилососу вартістю 300 грн., комбайну кухонний універсальний вартістю 400 грн.) та наявності на цей час відповідно, а ці обставини заперечувались стороною позивача. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України, відповідно до статей 60, 70 якого майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та у разі поділу частки майна є рівними, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до діючого сімейного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту - ч.1 ст. 61 СК України. У відповідності частини 3 статті 368 ЦК України, майно нажите подружжям під час шлюбу вважається їх спільним майном. При вирішенні спору стосовно частки сторін у спільному майні подружжя, суд виходить із того, що в силу статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Оцінюючи твердження представника відповідача про те, що гроші було позичено [PERSON] для придбання квартири, суд виходить з того, що згідно положень ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї - частина 4 цієї статті. Оскільки позивачем не доведено обставини того, що гроші в сумі 52 000 дол.США використані в інтересах сім'ї та була згода подружжя [PERSON] на отримання вказаної суми грошей, тому цей правочин створюватиме правові наслідки лише для відповідача [PERSON] особисто. Судом не приймаються посилання представника відповідача на те, що [PERSON] начебто була обізнана про факт отримання грошей та ці гроші були витрачені на придбання квартири, оскільки жодного доказу цих обставини суду надані не були. На підставі викладеного та статей 60, 63, 70 СК України, статті 358 ЦК України, суд дійшов до висновку про те, що гроші в сумі 44 000 дол.США, яки були покладені на рахунок позивача в АТ «Дельта Банк» є спільною власністю подружжя. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на те, що квартиру насправді було продано за 44 000 дол.США як таких, що суперечать встановленим обставинам по справі; суд також критично ставиться до пояснень представника позивача про те, що на рахунку відповідача знаходилось 88 002 дол.США , що є спільним майном подружжя як таких, що спростовуються матеріалами справи та поясненнями представника ПАТ «Дельта Банк» про розшифровку довідки банку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення ? частини коштів в сумі 44 000 дол. США що еквівалентно згідно офіційного обмінного курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 01.02.2013 року в сумі 175 846 грн., зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно частині задоволених позовних вимог підлягає стягненню 1 758,46 грн. понесених судових витрат.

Outcome: partial