Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №7 Кобилянський О.М., діючи в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров»я Київської міської державної адміністрації, Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, на підставі ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача в порядку ст. 1206 ЦК України витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] в розмірі 5309,04 грн. В судовому засіданні прокурор Іванова О.П. позов підтримала, з підстав наведених у ньому, не заперечувала щодо розгляду справи з постановленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. 06.02.2015 року приблизно о 14-30 год. по вул. Волоській, 58 в м. Києві автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], скоєно наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження. Досудове розслідування проводилось у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015100070000899 від 07.02.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Судом встановлено, що в період з 09.02.2015 року по 20.02.2015 року [PERSON] перебувала на лікуванні у відділенні травматології №2 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Проведено 11 ліжко-днів. Діагноз: «Закритий перелом шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків» (а.с. 9). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2015 року на підставі ст. 46 КК України звільнено [PERSON], [INFO], від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв»язку з його примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито (а.с. 10). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цієї особою. Закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушення кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров»я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно з ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545, яким передбачено, що згідно із ст. 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров»я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров»я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Крім того, як вбачається з роз»яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 р. термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Так, з довідки-розрахунку Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №1926 від 10.11.2016 року вбачається, що фактичні витрати на лікування [PERSON] із розрахунку вартості 1 ліжко-дня становлять 5309,04 грн. (11 ліжко-днів * 482,64 грн. (вартість за один ліжко-день) = 5309,04 грн. (а.с. 57). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача (юридичну особу), на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. А тому суд стягує судові витрати з відповідача в розмірі 1378,00 грн. в дохід держави. На підставі ст.ст. 1191, 1206 ЦК України, Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545,

Outcome: approved