Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 19 травня 2014 року вона позичила 4000 гривень [PERSON], яка зобов'язалася повернути таку ж суму грошових коштів до 19 листопада 2014 року. Факт укладення договору позики засвідчений розпискою, що була складена відповідачем. До цього часу відповідач свого зобов'язання про повернення позики в сумі 4000 грн. не виконала. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 4000 грн. та сплачений нею судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що в даній розписці зазначено, що відповідач позичила у неї 4000 гривень, але фактично позичила загальну суму в розмірі 2300 гривень. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, в сумі 1600 гривень, суду пояснила, що вона у позивача позичила гроші в сумі 1600 гривень, які зобов'язувалася повернути. Проте, позивач примусила її написати розписку на 4000 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача і відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач позичила відповідачу гроші, які остання зобов'язалася повернути до 19 листопада 2014 року. Факт укладення договору позики визнано сторонами та засвідчений розпискою, яка була складена відповідачем, що підтверджується оригіналом вказаної розписки, долученою до матеріалів справи (а. с. 20). Відповідно до вищевказаної розписки [PERSON] зобов'язалася повернути позивачу 4000 гривень. Проте, як пояснила в судовому засіданні [PERSON], вона фактично позичила відповідачу гроші в загальній сумі 2300 гривень, які [PERSON] зобов'язувалася повернути. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що оскільки [PERSON] фактично позичила [PERSON] гроші в загальній сумі 2300 гривень, а відповідач не заперечила факт отримання грошових коштів, тому з останньої слід стягнути на користь позивача 2300 гривень за вищевказаним договором позики, а в задовленні решти позовних вимог слід відмовити. Судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial