Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У позовній заяві позивач вказує, що судовим наказом від 25.05.2020 у справі № 534/137/20 було задоволено заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину. Аліменти стягувати починаючи з 29 січня 2020 року до досягнення дітьми повноліття щомісячно. Судовий наказ знаходиться на виконанні в Горішньоплавнівському міському ВДВС. [PERSON] не сплачував аліменти, тому виникла заборгованість по сплаті аліментів, що становить 53517,20 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком Горішньоплавнівського ВДВС від 01.12.2020 № 14037. Зазначає, що відповідно до вимог ст. 196 СК України одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 % заборгованості, тому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2020 по 04.12.2020 в сумі 53517,20 грн., хоча відповідно до доданого до позову розрахунку загальна сума пені за прострочення сплати аліментів складає 75926,36 грн. 30 грудня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, дійшов наступних висновків. Судовим наказом Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.02.2020 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою [ADDRESS] , (РНОКПП [NUMBER] ), аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину. Аліменти стягнуто починаючи з 29 січня 2020 року до досягнення дітьми повноліття щомісячно. (а.с. 5) Згідно розрахунку, проведеного державним виконавцем Горішньоплавнівського міського відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей за період з 29.01.2020 по 01.12.2020 складає 53517,20 грн. (а.с. 4) З розрахунку вбачається, що [PERSON] взагалі не сплачував аліменти на утримання дитини за вказаний період. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третястатті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. За змістомст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу нормглави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»роз`яснено, що передбаченаст.196 СКУкраїни відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та другастатті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першоїстатті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаноїпалати Касаційного цивільного суду від 14.12. 2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19). Враховуючи викладене, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Устатті 196 СК Українине встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: S=(A1х1%хQ1) + (A2х1%хQ2) + … (Anх1%хQn), де: S - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1ст.196 СК Українипені від суми несплачених аліментів слід з`ясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц. Враховуючи, що відповідачем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів не спростований, доказів його недостовірності не надано, виходячи із правової позиції Верховного Суду від 25.04.2018, розмір неустойки (пені) по аліментах розрахований позивачем наступним чином: січень - 566,41 грн., лютий - 14879,99 грн., березень - 13226,66 грн, квітень - 11626,66 грн., травень - 9973,33 грн., червень - 8373,33 грн., липень - 6720,00 грн., серпень - 5066,66 грн., вересень - 3466,66 грн., жовтень - 1813,33 грн., листопад - 213,33 грн. При цьому, до проведеного розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, суд застосовує положення ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якого, сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментам, яка згідно довідки № 14037 від 01.12.2020 за період з 29.01.2020 по 01.12.2020 становить 53517,20 грн. Оскільки [PERSON] був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, знав про свій обов`язок сплати аліментів, доказів того, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість по аліментам утворилася з неналежних від нього причин суду не надано. Отже, в діях відповідача наявна винна поведінка, що призвела до виникнення заборгованості по аліментах. Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першоюстатті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 334/7702/16 (провадження № 61-42142св18). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи положення ч. 1ст. 196 СК України, що розмір пені, який підлягає стягненню, не може бути більшим 100 % заборгованості, максимально враховуючи інтереси дитини, суд,

Outcome: approved