Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем з відповідачкою було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Дану домовленість фактично було виконано у повному обсязі, так як позивачем було передано домовлену суму відповідачці за придбання зазначеного нерухомого майна, про що було вчинено відповідну розписку, відповідачка у свою чергу фактично передала у власність позивача дане нерухоме майно. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування домоволодіння не приватизована. Крім того, відповідачка належним чином не оформила спадщину на своє ім'я після смерті [PERSON]. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно у судовому порядку. Позивач до суду не з'явився, надав заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без його участі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що позивачем було досягнуто домовленості з відповідачкою щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], у зв'язку з чим позивач передав відповідачці домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, а та у свою чергу віддала позивачу усі правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. На підставі зазначеного правочину сторонами було вчинено відповідну розписку від 06 травня 2014 року (а.с.18). Однак, при вивченні правовстановлюючої документації на домоволодіння, з'ясувалося, що право власності на дане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.10) та яка згідно заповіту від 05 грудня 1995 року заповіла усе своє майно відповідачці (а.с.9). [PERSON] у свою чергу після смерті [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак по теперішній час не оформила право власності на дане нерухоме майно на своє ім'я (а.с.12-16). Крім того, відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS], не приватизована (а.с.11). На вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] було виконано відповідну технічну документацію, згідно якої домоволодіння складається: А1, а, а1, ґ - житловий будинок; В, б - літня кухня; В - сарай; ПГ - погріб; Г - убиральня; 1-2 - огорожа, 3 - колодязь (а.с.20-22). З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачкою домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшов вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин, а саме у зв'язку з тим, що відповідачка на даний час не оформила право власності на дане домоволодіння на своє ім'я як єдина спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON] Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655, 1216, 1218, 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved