Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] демонтувати самочинно побудований цегляний гараж, розміром 3,00х6,00 м на землях комунальної власності міста біля будинків [ADDRESS] Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач самовільно, без отримання дозвільних документів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, побудував цегляний гараж на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. На підставі висновку міжвідомчої комісії розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 11.06.2013 року відповідача зобов'язано демонтувати цегляний гараж, самочинно побудований на землях комунальної власності міста в термін до 01.08.2013 року, однак, в добровільному порядку зазначене розпорядження він не виконав, що було встановлено актом ЛКП «Сяйво» від 06.08.2013 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просив задовольнити. В подальшому представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить завершувати розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України Відповідач і його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначивши, що на вказаній позивачем земельній ділянці розміщені два спарені цегляні гаражі, які побудовані ще за часів СРСР, зокрема, спірний гараж - батьком відповідача інвалідом Великої Вітчизняної Війни [PERSON], який помер [INFO] року. Гараж був закріплений за [PERSON], як вбачається із генплану по закріпленню гаражів по [ADDRESS]. Інших документів щодо виділення земельної ділянки та будівництва гаража відповідачу передано не було. В обгрунтування своїх заперечень проти позову посилаються також на те, що [PERSON] не здійснював самочинного будівництва, а позивачем не надано документів щодо статусу земельної ділянки, на якій розміщений гараж. Просять в позові відмовити. Третя особи - Львівська міська рада, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, не забезпечила участь в судовому засіданні свого представника, при цьому представник Львівської міської ради подала заяву, в якій позов підтримує і просить проводити розглядати справу за її відсутності (а.с.62), що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] і сином [PERSON] зареєстровані та проживають в приватизованій квартири [ADDRESS] (а.с.6). Також встановлено, що відповідачу належить самочинно побудований на землях комунальної власності біля будинків [ADDRESS] цегляний гараж, розміром 3,00х6,00 м, яким він користується, що підтверджується актом ЛКП «Сяйво» від 10.06.2013 року та схематичним зображенням розташування самочинно встановленого гаража (а.с.7, 8). Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ст.144 Конституції України, ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва. Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 368 від 20.06.2013 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. [PERSON].» відповідача було зобов'язано в термін до 01.08.2013 року демонтувати самочинно встановлений цегляний гараж, розміром 3,00х6,00 м на землях комунальної власності біля будинків [ADDRESS] (а.с.4). Згідно із попередженнями ЛКП «Сяйво» від 26.09.2013 року та від 30.07.2013 року (а.с. 9,10) відповідача попереджено про необхідність демонтувати самочинно встановлений цегляний гараж, однак, як вбачається із акту ЛКП «Сяйво» від 06.08.2013 року (а.с.11) згадане розпорядження відповідачем виконано не було. Згідно п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вбачається, що червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення. Статтею 18 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається. Разом з тим, як вбачається із викопіювання з генерального плану м.Львова з нанесеним «червоних ліній», цегляний гараж відповідача розміщений в межах «червоних ліній» [ADDRESS] (а.с. 66, 82). Суд не бере до уваги доводів відповідача про те, що його батько збудував спірний гараж, отримавши дозвіл на таке будівництво, оскільки ним не надано жодних підтверджуючих документів цього, а представлений відповідачем генплан по закріпленню гаражів по [ADDRESS] (а.с. 56) є схематичним зображенням розміщення двох гаражів між будинками по вул. Коллективній, однак не є свідченням отримання належного дозволу на спорудження гаража. Таким чином, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що уповноваженими органами видавались будь-які дозвільні документи на будівництво гаража. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача грунтуються на законі, є підставними, оскільки ним доведено факт самовільного будівництва цегляного гаража, розміром 3,00х6,00 м, біля будинків [ADDRESS] на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу в межах «червоних ліній» вулиці, де спорудження таких об'єктів заборонено, тому такий гараж слід демонтувати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 114,70 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved