Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Заступник керівника Немирівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської районної ради» (далі КНП «Гайсинська ЦРЛ ГРР») із позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину. Прокурор зазначив, що вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 26.09.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вироком встановлено, що внаслідок протиправних дій [PERSON] неповнолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим знаходилася на стаціонарному лікуванні в відділенні анестезіології КНП «Гайсинська ЦРЛ ГРР» в період з 20.05.2019 року по 21.05.2019 року та провела 1 ліжко-день, загальна сума витрат на лікування [PERSON] склала 2596,33 грн., які прокурор просила суд стягнути із відповідача на користь медичного закладу, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Заступник керівника Немирівської місцевої прокуратури Романова Л.М. в судове засідання не з`явилася, письмово просила справу розглянути у її відсутність (а.с. 15 ). Відповідач в судове засідання не з`явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути у його відсутнсть (а.с. 16 ). Доведено, що внаслідок протиправних дій вчинених [PERSON] неповнолітня потерпіла [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин у ділянці обличчя, саден у ділянці обличчя та обох поперекових ділянках, синців у ділянці обох повік правого ока, забійних ран у лівій тім`яній ділянці голови, в ділянці промежини, закритого уламкового перелому лівої великогомілкової кістки, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку середнього ступеня важкості. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі Порядок) затвердженим постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно п. 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської районної ради» № 457 від 24.02.2020р. потерпіла від злочину [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології КНП «Гайсинська ЦРЛ ГРР» з 20.05.2019р. по 21.05.2019р. Приймаючи до уваги те, що між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілої на лікуванні в медичному закладі є причинний зв`язок, що доведено належними та допустимими доказами, відтак суд вважає, що є усі достатні правові підстави для відшкодування витрат з відповідача на стаціонарне лікування потерпілої в медичному закладі від злочину на користь КНП «Гайсинська ЦРЛ ГРР». З урахуванням встановлених по справі обставин, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а також приписами спеціального Закону України «Про судовий збір», відповідно до п.6 ч.1 ст.5 якого, позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору, отож суд присуджує із відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору від сплати яких позивач був звільнений. На підставі наведеного,

Outcome: approved