Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач. Однак, за місцем реєстрації [PERSON] з 2004 року не проживає без поважних на те причин, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, проживає в іншому селі зі своєю сім`єю. У добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Вважає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належному їй будинку, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дачу, час та місце розгляду справи у порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак надали суду заяву у якій позовні вимоги визнали та просили розглядати справу без участі їхнього представника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив той факт, що Відповідач по справі [PERSON] понад 5 років не проживає за адресою реєстрації. Він мешкає по сусідству. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії договору дарування будинку від 15.06.2016 року № 863, та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 15.06.2016 року, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9-11) Згідно довідки Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області від 27.05.2019 року № 331, позивачка має наступний склад сім`ї: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - пасинок. (а.с. 15) Відповідно до акту обстеження сім`ї від 27.05.2019 року, складеного за участю голови сільради, секретаря сільради та спеціаліста, [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , однак фактично там не проживає з 2004 року. (а.с. 16) Факт не проживання відповідача за адресою реєстрації, також підтверджується довідкою Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області від 28.05.2019 року № 333, згідно якої відповідач з 10.08.1996 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає. (а.с. 17) Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно висновку, який викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 УК України). Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як слід з ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Така позиція узгоджується з висновком Верховного суду викладеним у постанові від 03.04.2019 року, справа № 454/2025/15-ц. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач з 2004 року не проживає за місцем реєстрації, будинком не користується, що свідчить про свідому втрату ним інтересу до житла належного позивачці, та про втрату права користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved