Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

До Чернівецького районного суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Вказаний позов обґрунтований тим, що рішенням суду від 24.10.2015 було розірвано шлюб між сторонами. З того часу відповідач не дає позивачу можливості бачитись з їхнім малолітнім сином та приймати участі у його житті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначив, що просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з його сином та участі у його вихованні, визначивши такі способи участі позивача у вихованні його дитини: -систематичні щоденні побачення з сином по місцю його фактичного перебування в денний час на протязі двох годин; -відвідування сином його фактичного місця проживання для спільного відпочинку щонеділі із перебуванням там не менш як 24 години поспіль. Також просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати при зверненні до суду з даним позовом. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що позовні вимоги визнає частково. Зазначила, що так як дитина маленька та часто хворіє, не заперечує проти зустрічей позивача з сином в її присутності. Окрім того, у відповідача є побоювання, що за її відсутності позивач може намовляти їхнього сина проти відповідача. Допитана в судовому засіданні представник Служби у справах дітей Чернівецької РДА Соляр Л. С. суду показала, що позивач звертався до них з заявою про встановлення порядку його участі у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, проте сторони не дійшли спільної думки, тому Службою у справах дітей Чернівецької РДА було вирішено рекомендувати батькам малолітньої дитини звернутись до суду . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (батько позивача) суду показав, що неодноразово намагався бачитись з онуком, проте відповідачка кожного разу перешкоджала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (мати відповідача) суду показала, що позивач по справі не здійснював спроб зустрітись з сином, не відвідував його у садочку. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2013, який було розірвано за рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 24.10.2015. В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу спільна дитина сторін проживає разом з відповідачкою, яка не дає позивачу можливості бачитись з сином, що сторонами не заперечувалось. Намагаючись вирішити питання щодо участі позивача у спілкуванні з дитиною та його участі в вихованні дитини, позивач звертався з заявою до Комісії з питань захисту прав дитини при Чернівецькій районній державній адміністрації з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, які йому чинила відповідачка, проте, як слідує з Витягу №11 від 12.11.2015, останньою було вирішено рекомендувати батькам малолітньої дитини [PERSON] звернутись до суду для визначення часу, годин та місця побачень з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від неї, так як сторони добровільно домовитись не могли. У відповідності з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а саме: обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, про що йдеться у ст. 150 СК України. За правилами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України (ч. 1-3) передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з їхнім спільним сином, при цьому відповідач зазначила, що їхній з позивачем син часто хворіє, а тому не завжди видається можливість відпустити його на прогулянку з батьком (позивачем), на підтвердження чого суду було надано рішення Лікарсько-консультативної комісії Чернівецької центральної районної лікарні №3 від 11.01.2016. Отож, враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що малолітній син сторін часто хворіє, що стверджується належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне частково задоволити позовні вимоги та встановити наступний спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина: -побачення з малолітнім сином [PERSON] по місцю його фактичного перебування, не більш ніж три рази на тиждень, на протязі двох годин, в період часу з 09 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин, в присутності матері; -відвідування малолітнім сином [PERSON] місця фактичного проживання [PERSON] для спільного відпочинку першої та третьої неділь кожного місця, з врахуванням стану здоров'я дитини, не менше ніж 24 години поспіль. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної зави немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на день звернення позивача до суду становив 487,20 грн.. Тому, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на його користь 243,60 грн.

Outcome: approved