Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Закарпатський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням голови Хустської РДА № 694 від 29.12.2002 року «Про надання у власність земельних ділянок для товарного сільськогосподарського виробництва - вирощування товарної риби на території Крайниківської сільської ради» відповідачу [PERSON] надано у власність земельні ділянки загальною площею 0,21 га під гідроспорудами, які розташовані на території Крайниківської сільської ради в урочищі «Вовчий потік» Хустського району. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] виготовлено державні акти на право приватної власності: серії [NUMBER] від 29.12.2002 року на земельну ділянку площею 0,09 га та серії [NUMBER] від 29.12.2002 року на земельну ділянку площею 0,12 га. Прокурор вважає, що розпорядження голови Хустської РДА суперечить нормам земельного земельного законодавства, а вказані земельні ділянки, передані за цим розпорядженням відповідачу [PERSON], під гідроспорудами відносяться до земель водного фонду, які надаються для товарного господарського вирощування риби, тому дані земельні ділянки повинні були передаватись на умовах оренди із земель водного фонду, а не за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Крім того, у технічній документації по виготовленню державних актів, в порушення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, відсутній акт погодження меж земельних ділянок. Просить суд визнати недійсним розпорядження Хустської РДА у частині надання у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,21 га під гідроспорудами, розташованої в урочищі «Вовчий потік» на території Крайниківської сільської ради, визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку та повернути земельну ділянку у володіння територіальної громади Крайниківської сільської ради. В судовому засіданні представник позивача прокурор Кучеренко Т.С. позовні вимоги підтримала, посилаючись на наведені в позові обставини, просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, подав письмове заперечення на нього, просить суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у запереченні, а також застосувати строки позовної давності звернення до суду. Представник відповідача Хустської РДА - Кадар А.Ф. позов визнала, не заперечила проти його задоволення. Представник третьої особи управління Держземагенства у Хустському районі Закарпатської області - Лукач Є.І. позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що п. 1 розпорядження голови Хустської РДА № 694 від 29.12.2002 року відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,21 га. під гідроспорудами, які розташована в урочищі «Вовчий потік» на території Крайниківської сільської ради Хустського району. Згідно з цим розпорядженням [PERSON] виготовлено технічну документацію (кадастрові справи), яка слугувала підставою для видачі йому на спірні земельні ділянки державних актів на право власності. На підставі даного розпорядження [PERSON] виготовлено та видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 29.12.2002 року на земельну ділянку площею 0,09 га та державний акт серії [NUMBER] від 29.12.2002 року на земельну ділянку площею 0,12 га. Із акту Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 вересня 2013 року вбачається, що відповідачеві [PERSON], згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], передано земельну ділянку площею 0.09 га та відповідно до державного акту [NUMBER], передано 0,12 га землі для товарного сільськогосподарського виробництва на території Крайниківської сільської ради, виготовлених на підставі розпорядження голови Хустської РДА № 694 від 29 грудня 2002 року. Дані земельні ділянки розташовані в с. Крайниково, ур. «Вовчий потік» Хустського району Закарпатської області, знаходяться під гідроспорудами і належать до земель водного фонду. Технічна документація, на підставі якої [PERSON] видані оспорювані державні акти, не містить акту погодження меж земельної ділянки. Із листа відповіді начальника БУВР Тиса від 07 жовтня 2014 року вбачається, що спеціалістами управління проведено обстеження земельної ділянки, яка розташована в с. Крайниково, ур. «Вовчий потік» та виявлено на водоймі, яка передана [PERSON], дві гідроспоруди: шахтний водоскид та земельну перемичку. Факт розташування гідроспоруд на спірній земельній ділянці стверджується технічною документацію, зокрема кадастровими справами на ці земельні ділянки, у яких вказано, що земельна ділянки площею 0,09 га та земельна ділянка площею 0,12 га знаходяться під гідроспорудами. Інші ж земельні ділянки, що зазначені в кадастрових планах земельних ділянок, які знаходяться під водоймою та чагарниками на площі 3,17 га ( під водоймами - 1,94 та 0,96 га; під чагарниками 0,27 га), це є ті земельні ділянки, які передані [PERSON] розпорядженням голови Хустської РДА від 29 грудня 2002 року № 694. Отже, зібраними по справі доказами стверджені факти того, що на спірній земельній ділянці розміщені гідротехнічні споруди: один шахтний водоскид та земляна перемичка (дамба), а тому ці земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, які надаються для товарного господарського вирощування риби і вони повинні були передаватись на умовах оренди із земель водного фонду, а не за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Відповідно до ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. Частина друга статті 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню та належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, ст. 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись в приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо ( ч. 4 ст. 59 ЗК України). Зібраними доказами стверджується факт того, що оспорювані земельні ділянки, які передані відповідачеві [PERSON], розміщені під гідроспорудами і відносяться до земель водного фонду, які надаються для товарного господарського вирощування риби, а тому, у відповідності до ч. 1 п. «в» ст. 58 ЗК України, відносяться до земель водного фонду і повинні передаватися на умовах оренди із земель водного фонду. Отже, розпорядження голови Хустської РДА № 694 від 29.12.2002 року в частині передачі відповідачеві у власність земельних ділянок, які знаходяться під гідроспорудами, є незаконним. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що розпорядження та державні акти, на підставі яких відповідач [PERSON] набув право власності на земельні ділянки, слід визнати недійсними, а земельні ділянки повернути у володіння громади с. Крайниково Хустського району. Що ж до вимоги представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, то суд вважає її безпідставною оскільки акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складений Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області від 24 вересня 2013 року, надійшов до прокуратури у 2013 році. Відповідно до правил ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення, тобто з моменту отримання акту перевірки у 2013 році. Отже, з цього моменту Закарпатській міжрайонній прокуратурі з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері стало відомо про порушення норм земельного законодавства, а тому загальний строк позовної давності при зверненні до суду визначений ст. 257 ЦК України позивачем не було пропущено.

Outcome: approved