Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2017 року позовні вимоги Чернігівської міської кредитної спілки «Народна Воля» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Чернігівської міської кредитної спілки «Народна Воля» заборгованість за кредитним договором у сумі 10 989 грн. 02 коп., судовий збір в сумі 1378 грн. У задоволенні позовних вимог Чернігівської міської кредитної спілки «Народна Воля» до [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі Чернігівської міської кредитної спілки «Народна Воля» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості в солідарному порядку з обох відповідачів. Позиція суду першої інстанції про те, що позивач повинен був предвити письмову вимогу до поручителя до подання позову до суду, за доводами апеляційної скарги, не грунтуются на вимогах закону, оскільки направлення письмової вимоги поручителю є правом позивача, а не його обовязком. Крім того, судом першої інстанції не було враховано правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, відповідно до якої, положення ч.4 ст. 559 ЦК України щодо пред»явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред»явлення кредитором саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 22.10.2015 року між Чернігівською міською кредитною спілкою «Народна Воля» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 79, відповідно до якого останньому було надано кредитну лінію в сумі 7000 грн., в межах якої, він може отримати грошові суми кредиту на побутові потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 49 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом в рамках кредитної лінії, строком на 12 місяців від дати отримання кредиту. За умовами договору [PERSON] зобовязаний був сплачувати відсотки згідно графіку розрахунків та повернути кредит 22 жовтня 2016 року (а.с.9). У відповідності до п. 7.3 договору, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобовязується сплатити пеню у розмірі 0,27 % за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу. Зобовязання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується порукою (а.с. 4-5) З метою забезпечення належного виконання [PERSON] договору кредитної лінії, 22.10.2015 року між Чернігівською міською кредитною спілкою «Народна Воля» так [PERSON] було укладено договір поруки № 79 без визначення строку дії поруки (а.с. 6). Відповідно до п. 5.1.3 кредитного договору, позичальник зобовязується вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіка розрахунків. Всупереч умов кредитного договору, 22.10.2016 року кредитні кошти в сумі 7000 грн [PERSON] повернуто не було, проценти за користування кредитом сплачено лише в сумі 1784 грн, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 8). У зв»язку з наведеним, за розрахунком позивача, станом на 19.12.2016 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становила 10 989 грн. 02 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн., заборгованість по відсотках за користуванням кредитом 2192 грн. 92 коп., пеня 1796 грн. 10 коп. (а.с.8) В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України [PERSON] належним чином не виконав зобовязання відповідно до умов договору та вимог закону. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявность підстав для задоволення позовних вимог Чернігівської міської кредитної спілки «Народна Воля», пред»явлених до [PERSON], а також покладення на нього судових витрат, зважаючи на те, що позичальник в належному порядку не виконує зобовязання за кредитним договором. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] судом було відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в наведеній частині, суд першої інстанції виходив з того, що письмова вимога до поручителя [PERSON] Чернігівською міською кредитною спілкою «Народна Воля» не направлялась, про наявність заборгованості по кредитному договору і необхідність її погашення останньому не було повідомлено, а отже позовні вимоги до [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на положеннях договору поруки та приписах ЦК України. З висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову до [PERSON] та стягненні заборгованості лише з [PERSON] не погоджується апеляційний суд, оскільки вказані висновки суперечать нормам матеріального права. Приписами ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якщо своєчасно не повернув суми позики. Положеннями ч.1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів даної справи встановлено, що відповідач [PERSON] 22.10.2015 року отримав у позику грошові кошти від позивача в сумі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 49 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом в рамках кредитної лінії строком на 12 місяців від дати отримання кредиту, однак умов кредитного договорув належному порядку не дотримався, оскільки 22.10.2016 року кредитні кошти в сумі 7000 грн [PERSON] повернуто не було, проценти за користування кредитом ним було сплачено лише в сумі 1784 грн, у зв»язку з чим заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором склала 10 989 грн. 02 коп., в тому числі : заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн., заборгованість по відсотках за користуванням кредитом 2192 грн. 92 коп., пеня 1796 грн. 10 коп. Оскільки з метою забезпечення належного виконання [PERSON] договору кредитної лінії, 22.10.2015 року між Чернігівською міською кредитною спілкою «Народна Воля» так [PERSON] було укладено договір поруки № 79 без визначення строку її дії, Чернігівською міською кредитною спілкою «Народна Воля»було пред»явлено позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості в солідарному порядку. З указаною позовною вимогою позивач звернувся 04.01.2017 року, в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов»язання, який припадає на 22 жовтня 2016 року. За таких обставин, правові наслідки порушення грошового зобов»язання мають бути покладеними на відповідачів [PERSON] та [PERSON] як солідарних боржників, відповідно до положень 554 ЦК України, судові витрати - у частковому співвідношенні, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Висновок суду про те, що вирішення питання про задоволення позовних вимог до поручителя перебуває у прямій залежності від досудового звернення позивача до поручителя [PERSON] з письмовою вимогою про наявність заборгованості по кредитному договору і необхідність її погашення, не ґрунтується на нормах права та умовах кредитного договору. Положеннями ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Обов»язковий досудовий порядок врегулювання спору може бути визначений законом. У спірних правовідносинах законом не визначено обов»язкового досудового порядку врегулювання спору, відтак звернення позивача з позовною вимогою до відповідачів про стягнення заборгованості мало місце в рамках чинного законодавства, а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для солідарного стягнення заборгованості з поручителя не ґрунтуються на законі. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. В порядку розподілу судових витрат за ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню у рівних частках витрати, понесені останнім на сплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою, в загальній сумі 1515 грн 80 коп.

Outcome: approved