overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 22 липня 2011 року. В обґрунтування позову вказує, що 22 липня 2011 року сторони уклали шлюб. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, за час сумісного проживання сторони не змогли створити нормальні сімейні стосунки, взаємоповагу один до одного. Фактично з 2016 року сім'я розпалася, відповідач залишив постійне місце проживання та переїхав в інше місце. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд роз'яснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 23 жовтня 2005 року. В обґрунтування позову вказує, що 23 жовтня 2005 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, за час спільного проживання у сімї склалися негативні відносини, які призвели до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 23 листопада 2013 року. В обґрунтування позову вказує, що 23 листопада 2013 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, за час сумісного проживання сторони не змогли створити нормальні сімейні стосунки, взаємоповагу один до одного, що призвело розладу і фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично з 2016 року сім'я розпалася. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд роз'яснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 25 лютого 2012 року року. В обґрунтування позову вказує, що 25 лютого 2012 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, за час спільного проживання у сімї склалися негативні відносини, які призвели до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище «Старубінська». Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 29 листопада 2002 року. В обґрунтування позову вказує, що 29 листопада 2002 року сторони уклали шлюб, від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу сімейне життя у неї з чоловіком погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, який укладено між нею та відповідачем 23 травня 2015 року, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. В обґрунтування позову вказала, що 24 січня 2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також позивач вказує, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, за час спільного проживання вони не змогли створити нормальні сімейні стосунки, взаємоповагу один до одного, у сімї часто виникали сварки та інші негаразди, що призвело до розладу і фактичного припинення між ними шлюбних відносин з серпня 2016 року. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, який укладено між нею та відповідачем 24 січня 2004 року, неповнолітню дитину залишити проживати з нею, а також відновити їй дошлюбне прізвище «Мельник». В обґрунтування позову вказала, що 24 січня 2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також позивач вказує, що між сторонами постійно виникали й продовжують виникати непорозуміння, вони не можуть дійти спільного погляду щодо порядку ведення домашнього господарства, взаємних прав та обовязків щодо виховання дитину, розподілу сімейних коштів, а також з інших питань, протягом 2016 року відповідач безпідставно зникає з дому на декілька днів. Позивач вважає, що часте проживання відповідача окремо та небажання поступатися власними інтересами на користь сімї унеможливлює подальше існування сімї. На даний час ведення між сторонами спільного господарства та сімейного життя повністю припинено, відповідач не працює, матеріальної допомоги не надає, а тому донька знаходиться повністю на утриманні позивача. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 січня 2004 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження /а.с.2/. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.3/. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище «Мельник». Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, дитини. Збереження сім'ї за таких умов неможливо, шлюб слід розірвати. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, який укладено між нею та відповідачем 28 квітня 2012 року. В обґрунтування позову вказала, що 24 січня 2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також позивач вказує, що майже протягом трьох років після укладення шлюбу сімейне життя постійно погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин після народження другої дитини. Фактично протягом останнього року шлюбні відносини припинилися. У 2016 році позивач звернулася до Коростишівського районного суду Житомирської області х позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, враховуючи визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з липня 2014 року є власником житлового будинку №94 в селі Стрижівка, Коростишівського району, Житомирської області по вулиці В. Шевченківська в порядку спадкування за законом. дочка [PERSON], син [PERSON] та колишній чоловік, відповідач [PERSON]. Відповідач з липня 2009 року виїхав з будинку і по даний час ним не користується, не проживає в ньому, будь-які витрати не несе. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши зібрані в справі докази в їх сукупності, розглянувши заяви сторін, вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а також приймає визнання позову відповідачем як таке, що не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що стратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що є власником житлового будинку №25 в місті Коростишеві по вулиці Леваневського. У 2013 році за даною адресою дала згоду на реєстрацію своєї племінниці, відповідача по справі, у 2014 році остання виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач вказує, що не може належним чином розпоряджатися належним їй майном, жодних домовласностей між сторонами щодо порядку проживання в будинку не укладено, відповідач добровільно змінила місце проживання. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що у житловому будинку №25 в місті Коростишеві по вулиці Леваневського місце проживання зареєстрована за такими особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї №5903 від 23 вересня 2016 року. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів існування іншої домовленості між сторонами суду надано не було. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не проживає у будинку без поважних причин понад один рік, участі в утриманні помешкання не приймає, комунальні послуги не сплачує, визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, на підставі статті 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved