Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач в позові просить визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що придбаний під час шлюбу та поділити спільне майно, визнавши за нею право власності на 2/3 частини вказаного будинку. У судовому засіданні представником позивача, за наявністю на те повноважень, зменшено позовну вимогу в частині визначення частки майна, а саме, просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частку об`єкту нерухомості. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача т а відповідач у судовому засіданні обставини, на які посилається позивач, визнав в повному обсязі, позов визнав. Суд заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини. 28 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано Купріянівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28.12.2002 та зроблено відповідний актовий запис № 05. Шлюб розірвано 22.02.2016 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Кам`яною сільською радою Вільнянського району Запорізької області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 11.01.2011 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. У період шлюбу, в серпні 2004 року, за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я., в реєстрі за №1335, набуто нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За визначенням ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.25, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50% судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 800 грн., а 50% - повернути позивачу з державного бюджету. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved