Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: Токмацький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту смерті [PERSON], померлої [INFO] року в м. Донецьк. В обґрунтування заяви посилається на те, що12 липня 2016 року на території міста Донецьк, померла її рідна сестра [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Ленінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 15.07.2016 року. Смерть [PERSON] настала через похилий вік. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.08.1946 року та свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] від 24.07.1950 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Куйбишевським районним відділом РАЦС м. Донецька від 22.08.1995 року, заявник змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. З метою отримання свідоцтва про смерть в Україні, вона звернулася до Токмацького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, але у проведенні державної реєстрації смерті було відмовлено, у зв'язку з тим, що нею не пред'явлено жодного документу, який є підставою для державної реєстрації смерті, що підтверджується відповіддю Токмацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 10.11.2016 року. Таким чином, в позасудовому порядку вона не має можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON], у зв'язку з чим, змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту смерті [PERSON] для отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Токмацький міській відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1. До вищевказаного переліку також включене місто Донецьк. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. В свою чергу, вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у ред. Наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями документів: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.08.1946 року та свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] від 24.07.1950 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Куйбишевським районним відділом РАЦС м. Донецька від 22.08.1995 року, заявник змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Заявник [PERSON] з 31.08.2016 року проживає в [ADDRESS], що підтверджується довідкою за № 569 від 29.11.2016 року, виданою Балківською сільською радою Токмацького району Запорізької області, тому заява про встановлення факту смерті підсудна Токмацькому районному суду Запорізької області. [INFO] року [PERSON], [INFO], померла в м. Донецьк, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], уродженки с. Пятигірці Лубенського району Полтавської області, померлої [INFO] року, виданим Ленінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної Республіки від 15.07.2016 року. [PERSON] звернулась до Токмацького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON], де їй було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником не пред'явлено жодного документу, який є підставою для державної реєстрації смерті, відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у ред. Наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5), що підтверджується відмовою у проведенні державної реєстрації смерті за № 667/02/05/06-103 від 10.11.2016 року. Враховуючи, що надане заявником [PERSON] свідоцтво про смерть серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], уродженки с. Пятигірці Лубенського району Полтавської області, померлої [INFO] року, видане Ленінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної Республіки від 15.07.2016 року не може бути прийняте органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті [PERSON], отримати свідоцтво про смерть сестри на бланку українського зразка у м. Донецьк в період його тимчасової окупації вочевидь неможливо, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. При цьому суд виходить із того, що відомості, зазначені в лікарському свідоцтві про смерть підтверджуються показаннями свідка. Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Встановлення факту смерті [PERSON] має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволяє реалізувати права, які виникають після смерті [PERSON] Заявник не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті [PERSON], що унеможливлює отримання нею свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв'язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 257-1, п.8 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved