Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Запорізька райдержадміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей, стягнути з них аліменти на утримання дітей в розмірі 400 грн. щомісячно на кожну дитину, та передати дітей під опіку держави. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON], які є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не виконують своїх батьківських обов'язків по відношенню до них, фактично не займаються їх виконанням та утриманням, ухиляються від покладених на них обов'язків. Так, позивач зазначає, що від КЗ « Запорізький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 19.04.2016р. отримано клопотання про вирішення питання щодо доцільності вилучення малолітніх дітей, які мешкають в сім'ї [PERSON], у зв'язку із неналежним наглядом матері за малолітніми дітьми. В ході проведення перевірки було складено акт обстеження умов проживання сім'ї [PERSON], відповідно до якого, сім'я потребує постановлення на облік як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах. Окрім того, позивачем встановлено, що в будинку, де проживає сім'я [PERSON] відсутнє електропостачання, опалення пічне, запас продуктів - мінімальний, дитяче харчування відсутнє, діти не забезпечені окремими спальними місцями, відсутнє місце для навчання та ігор. На клопотання Опікунської ради Долинської сільської ради тимчасово помістити дітей до медичних закладів [PERSON] ніяк не відреагувала. 08.02.2017 р. Долинською сільською радою Запорізького району Запорізької області було направлено повідомлення до Запорізької райдержадміністрації Запорізької області, в якому було зазначено, що відповідачі неналежно виконують свої батьківські обов'язки. В зв'язку з чим, розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації Запорізької області від 23.02.2017 року дітей було відібрано із сім'ї та направлено до дитячого відділення КЗ «Запорізька центральна районна лікарня» ЗРР. Враховуючи те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] через свій вік та відсутність піклування з боку батьків не мають можливості представляти та захищати свої інтереси в суді, позивач був вимушений звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах не наполягала, посилаючись на те, що Запорізькою райдержадміністрацією Запорізької області як органом опіки та піклування додатково проведено обстеження умов проживання, за наслідками якого встановлено, що умови проживання дітей значно поліпшились, батьки піклуються про дітей: мати постійно перебуває з ними в лікарні, батько забезпечує їх продуктами харчування, в будинку наявне водо- та електропостачання. На думку представника позивача, батьки усвідомили всю необхідність та відповідальність за виховання своїх дітей, та змінили своє ставлення до виховання дітей. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, та пояснили, що вони в повній мірі усвідомили свою негативну поведінку, виправилися, та запевнили, що в подальшому такого не допустять. Відповідач [PERSON] зазначив, що влаштувався на роботу, постійно провідує дітей у лікарняному закладі, піклується про них, і бажає щоб вони проживали всі разом. [PERSON] в свою чергу постійно піклується та доглядає за дітьми, знаходячись з ними в лікарні. Представник третьої особи в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачі виправилися та заслуговують на ще одну спробу залишитись з дітьми та займатись їх вихованням. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з частиною першої ст. 60 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального Кодексу України(далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно з ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] [INFO].н., що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.04.2016р., виданим Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області; [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16.01.2015р., виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області; [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 03.10.2011р., виданим Долинською сільською радою Запорізького району Запорізької області; [PERSON] [INFO].н., що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.05.2008р., виданим Долинською сільською радою Запорізького району Запорізької області. Діти проживають разом з батьками [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.12.2016 року умови проживання та виховання дітей незадовільні: в будинку, де проживає сім'я [PERSON] відсутнє електропостачання, опалення пічне, запас продуктів - мінімальний, дитяче харчування відсутнє, діти не забезпечені окремими спальними місцями, відсутнє місце для навчання та ігор, стосунки в родині напружені. Згідно із повідомленням КЗ «Запорізький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 02-10/506 від 19.04.2016р., до Запорізької райдержадміністрації як органу опіки та піклування надходило клопотання про вилученнях малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в зв'язку із неналежним наглядом матері за дітьми. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини №19 від 01.03.2017 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] визнано доцільним. (а.с. 9) Відповідно до висновку Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №251/02-01-26 від 08.02.2017р., батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків та їх можливо позбавити батьківських прав. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до переконання, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] не підлягає до задоволення у зв'язку із наступним. Вирішуючи позов, суд керується положеннями ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленою резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВРУ я р., згідно з якою в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно зі ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Підставою заявлення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітніх дітей є безвідповідальне ставлення до виховання, відсутність турботи про їх розвиток, незабезпечення належних умов для життя та навчання. Як встановлено в судовому засіданні, з чим частково погодились і самі відповідачі, та підтверджено належними і допустимими доказами, [PERSON] та [PERSON] дійсно були не в змозі забезпечити дітям повноцінні умови життя та навчання. Проте в даному випадку суд не вбачає фактів ухилення відповідачів від виховання дітей з урахуванням наступного. Згідно з п.15 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Посилання позивача при поданні позовної заяви про ухилення відповідачів від виконання свої батьківських обов'язків, суд не приймає до уваги, тому що дана обставина на час розгляду справи не може бути підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав з наступних підстав. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Позбавлення є неможливе, якщо мати, чи батько, незважаючи на усі їх старання, не змогли забезпечити дитині належного виховання. Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи, а справа розглядалася судом з 23.03.2017 року, відповідачі виконують свої батьківські обов'язки, цікавляться життям дітей, відвідують їх в лікарняних закладах, поліпшили умови проживання для дітей, що підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Відповідно до акту про відвідування сім'ї від 05.04.2017р., складеного за участю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на момент відвідування родини [PERSON] в помешканні, що знаходиться аз адресою: [ADDRESS], зроблено генеральне прибирання, тепло. Частково розпочато косметичний ремонт. Діти маються окремі спальні місця. Централізовано електропостачання, водопостачання. На підставі вищевказаного акту, 28.04.2017року відбулось засідання опікунської ради виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, виписка з протоколу якого, міститься в матеріалах справи, відповідно до якого, комісія прийшла до висновку про повернення дітей у родину [PERSON]. ( а.с.47) Відповідно до акту обстеження умов проживання від 30.05.2017 року, складеного начальником ССДЗРДА [PERSON], головний спеціалістом ССДЗРДА [PERSON], головний спеціалістом ССДЗРДА [PERSON], відповідно до якого відповідачами для виховання та розвитку дітей виділені дві окремі кімнати, в яких розташовані : ліжка, шкафа, письмовий стіл. Дитячі іграшки та речі в наявності. Батьки намагаються знайти спільну мову для створення сприятливої атмосфері в сім'ї. Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка з КЗ «Запорізька центральна районна лікарня» ЗРР, в якій зазначено що малолітні діти знаходяться в лікарні з 23.02.2017 по теперішній час. Весь цей час з дітьми знаходиться їх мати - [PERSON] та доглядає за ними. Судом встановлено, що проблеми у забезпеченні належних умов проживання та виховання дитини мають місце, але вони не досягають такого рівня, щоб виникала загроза для життя та здоров'я дітей. Окрім того, суд вважає, що малолітні діти потребують особливої турботи до себе і їх розлучення з батьками негативно позначиться на їх душевному та психічному здоров'ї, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Окрім того, суд звертає увагу на те, що представник позивача не наполягала на задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що батьки стали на шлях виправлення і дітей можливо повернути в сім'ю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] виправили свою неналежну поведінку щодо виховання дітей, факту ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків, винної поведінки та свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов'язками на час розгляду справи не встановлено, а тому діючи в інтересах дітей, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. При цьому, суд вважає за доцільне попередити [PERSON], [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а на Запорізьку райдержадміністрацію Запорізької області як орган опіки та піклування покласти контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Оскільки суд відмовляє у позбавленні відповідачки батьківських прав, то безпідставними є також позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та передачу дітей на опіку держави, оскільки ці позовні вимоги є похідними від первісної позовної вимоги й їх задоволення можливе лише в разі задоволення вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed