Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

До суду з даним позовом звернулася [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період шлюбу з відповідачем вони набули у власність 56/100 частин житлового будинку [ADDRESS] ; гараж «С», розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:09:025:0017, розташовану за адресою: [ADDRESS] та автомобіль VOLVO-V-40 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . В зв`язку з цим просить суд визнати за нею право власності в розмірі Ѕ частини гаража, земельної ділянки та автомобіля та 28/100 частин житлового будинку. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 07 вересня 2020 року, було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 09 лютого 2021 року, було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав поданий позов, просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх безпідставність. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 08 червня 1999 року одружились. Після одруження прізвище у подружжя [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.4). [PERSON] на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 07.09.2007 року є власником 56/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується витягом № 20995916 від 20.11.2008 про реєстрацію права власності (а.с.7). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2007 року визнано за [PERSON] право власності на прибудову «а4» та гараж « С », що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 111625 [PERSON] на підставі рішення Бориспільської міської ради №638-8-6 від 22.03.2011 року є власником земельної ділянки площею 0,1000 га , що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.64). З відповіді Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС) територіального сервісного центру №3241 вбачається, що автомобіль VOLVO-V-40 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , 16.09.2019 року був зареєстрований за [PERSON] . Згідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст. 368 ЦК України. Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.5 ст.61 СК України в редакції станом на 23.02.2012 року об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно до частини 2 статті 372 ЦК України та частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ в пп. 23, 24 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Статтею 57 Сімейного Кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З огляду на викладене, враховуючи, що вищезазначені об`єкти нерухомого та рухомого майна було набуто сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, враховуючи норми діючого законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання за позивачем та відповідачем права власності у спільному майні подружжя по 1/2 частині вищенаведеного майна. Приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому за змістом ч. 6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак стороною відповідача не заявлено під час судового розгляду та не подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду наступні докази: договір про надання правової допомоги від 04 травня 2020 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Луценком І.О.; акт про надання послуг за Договором про надання правової допомоги від 04 травня 2020 року; квитанція №2252772 від 25.11.2021 року про оплату правової допомоги в розмірі 14600 гривень; ордер серії КС №770963. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що позивач дійсно поніс вказані затрати в розмірі підтвердженому належними і допустимими доказами, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 14600 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.37), вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 3523 гривні 40 копійок. Позов [PERSON] задоволений. З огляду на це, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору На підставі викладеного,

Outcome: approved