Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги вона зазначила, що з 12.01.1985 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у шлюбі в них народилося двоє дітей. У 1997 році, в період шлюбу, вони придбали житловий будинок, який був оформлений на ім'я відповідача, однак відповідач не визнає за позивачем ? частину житлового будинку, тому вона змушена звертатися до суду. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, через те, що спірний будинок був придбаний за особисті кошти відповідача, які він отримав в результаті продажу квартиру, яка йому належала особисто, оскільки він її приватизував, крім того, позивач довгий час не працювала та здійснювала лише догляд за дітьми. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, що містять матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 8). Позивач та відповідач у судовому засіданні визнали той факт, що шлюб між ними розірвано за рішенням суду від 05.06.2014 року. В період шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 71-72). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 31.07.1997 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належало відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 12.03.1997 року за № І-97-85621 (а.с. 21). 16.09.1997 року відповідач придбав, на підставі договору купівлі - продажу жилого будинку, 9/10 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], а 29.10.1997 року придбав, на підставі договору купівлі - продажу жилого будинку, 1/10 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], і таким чином став власником жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9-12). Даний будинок було придбано відповідачем у періоді коли стороні по справ знаходились між собою у зареєстрованому шлюбі. Допитана у якості свідка [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є сестрою відповідача та була присутня коли покупець квартири [ADDRESS] розраховувався із [PERSON] за квартиру сплативши 6 000 доларів США, однак вона особисто не була присутня на укладанні договорів, за якими відповідач набув власності на будинок, і тому не може однозначно сказати за які саме грошові кошти був придбаний будинок. Допитана у якості свідка [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона в свій час спілкувалася із матір'ю відповідача, яка їй повідомила, що її син - [PERSON] продав належну йому квартиру та придбав будинок. Разом з тим, зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 31.07.1997 року, за яким [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], вбачається, що квартира продана за суму 4 836,00 грн., а відповідно до договорів купівлі - продажу жилого будинку від 16.09.1997 року та від 29.10.1997 року, [PERSON] придбав 1/9 частину будинку за 6 441,30 грн., а 1/9 частину будинку за 720,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що твердження відповідача, про те, що він придбав будинок за рахунок продажу квартири, що йому належала в результаті приватизації, тобто за свої особисті кошти, спростовуються долученими договорами купівлі-продажу квартири та договорами купівлі-продажу частин будинку з яких вбачається, що сплачена вартість квартири менше за сплачену вартість будинку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною 1 статті 28 КпШС України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS], що придбаний [PERSON] за договорами купівлі-продажу жилого будинку від 16.09.1997 року та від 29.10.1997 року знаходиться в спільній сумісній власності позивача та відповідача. Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідач не визнає тієї обставини, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває в спільній сумісній власності позивача та відповідача, і не визнає право позивача на ? частину будинку, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved