Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Житлово - комунальне підприємство № 7 звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ЖКП № 7 є підприємством, яке надає послуги населенню, пов`язані з утриманням будинку та прибудинкових територій. Послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються в межах та згідно тарифів, затверджених рішеннями виконкому Луцької міської ради. Вказує, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] і до липня 2016 року був споживачем наданих ЖКП №7 послуг. Однак, в порушення вимог ст. 64 ЖК України зобов`язання по сплаті коштів за фактично отримані ним послуги не виконує, у зв`язку з чим, за період з червня 2015 року по червень 2016 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 2 146, 71 грн. На підставі ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання йому нараховано 814, 63 грн. інфляційних втрат та 215, 08 грн. - 3% річних від простроченої суми. Крім того, позивач зазначав, що з метою стягнення даної заборгованості він звертався до суду із заявою про видачу судового наказу і такий наказ було видано судом, однак, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2018 року скасовано та роз`яснено право на звернення до суду із відповідним позовом. За наведених обставин, ЖКП № 7 просив стягнути з відповідача в його користь заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2 146, 71 грн., 814, 63 грн. інфляційних втрат та 182, 62 грн. - 3% річних від простроченої суми та відшкодувати йому понесені судові витрати. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Житлово - комунального підприємства № 7 про визнання недійсними нарахувань по утриманню будинку і споруд та їх скасування, стягнення моральної шкоди в розмірі 250 000, 00 грн. В обґрунтування заперечень посилається на те, що надання житлово-комунальних послуг відповідно до чинного законодавства України здійснюється виключно на договірних засадах з укладенням відповідного договору на надання житлово-комунальних послуг. Однак, договору з ЖКП № 7 на утримання будинку, споруд та прибудинкової території він не укладав, директор ЖКП № 7 неправомірно систематично ухиляється від обов`язку укладення договору. Крім того, вказує на невідповідність заявленої суми заборгованості сумі, яку виставляє місцевий обчислювальний центр. Разом з тим, нарахування заборгованості здійснено поза межами строку позовної давності. 18.06.2019 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій за період з вересня 2015 року по червень 2016 року в сумі 1 664, 46 грн., 704, 34 грн. інфляційних втрат та 182, 91 грн. - 3% річних від простроченої суми, а разом 2 551, 71 грн. В судовому засіданні 21.08.2019 року відповідачем подано довідку МОЦ № 16 від 04.07.2019 року про відсутність заборгованості за утримання будинку перед ЖКП № 7 за адресою [ADDRESS] (квартировласник [PERSON] ) станом на 01.06.2019 року. Представник позивача підтвердила факт погашення боргу відповідачем за квітень 2019 року та відсутність його на даний час. Крім того, в судовому засіданні 21.08.2019 року відповідачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, яка судом на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України залишена без розгляду, як така, що подана з порушенням визначених законом строків для її подання. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує за виключенням суми основного боргу. Відповідачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] Вказаний житловий будинок до липня 2016 року перебував на обслуговуванні у ЖКП № 7, яке надає послуги з утримання цього будинку та прибудинкової території за оплату в межах діючих тарифів, затверджених рішеннями виконкому Луцької міської ради і в залежності від якості і кількості фактично наданих послуг. Факт надання послуг ЖКП № 7 з утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території у 2015-2016 роках підтверджується наданими житлово-комунальним підприємством: актами прийому-здачі виконаних робіт, актами надання послуг з технічного обслуговування та ремонту ліфтів і диспетчерських систем, актами про використану електричну енергію, нарядами на прибирання території, нарядами для робітників внутрішньо-будинкових мереж (а. с. 13-43). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів ненадання або неналежного надання позивачем послуг відповідачем не надано. Відповідач тривалий час не проводив оплату за надані позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, хоча фактично ними користується. Сума боргу за період з вересня 2015 року по червень 2016 року при подачі позову становила 1 664, 46 грн. Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач, всупереч вимогам п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на неодноразові пропозиції позивача ЖКП № 7, як виконавця послуг, відмовляється укласти з підприємством договір про надання послуг з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору, передбаченого цим законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року (справа № 6-59цс13). Водночас, представленими суду доказами підтверджується відсутність заборгованості за утримання будинку перед ЖКП № 7 за адресою [ADDRESS] (квартировласник [PERSON] ) станом на 01.06.2019 року, а також на даний час, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку з відсутністю предмету спору, а саме, в сумі 1 664, 46 грн. відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Враховуючи природу зобов`язань, які виникли між сторонами спору, можна зробити висновок про те, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання та сплата трьох відсотків річних від простроченої суми. Беручи до уваги доведеність факту прострочення відповідачем грошового зобов`язання за період з вересня 2015 року по березень 2019 року, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, а саме, 686, 70 грн. інфляційних нарахувань і три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 178, 80 грн. В частині стягнення 17, 64 грн. інфляційних та 4, 11 грн. - 3% річних, нарахованих за квітень 2019 року слід відмовити у зв`язку з безпідставністю їх нарахування. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з ЖКП № 7 моральної шкоди в розмірі 250 000, 00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того, хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що [PERSON] не доведено та жодним доказом не підтверджено заподіяння йому Житлово-комунальним підприємством № 7 моральних та фізичних страждань. Покликання відповідача на слив строку позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки вони спростовуються письмовими доказами по справі, зокрема, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 26.11.2015 року, яким постановлено стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за вказані послуги за період з листопада 2011 року по серпень 2015 року, а так як заявник 28.08.2018 року звернувся із заявою про видачу судового наказу, який 12.09.2018 року був постановлений, а 12.10.2018 року - скасований, то в даному випадку, перебіг позовної давності переривався у відповідності до вимог ч. 2 ст. 264 ЦК України зверненням позивача із заявою до суду про видачу судового наказу і позивачем підставно заявлені вимоги про стягнення коштів за період з вересня 2015 року по червень 2016 року. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За змістом ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Разом з тим, згідно з п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно. За наведених обставин, судовий збір в сумі 1 921, 00 грн., сплачений ЖКП № 7 при поданні позовної заяви згідно платіжного доручення № 71 від 17.01.2019 року, компенсується йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial