Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 04 квітня 2008 року померла мати позивачки [PERSON]. Після смерті матері позивачки залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,49 гектари для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 157055, виданого 08 вересня 2005 року. На даний час позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлої своєї матері за законом першої черги. Оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 157055 втрачено, відновити його не представляється можливим. Вказане позбавляє позивачку можливості оформити спадщину на все спадкове майно у нотаріальному порядку. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на дане спадкове майно. Позивачка у судове засідання не зявилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ч.1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Відповідно до \~ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом було встановлено, що 04 квітня 2008 року згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 151175 померла мати позивачки [PERSON] (а.с.6-8). Після смерті матері позивачки залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,49 гектари для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 157055, виданого 08 вересня 2005 року (а.с.9). На даний час позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлої своєї матері за законом першої черги. Оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 157055 втрачено, відновити його не представляється можливим. Зазначене позбавляє позивачку можливості оформити спадщину на спадкове майно у нотаріальному порядку. З оглядом на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивачка по справі є єдиною спадкоємицею майна померлої своєї матері за законом, так як позивачка за вказаних вище обставин на даний момент не має належних підстав для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, враховуючи, що померла на підставі наданих доказів є власницею зазначеного спадкового майна, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивачка має право на спадкове майно, але із-за незалежних від неї обставин не може скористатися таким правом у нотаріальному порядку, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 1216, 1218,1223,1225, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved