Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

\~ Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Білоцерківської міської лікарні №2 із цивільним позовом до [PERSON], третя особа: Фінансове управління Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2017 року затверджено мирову угоду про визнання винуватості, укладену між\~ прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури та [PERSON], якою останню визнано винуватою у вчиненні злочину,\~ передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 року. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 22.04.2017 року по 04.05.2017 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 18.08.2017 року за №03-05/1305. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 7 217 грн. 67 коп., проведено 12 ліжко-днів. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені Білоцерківською міською лікарнею №2 на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину в розмірі 7 217 грн. 67 коп та перерахувати їх на відповідний рахунок на користь Білоцерківської міської лікарні №2. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 15.01.2018 року дану справу розподілено на суддю Кошель Б.І. у звязку зі звільненням з посади судді Протасової О. М. та ухвалою від 22.01.2018 року прийнято до провадження і призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення\~ (виклику) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2017 р. близько 18 години 30 хвилин, [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись за місцем свого проживання за адресою [INFO] вживала спиртні напої у приміщенні кухонної кімнати спільно з матір»ю [PERSON], співмешканцем [PERSON] та сусідом [PERSON] Під час розпиття спиртних напоїв, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка, під час якої у [PERSON] виник умисел на спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний\~ намір, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання [PERSON] взяла в праву руку кухонний ніж, яким умисно нанесла [PERSON] один удар в область правої ключиці, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани на передній поверхні грудей справа над ключицею, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Своїми діями [PERSON] вчинила злочин, передбачений ст. 121 ч.1 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2017 року затверджено мирову угоду про визнання винуватості, укладену між\~ прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури та [PERSON], якою останню визнано винуватою у вчиненні злочину,\~ передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 року. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 22.04.2017 року по 04.05.2017 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 18.08.2017 року за №03-05/1305. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 7 217 грн. 67 коп., проведено 12 ліжко-днів. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв'язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров'я. Білоцерківська міська лікарня № 2 належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Біла Церква. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачкою відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені Білоцерківською міською лікарнею № 2 на лікування потерпілого підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки [PERSON], а тому, суд, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved