Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Заступник генерального директора по медичній частині [PERSON] звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] з метою уточнення його психіатричного діагнозу, обстеження і лікування, оскільки останній являє соціальну небезпеку для себе і оточуючих. Так, за матеріалами справи [PERSON] психічно хворіє з 1998 року, він двічі лікувався в КЗ КОР ОПНМО з приводу аффективної реакції з параноїдними включеннями. 19.05.2016 року за направленням районного психіатра м. Кагарлик Київської області, [PERSON] був доставлений на приймальне відділення КЗ КОР «ОПНМО» в супроводі працівників поліції. В судовому засіданні представник закладу заяву підтримав, просив її задовольнити, оскільки вважає, що [PERSON], страждає на психічне захворювання, яке підлягає лікування в стаціонарних умовах і хворий представляє виражену соціальну небезпеку для себе і оточуючих. Прокурор та секретар Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судовому засіданні наполягали на задоволені заяви, вважаючи, що поміщення [PERSON], до психіатричного закладу буде відповідатиме його інтересам. Захисник хворого також не заперечував проти задоволення заяви, оскільки останній потребує психіатричної допомоги. В судовому засіданні [PERSON] заперечував проти задоволення заяви, не визнав встановлений йому психіатричний діагноз, оскільки вважає себе психічно здоровою людиною, а тому не потребує лікування, не заперечував щодо неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності, просив суд його не госпіталізувати, разом з тим, обіцяючи лікуватися самостійно. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], був доставлений в психіатричну лікарню у зв'язку з наявністю важкого психічного розладу, агресивних дій по відношенню до оточуючих з метою вирішення питання про примусову госпіталізацію в психіатричну лікарню Як вбачається з акту психіатричного обстеження в КЗ КОР «ОПНМО» від 19.05.2016 року, [PERSON], страждає на психічне захворювання у виді: Шизофреноподібний органічний розлад, аффективно-параноїдний синдром, з вираженими змінами особистості з втратою морально-етичних якостей. Комісія лікарів прийшла до висновку про доцільність примусової госпіталізації. Оскільки він не дає згоди на стаціонарну допомогу в психіатричній лікарні, з метою уточнення діагнозу, обстеження і лікування, так як хворий представляє виражену соціальну небезпеку для себе і оточуючих (а.с.3-5). За таких обставин, в судовому засіданні доводи заяви відносно того, що [PERSON], страждає на психічний розлад та виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, знайшли своє підтвердження, у звязку з чим, суд вважає про наявність достатньо підстав для його примусової госпіталізації до психіатричного закладу. На підставі наведеного,

Outcome: approved