Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Закарпатська обласна кредитна спілка «Бескид» звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. Позов мотивує тим, що між ЗОКС «Бескид» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 373-08 від 17.04.2008 року, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит на споживчі цілі на загальну суму 25000 грн. із розрахунку 27 % річних від суми залишку кредиту строком на сорок вісім місяців до 17.04.2012 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач отримав кошти в розмірі 25000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 448 від 17.04.2008 року. 08.12.2010 року відповідач додатково отримав кошти в сумі 5155,74 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 3116 від 08.12.2010 року, і було укладено додатковий договір № 495 від 08.12.2010 року, згідно з яким кредитний договір № 373-08 від 17.04.2008 року було пролонговано до 08.12.2014 року. Позивач зазначає, що за період з 17.04.2008 року по 30.07.2018 року відповідач сплатив всього суму 45308,55 грн., з них: 38721,15 грн. погашення процентів; 6587,40 грн. погашення тіла кредиту. Станом на 30.07.2018 року відповідач має заборгованість в розмірі 72344,27 грн., з яких: 23568,34 грн. заборгованість за кредитом; 48940,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується розрахунком суми заборгованості. Зауважує, що ЗОКС «Бескид» намагалася досудово врегулювати відносини з відповідачем, неодноразово повідомляли про заборгованість, яка виникла, в телефонному режимі. 23.02.2015 року було надіслано лист-претензію № 22 від 20.02.2015 року, в якому просили [PERSON] звернутися до ЗОКС «Бескид» для оперативного вирішення ситуації по проблемам кредиту. 22.05.2015 року надіслано досудову вимогу № 33 від 21.05.2015 року, в якій вимагали сплатити заборгованість та попереджали, що в разі непогашення даної заборгованості буде подано позов до суду. 22.09.2017 року повторно надіслано досудову вимогу № 38 від 20.09.2017 року та 11.07.2018 року досудову вимогу № 46 від 10.07.2018 року. Відповідач за вказаним договором належним чином не виконав взяте на себе зобовязання і на вимогу сплатити заборгованість не реагував. З огляду на вказане порушення ЗОКС «Бескид» виставляє цивільний позов станом на 30.07.2018 року на суму 72508,92 грн. З посиланням на викладене просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ЗОКС «Бескид» за договором кредиту суму 72508,92 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.04.2008 року між ЗОКС «Бескид» та [PERSON] укладено кредитний договір № 373-08, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у сумі 25000 грн. зі сплатою 27 % річних за користуванням кредитом строком до 17.04.2012 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом. Отримання відповідачем визначеної договором суму підтверджується видатковим касовим ордером серії 01АААЛ 973198 від 17.04.2008 року. 08.12.2010 року між сторонами укладено додатковий договір № 495 до кредитного договору № 373-08 від 17.04.2008 року, відповідно до якого відповідач додатково отримав 5155,74 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 3116 від 08.12.2010 року. Згідно з умовами даного додаткового договору кредитний договір № 373-08 від 17.04.2008 року пролонговано до 08.12.2014 року. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 30.07.2018 року має заборгованість в розмірі 72344,27 грн., з яких: 23568,34 грн. заборгованість за кредитом; 48940,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивачем ЗОКС «Бескид» відповідачеві 23.02.2015 року надіслано лист-претензію № 22 від 20.02.2015 року, 22.05.2015 року досудову вимогу № 33 від 21.05.2015 року, 22.09.2017 року досудову вимогу № 38 від 20.09.2017 року та 11.07.2018 року досудову вимогу № 46 від 10.07.2018 року, в яких повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором та предявлено вимогу про погашення останньої, однак зазначені вимоги відповідачем залишено без реагування. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За таких обставин, оскільки відповідач, як позичальник за кредитним договором, належним чином не виконав свої зобовязання відповідно до умов договору, внаслідок чого допустив заборгованість по сплаті кредиту та процентів, суд вважає, що позов є підставним та з відповідача [PERSON] на користь ЗОКС «Бескид» слід стягнути 72508,92 грн. заборгованості за кредитним договором № 373-08 від 17.04.2008 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1762 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved