Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

До суду звернулись [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів з позовом про захист прав споживачів, стягнення коштів та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 02.12.2013 між ними було укладено мирову угоду, яку було затверджено ухвалою суду 02.12.2013. В угоді і ухвалі суду було передбачено, що за ними, [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/3 частку будинку по вул. Бетонній, що належить [PERSON]. Також за ними було визнано право на 1/3 частку землеволодіння, що належало [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зобовязалися сплатити 120000 грн., а саме 100000 грн. в день підписання мирової угоди та 20000 грн. в день зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] Ухвала суду вступила в законну силу. Розписка від 02.12.2013 дана [PERSON] підтвердила, що гроші в сумі 100000 грн. були зараховані на її рахунок в AT «Дельта Банк» на виконання ухвали суду. Це підтверджується квитанціями та заявою про здійснення валютно - обмінної операції від 02.12.2013року про видачу готівки в сумі 1912,50грн., 99795.82грн. Конвертація та зарахування 100000 грн. відповідачу підтверджується випискою особового рахунку в доларах США [PERSON] (позивача) із якої вбачається, що вона 02.12.2013 зняла 17578 доларів США. Таким чином, позивачі виконали умови мирової угоди по виплаті 100000 грн [PERSON] за 1/3 частку домоволодіння по вул. Бетонній 40. У подальшому 17.01.2014 1/3 частина домоволодіння і земля, що належить [PERSON] були зареєстровані відділом реєстрації права власності за № 4329820 за [PERSON] та [PERSON] Ухвала суду від 02.12.2013 та мирова угода були виконані. Але [PERSON] не знялася з реєстрації. 31.12.2013 [PERSON] була подана апеляційна скарга про скасування ухвали Автозаводського райсуду від 02.12.2013, про затвердження мирової угоди. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2014 ухвалу Автозаводського райсуду від 02.12.2013 скасовано і справу направлено на новий розгляд. 15.06.2015 при розгляді справи повторно ухвалою Автозаводського райсуду позовна заява [PERSON] до [PERSON] га [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі, залишена без розгляду, за заявою позивача [PERSON] Ухвалою Автозаводського райсуду від 04.03.2015 зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] залишений без розгляду. В ході судового засідання про поворот виконання рішення суду, ухвалою Автозаводського райсуду від 07.07.2015 позов був залишений без розгляду за заявою [PERSON] Розяснено право звернутися із заявою про поворот виконання рішення суду. Крім того, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2015 скасовано рішення реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції про державну реєстрацію 1/3 частки права власності на буд. № 40 по вул. Бетонній в м. Кременчук [PERSON] за [PERSON] та [PERSON] Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02.07.2015 залишив Постанову Полтавського окружного адміністративного суду без змін. Але ні окружний адміністративний суд, ні апеляційний суд не розглянули питання про поворот виконання рішення суду. Згідно ч.2 ст. 380 ЦПК України судом при повторному розгляді і залишенні позову без розгляду, питання про повернення 100000 грн. не вирішувалось. Відповідно до ст. 381 ЦПК України заява про стягнення з [PERSON], як поворот виконання рішення, незаконно утримуваної суми 100000 грн., підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки відповідач ухиляється повернути гроші. Представник позивача у судове засідання не прибула, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 02.12.2013 між позивачами та відповідачем укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою суду 02.12.2013. В угоді і ухвалі суду передбачено, що за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/3 частку будинку по вул. Бетонній 40, що належить на праві власності [PERSON] Судом при повторному розгляді і залишенні позову без розгляду, питання про повернення 100000 грн. не вирішувалось. Позивачами подавалася заява про стягнення з [PERSON], як поворот виконання рішення, незаконно утримуваної сум 100000 грн., яка була залишена без розгляду. Оскільки [PERSON] набула і зберегла майно (гроші) позивачів, на підставі, яка згодом підпала, воно підлягає поверненню. Відповідач ухиляється повернути гроші. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б)набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно до ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла майно у себе без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно. Особа зобов»язвна повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом підпала Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (Правова позиція ВСУ викладена у постанові судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 24.09.2014 № 6-122цс14). При розгляді справи 6-122цс14, 24.09.2014 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача у відшкодування судових витрат витрати на правову допомогу, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду справи, представник позивача не надав доказів, щодо підтвердження таких витрат, тому суд вважає за необхідне в стягненні витрат на правову допомогу - відмовити. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial