Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, яка була передана з за територіальною підсудністю з Баранівського районного суду Житомирської області в порядку ст.116 ЦПК України. В позові [PERSON] зазначив, що 12 лютого 2015 року [PERSON] позичив у нього кошти в сумі 3 000 доларів США, про що написав відповідну боргову розписку, в якій зобов'язався повернути борг до 3 травня 2015 року. Строк повернення боргу минув, проте відповідач свої зобов'язання не виконав. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача на його користь суму позики у розмірі 3 000 доларів США в гривневому еквіваленті. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. На задоволенні позові наполягав. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Пояснив суду, що він займався ремонтом та перепродажем мотоциклів. Позивач став привозити до нього мотоцикли, а потім він мав йому віддати кошти за них. Потім позивач став вимагати з нього гроші за ці мотоцикли, та він відмовлявся оскільки боргу який вказував позивач у нього не було. Тоді [PERSON] став присилати за місцем проживання його матері співробітників міліції, та погрожував його матері. З огляду на це він вимушений був написати вказану боргову розписку, в якій зазначити про те, що взяв у позивача в борг 3 000 доларів США. Зазначив. Що фактично він такі кошти від позивача не отримував і такого боргу у нього перед останнім не існує. Також суду пояснив, що з приводу вимагання позивачем у нього коштів та здійснення погроз і фактичного примушення позивачем написати його боргову розписку до правоохоронних органів не звертався, оскільки не бачив у цьому сенсу. Вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, судом встановлене наступне. 12 лютого 2015 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 3 000 доларів США та зобов'язався повернути борг до 03 травня 2015 року. Вказане підтверджено наданою суду розпискою [PERSON] від 12.02.2015 року. При цьому факт написання цієї розписки відповідачем був визнаний та не оспорювався. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено факт передання позивачем відповідачеві 12 лютого 2015 року 3 000 доларів США. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до представленої розписки [PERSON] зобов'язався перед [PERSON] повернути останньому борг до 03 травня 2015 року. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінали виданих [PERSON] боргової розписки, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобов'язання та не повернув позичальнику свій борг. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що фактично кошти за цим договором не передавалися та позичальником не отримувалися., а вказану боргову розписку він вимушений був написати під примусом позивача, суд не приймає до уваги з таких підстав. Так, відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. На підтвердження своїх тверджень відповідачем жодних належних та допустимих доказів суду не представлено. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 12.02.2015 року у національній валюті України (гривні) станом на день постановлення рішення суду у розмірі, еквівалентному 3 000 доларів США. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 08 грудня 2015 рік (день постановлення рішення) за 1 долар США дорівнює 23,45 гривень. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики у сумі 70350,00 гривень (23,45 гривень за 1 долар США * 3000 доларів США). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 630,30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved