Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

До суду з позовом про припинення права власності співвласника на частку у спільному майні звернувся [PERSON] У судовому засіданні представник позивача вказав, що позивач є власником 211/250 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 53,3 кв. метри, житловою площею 33,4 кв. метри. Це право власності виникло на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року. У встановленому законом порядку позивач зареєстрував своє право власності 25 жовтня 2017 року. Станом на момент розгляду справи право власності відповідача на 39/250 часток спірної квартири не зареєстроване. Спірна квартира складається з трьох кімнат житловою площею 33,4 кв. метри, загальною площею 53,3 кв. метри, перша кімната - площею 12,4 кв. метри, друга кімната площею 12,0 кв. метри, третя кімната площею 9,0 кв. метри. Частка відповідача в загальній площі квартири становить 8,3148 кв. метри, а житлової площі 5,2104 кв. метри. Частку відповідача фізично неможливо виділити в натурі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони не проживають разом тривалий час та не ведуть спільного господарства. Самостійно досягти згоди щодо здійснення права спільної часткової власності сторони не можуть. Просить припинити право власності відповідачки на 39/250 часток квартири [ADDRESS], загальною площею 53,3 кв. метри, житловою площею 33,4 кв. метри, оскільки частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі з відповідною компенсацією у розмірі 81053 грн., яка внесена позивачем на рахунок ТУ ДСА України у Харківській області. Відповідачка у судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, вказавши, що хоча частка її майна у спірній квартирі і являється малозначною, але суд може визначити порядок користування спірною квартирою між співвласниками без зміни часток у праві власності. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа у судовому засіданні висловила аналогічну відповідачу думку. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши надані сторонами докази по справі приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року за [PERSON] визнане право власності на 211/250 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 53,3 кв. метри, житловою площею 33,4 кв. метри, за відповідачкою по справі [PERSON] визнане право власності на цю ж квартиру у розмірі 39/250 часток. [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності 25 жовтня 2017 року на вказану квартиру. Відповідачка свого права власності на спірну квартиру не зареєструвала. Сторони спільно не проживають, не ведуть сумісного господарства, шлюб між ними розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 квітня 2014 року. За клопотанням позивача по справі проведена судова будівельно-технічна та будівельно-оціночна експертиза №2280/9639 від 25 квітня 2018 року, відповідно до висновків якої провести виділ 211/250 та 39/250 часток квартири [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників та з відступом від них не надається можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку. Ринкова вартість 39/250 часток квартири [ADDRESS] складає 81 053 грн.. У дослідницькій частині вказаного висновку експертом вказано, що враховуючи об'ємно-планувальне рішення квартири, її розміри, ідеальні частки співвласників, провести виділ 211/250 та 39/250 часток квартири [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників та з відступом від них не надається можливим. Оскільки кожному із співвласників необхідно влаштувати окремі виходи з приміщення квартири, житлові кімнати не менше ніж 15,0 кв. метри, приміщення кухні не менш ніж 7,0 кв. метри, суміщені санвузли площею не менше ніж 3,8 кв. метри, виділювані частки повинні відповідати вимогам ДБН В.2.2-15-2005, що технічно не є можливим. Позивачем по справі 21 червня 2018 року відповідно до квитанції №27 на рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, рахунок отримувача 37318098006674, код отримувача 26281249, банк отримувача 820172 внесені грошові кошти у розмірі 81 053 грн., що відповідає оцінці частки квартири відповідачки в висновку експертизи. Окрім того, при вирішенні спору суд враховує, що у власності відповідачки та її дочки [PERSON] мається інше житло а саме 61/100 часток квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 2004 року виданого УКМ та П ВПЖФ 3р. [NUMBER] Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Суд вважає, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, і наявні умови, передбачені п.3 ч.1 ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин судові витрати суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved