Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» із цивільним позовом до [PERSON] , третя особа: міське фінансове управління Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки. Разом із тим, судом встановлено, що 15.03.2017 року близько 08 год. 50 хв. потерпілий [PERSON] , прийшов до місця свого проживання, а саме до житлової кімнати кв. [ADDRESS] , де на той час перебував його син [PERSON] та дивився телевізор. В цей час, між потерпілим [PERSON] та [PERSON] на грунті тривалих неприязних відносин, виникла сварка, під час якої останній підійшов до потерпілого [PERSON] та взявши до руки ніж, умисно наніс удар ножем в грудну клітину потерпілого [PERSON] , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» у період з 15.03.2017 року по 28.03.2017 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 28.02.2019 року за №03-05/401. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 6 989 грн. 32 коп., проведено 13 ліжко-днів. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину в розмірі 6 989 грн. 32 коп. та перерахувати їх на відповідний рахунок на користь КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». Ухвалою суду від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Білоцерківська міська рада Київської області направила клопотання про розгляд справи без участі її представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа міське фінансове управління Білоцерківської міської ради подала клопотання, в якому просить розглядати справу без участі його представника, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки. Разом із тим, судом встановлено, що 15.03.2017 року близько 08 год. 50 хв. потерпілий [PERSON] , прийшов до місця свого проживання, а саме до житлової кімнати кв. [ADDRESS] , де на той час перебував його син [PERSON] та дивився телевізор. В цей час, між потерпілим [PERSON] та [PERSON] на грунті тривалих неприязних відносин, виникла сварка, під час якої останній підійшов до потерпілого [PERSON] та взявши до руки ніж, який знаходився на тумбочці в житловій кімнаті квартири, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, умисно наніс удар ножем в грудну клітину потерпілого [PERSON] , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини справа, правобічного гемо пневмотораксу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» у період з 15.03.2017 року по 28.03.2017 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 28.02.2019 року за №03-05/401. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 6 989 грн. 32 коп., проведено 13 ліжко-днів. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Біла Церква. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] . Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на лікування потерпілого підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] , а тому, суд, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 1 921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved