Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Заявник [PERSON] 15 серпня 2018 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому посвідчення про нагородження медаллю «За відвагу» за [NUMBER] від 25 липня 1980 року, виданого на ім'я «[PERSON]». Обґрунтовує заяву тим, що він є учасником бойових дій та в період з березня 1980 року по травень 1981 року проходив службу в Афганістані, під час проходження якої був нагороджений нагрудними знаками «Гвардія», «Відмінник Радянської армії» та медаллю «За відвагу». В липні 2018 року звернувся із заявою щодо встановлення надбавки до пенсії за особливі заслуги перед Україною, згідно посвідчення про нагородження медаллю «За відвагу», в Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Проте, відповіддю за № 528/К-11 від 03 серпня 2018 року його повідомлено про те, що встановити надбавку згідно посвідчення про нагородження медаллю «За відвагу» немає можливості в зв'язку з тим, що відповідно до паспорта серії [NUMBER] він «[PERSON]», а надане посвідчення про нагородження медаллю на ім'я - «[PERSON]». Внаслідок такої помилки виникла невідповідність між документами, що посвідчують його особу та посвідченням про нагородження медаллю «За відвагу». Встановлення факту, що дане посвідчення належить йому необхідне для того, щоб оформити надбавку до пенсії за особливі заслуги перед Україною. З цих підстав просить заяву задовольнити. Ухвалою судді від 17 серпня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до судового розгляду на 20 вересня 2018 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з підстав викладених у ній. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, заяви про відкладення справи не надходило. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 06 грудня 2005 року, дані про заявника вказано: [PERSON], [INFO], уродженець с. Бурканів Теребовлянського району Тернопільської області. Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера видана 28 жовтня 1999 року Державною податковою інспекцією м. Тернополя на [PERSON]. Із посвідчення № 1745 виданого 21 вересня 1998 року Управлінням МВС України в Тернопільській області слідує, що пенсію за вислугу років призначено [PERSON]. Згідно дубліката посвідчення серії [NUMBER] від 19 березня 2013 року, виданого Управлінням МВС України в Тернопільській області, [PERSON] є учасником бойових дій. Із трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що відомості про заявника зазначені - [PERSON], [INFO]. Як вбачається із військового квитка серії [NUMBER], інформація у якому заповнена російською мовою, дані про заявника вказані «[PERSON]». Із посвідчення З [NUMBER] від 25 липня 1980 року, яке заповнене російською мовою, вбачається, що медаллю «За відвагу» Указом Президії Верховної Ради СССР від 01 липня 1980 року нагороджений [PERSON]. Із відповіді за № 528/К-11 від 03 серпня 2018 року слідує, що встановити надбавку [PERSON] згідно посвідчення про нагородження медаллю «За відвагу» немає можливості в зв'язку з тим, що відповідно до паспорта серії [NUMBER] він «[PERSON]», а надана орденська книжка про нагородження медаллю «За відвагу» [PERSON]. Таким чином судом установлено невідповідність даних щодо зазначення по батькові заявника, вказаних посвідченні про нагородження медаллю «За відвагу» за [NUMBER] від 25 липня 1980 року, видане на ім'я «[PERSON]», тим даним, які зазначені в паспорті громадянина України, картці про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійному посвідченні, посвідченні учасника бойових дій, трудовій книжці, військовому квитку, де дані про особу зазначені «[PERSON]». Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як слідує з заяви [PERSON], у зв'язку із наявністю вищевказаних розбіжностей у документах в нього виникають труднощі при реалізації його прав, зокрема, при оформленні надбавки до пенсії за особливі заслуги перед Україною. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, які встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, беручи до уваги, що у всіх документах, виданих на ім'я заявника [PERSON] повністю збігаються з даними щодо прізвища та імені - [PERSON], що зазначені упосвідченні про нагородження медалі «За відвагу», суд вважає, що запис по батькові «Євгенович» в даномупосвідченні вчинений помилково. Наявність помилки у записі по батькові заявника є очевидною. За таких обставин, в суду не виникає сумнівів у достовірності факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме -посвідчення про нагородження медаллю «За відвагу» за [NUMBER] від 25 липня 1980 року, виданого на ім'я «[PERSON]», а необхідність його встановлення зумовлена вагомістю поновлення порушення прав заявника. Тому, з метою недопущення порушення прав заявника, реалізація яких залежить від доведеності факту належності заявнику правовстановлюючого документа, а саме - посвідчення про нагородження медаллю «За відвагу» за [NUMBER] від 25 липня 1980 року, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом. Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає до задоволення шляхом встановлення факту належності [PERSON] посвідчення про нагородження медаллю «За відвагу» за [NUMBER] від 25 липня 1980 року, виданого на ім'я «[PERSON]». Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved