Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

За позовом сторона позивача просить: 1) встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без шлюбу у період часу з 01 грудня 2009 року по 01 травня 2019 року; 2) визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя: земельну ділянку, розміром 0,1000 га, кадастровий номер 7424710100:05:006:0017, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] вартістю 14120 гривень; житловий будинок, загальною площею 58,4 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] вартістю 97586 гривень; нежитлову будівлю, загальною площею 129,6 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 890093 гривень; квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 127823 гривень; автомобіль, марки Volkswagen LT, 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 106880 гривень; автомобіль марки ГАЗ-33021, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 54545 гривень; 3) визнати право власності, виділивши у власність [PERSON] : земельну ділянку розміром 0,1000 га, кадастровий номер 7424710100:05:006:0017, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] вартістю 14120 гривень; житловий будинок, загальною площею 58,4 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 97586 гривень; автомобіль марки ГАЗ-33021, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 54545 гривень; 1/2 частини нежитлової будівлі загальною площею 129,6 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 445046,5 гривень, на загальну суму 611297,5 гривень; 4) виділити у власність [PERSON] : 1/2 частину нежитлової будівлі загальною площею 129,6 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 445046,5 гривень; квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 127823 гривень; автомобіль, марки Volkswagen LT, 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 106880 гривень, на загальну суму 679749,5 гривень; 5) з метою урівноваження часток в праві власності стягнути з відповідача на користь позивача 34226 гривень; 6) стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати, в тому числі витрати за правничу допомогу в розмірі 14000 гривень; 7) стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення оцінки вартості нерухомого майна та транспортного засобу в розмірі 2988 гривень. В обґрунтування наведених вимог у позові зазначено про те, що 23 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . 18 листопада 2009 року шлюб між сторонами було розірвано. Згодом позивач та відповідач вирішили знову жити разом. Починаючи з грудня 2009 року, вони жили однією сім`єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. Відповідач займався бізнесом, а позивач працювала медичною сестрою й допомагала чоловікові вести бізнес, був спільний бюджет, вони спільно займалися вихованням дитини. 13 березня 2014 року в результаті співжиття однією родиною у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] . Зараз позивач вагітна третьою дитиною від відповідача. На цей час стосунки позивача з відповідачем суттєво погіршилися, що призвело до розпаду сталих сімейних відносин та припинення спільного проживання. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне позивачеві для підтвердження її права спільної сумісної власності на придбане майно. В добровільному порядку розділити майно з відповідачем не вдалося, оскільки останній не бажає вести перемовини з даного приводу. Крім того, за час спільного подружнього життя сторонами було набуте на підставі договорів купівлі-продажу таке майно: 21 грудня 2012 року придбано земельну ділянку, розміром 0,1000 га, кадастровий номер 7424710100:05:006:0017, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 14120 гривень та житловий будинок, загальною площею 58,4 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 97586 гривень; 11 листопада 2015 року придбано нежитлову будівлю загальною площею 129,6 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 890093 гривень. За час перебування в офіційному шлюбі, 24 липня 2007 року була придбана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно було придбане на ім`я [PERSON] Вартість - 127823 гривні. Крім того, у власності сторін знаходяться: автомобіль марки Volkswagen LT, 2000 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 106880 гривень; автомобіль марки ГАЗ-33021, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартістю 54545 гривень, а всього загальною вартістю 1291047 гривень. Все майно (крім квартири, оформленої на ім`я [PERSON] ) зареєстроване за відповідачем, [PERSON] .. Через те, що загальна вартість спільного майна подружжя складає 1291047 гривень, частка позивача у цьому майні складає 645523,5 гривень. Усе зазначене майно було придбане в період шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах, було отримане від провадження сторонами підприємницької діяльності (позивач допомагала відповідачеві в здійсненні підприємницької діяльності, також тривалий час перебувала у відпустці по догляду за дитиною). У період перебування в шлюбі з відповідачем позивач постійно працювала та мала дохід. Так, згідно записів у трудовій книжці позивача вона з 21.06.2004 по 12.03.2019 працювала в Семенівській центральній районній лікарні на посаді сестри медичної з масажу фізіотерапевтичного відділення. З 01.02.2019 [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець. Вказані обставини свідчать про наявність постійного доходу у позивача та участь у сімейному бюджеті. Відповідач [PERSON] після відкриття провадження у цивільній справі не погодився з позовом й подав на нього відзив, де зауважив, що він просить відмовити у задоволенні позову повністю здебільшого з тих причин, що після розірвання шлюбу майно між сторонами було розподілене й позивач претензій із цього приводу раніше не висловлювала. Позивачеві було залишено квартиру по [ADDRESS] , яку позивач за позовом просить визнати спільною сумісною власністю, хоча квартира і так належить їй на праві власності. Після розірвання шлюбу кожен з його учасників став жити самостійним життям, спільних рішень про придбання майна не приймалося, відповідач бачився з позивачем тільки через дитину. Фінансових справ з позивачем він не мав, майно після цього придбавав за власні кошти через те, що почав займатися підприємницькою діяльністю, якою позивач стала займатися тільки з 01.02.2019. Позивач взагалі не цікавиться станом майна, яке бажає поділити (а.с. 85-90). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила про те, що вона вважає свої вимоги за позовом очевидними. Представник позивача, адвокат Кушнеренко Євген Юрійович, у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив про те, що зазначені у позові обставини він вважає слушними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, але направив в суд свого повноважного представника Загальця О. М .. Представник відповідача, адвокат Загалець Олександр Миколайович, у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що у справі не присутні, на його погляд, аніякі правові підстави для задоволення позову. Допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні відомості про істотні обставини щодо обсягу та характеру спільних прав та обов`язків позивача та відповідача у період часу з 01 грудня 2009 року по 01 травня 2019 року, які мають значення для вирішення спору, суду не сповістили, не навели конкретних безсумнівних прикладів ведення сторонами протягом цього періоду спільного бюджету. Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне у задоволенні позову відмовити за наступних установлених судом обставин. У судовому засіданні з`ясовано, що приведені вище обставини нібито спільного проживання позивача та відповідача не знайшли свого повного підтвердження відомостями досліджених судом доказів. Зокрема, з даних наведених вище показань всіх свідків не убачається, що ними сповіщено суду безсумнівні відомості про обставини безперечно спільного життя сторін, а також ведення ними спільного сімейного бюджету протягом заявленого позивачем за позовом періоду часу. Натомість з даних наявного у матеріалах цивільної справи офіційного листа Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 28 серпня 2019 року № З 1-6/3330 слідує, що позивач, яка зареєстрована по [ADDRESS] за період часу з 01 грудня 2009 року по 30 квітня 2018 року отримувала субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, але відповідач за вказаною адресою був не зареєстрований й до складу сім`ї та до розрахунку сукупного доходу не враховувався. Також з тексту цього ж листа убачається, що позивач у період часу з 01 листопада 2009 року по 30 жовтня 2010 року отримувала допомогу по догляду за дитиною до трьох років з урахуванням доходів сім`ї на сина [PERSON] . Втім, згідно поданих позивачем заяв про призначення усіх видів соціальної допомоги та Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги до складу сім`ї та до розрахунку сукупного доходу при призначенні зазначеної вище допомоги відповідач не враховувався (а.с. 135). Таким чином, суд переконаний, що у справі стороною позивача не надано суду в достатньому обсязі належних доказів, котрі б дозволяли прийти до недвозначного висновку про можливість встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю позивача та відповідача без шлюбу у період часу з 01 грудня 2009 року по 01 травня 2019 року. Крім цього, приписами ст. 74 Сімейного кодексу України обумовлено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Проте, відповідно до роз`яснень, наведених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», котрі суд вважає правильними, при застосуванні Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, слід враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно установлювати не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Також суд вважає, що сам по собі факт перебування сторін у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. До такого тлумачення закону схиляється й судова практика, як це випливає з аналізу сутності постанов Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-612цс15 та ухвали суду касаційної інстанції від 31 серпня 2016 року у справі № 521/20202/13-ц. Отже, за викладеним, оскільки у справі судом не встановлено наявність підтвердження доказами безсумнівного проживання позивача та відповідача разом як сім`єю у період часу з 01 грудня 2009 року по 01 травня 2019 року, ведення сторонами спільного бюджету у цей період часу, а також існування будь-яких письмових угод між ними із приводу спірного майна, суд вимушений, зважаючи, поряд із наведеним, ще й на категоричну правову позицію сторони відповідача щодо не визнання позову, ухвалити рішення у даній справі про відмову у задоволенні позову з усіх заявлених вимог на основі сутності положень ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України. При вирішенні таким чином позову суд не бере до уваги певною мірою та відкидає приведені вище дані обґрунтування підстав позову, відомості пояснень позивача та її представника у судовому засіданні у частині підтримання позову, адже вони за своїм характером є переважно оціночними судженнями, які відповідними доказами у справі не підтверджуються.

Outcome: dismissed