Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що вонає власником будинку [ADDRESS] , у якому зареєстрований також і її онук - відповідач [PERSON] . Однак, останній у вказаному будинку не проживає з 25.04.2018 року, без поважних на те причин, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей у будинку немає, будинком взагалі не цікавиться. На сьогоднішній день відповідач проживає та працює в Російській Федерації. Міловською селищною радою заявнику було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання [PERSON] . Вважає відповідача таким, що втратив право користування будинком. За таких обставин, з метою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним її майном, звертається до суду зданою позовною заявою. У судовому засіданні позивачка [PERSON] просила суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач лише зареєструвався у її будинку, однак з моменту самої реєстрації у ньому не проживав, адже за власним бажанням проживає на території іншої країни у Російській Федерації. Не проживає за місцем прописки з червня 2018 року. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча бувналежним чином повідомленийпро дату, час та місце розгляду справи у порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позовну заяву не подав. Представник від третьої особи у судове засідання не з`явився, однак просили суд судове засідання провести без участі їхнього представника, заперечень проти позову не мають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у [ADDRESS] та є сусідкою позивачки з якою вони мають дружні відносини. Вона часто буває в гостях у [PERSON] , і знає, що онук позивачки [PERSON] взагалі з нею не проживав з червня 2018 року, адже проживає в Російській Федерації. Вислухавши позивачку,свідка, дослідивши матеріали справита надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 9) Відповідно до копії витягу з домової книги, у буд. [ADDRESS] з 25.04.2018 року [PERSON] . (а.с.11-13) Вказана інформація підтверджується також довідкоюМіловської селищної ради згідно якої [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою. (а.с.14) Відповідно до Акту обстеження побутових умов проживання [PERSON] , відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на день обстеження, не проживає. (а.с.15) \~ \~ \~ \~Згідно листа Міловської селищної ради, [PERSON] було відмовлено у знятті з реєстрації [PERSON] за її зверненням. (а.с.16) \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно висновку, який викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 УК України). Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як слід з ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Така позиція узгоджується з висновком Верховного суду викладеним у постанові від 03.04.2019 року, справа № 454/2025/15-ц. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач зчервня 2018 року не проживає за місцем своєї реєстрації, будинком не користується, що свідчить про свідому втрату нимиінтересу до житла належного позивачу, та про втрату права користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Судові витрати стягнути з Відповідача на користь Позивачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved