Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона з відповідачем з 09.08.2013 р. перебуває у шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], 30.07.2013року народження. Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її (позивача) утримання в розмірі 1/12 його доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дочкою трьох років, починаючи з дня подання позову, обгрунтовуючи вимоги наступним. 26.02.2014 року рішенням Ставищенського районного суду між нею та відповідачем було встановлено режим окремого проживання. Протягом проживання в окремому режимі їх подружні стосунки остаточно припинились. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Вони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю. Примирення між ними та подальше збереження шлюбу неможливе. Вона (позивач) не має доходу, оскільки займається доглядом малолітньої дочки, а також є інвалідом 3-ї групи, відповідач працює. В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві. Допитана в якості свідка позивачка суду показала, що вони з відповідачем до реєстрації шлюбу близько року проживали у цивільному шлюбі. Стосунки між ними погіршились після народження дитини, оскільки відповідач, який працював, постійно звинувачував її в тому, що вона не вміє економно витрачати кошти. В січні 2014 року стосунки з відповідачем розладились остаточно, вона з дитиною залишила відповідача та повернулась проживати до своєї матері, з вказаного часу шлюбні стосунки вони з відповідачем не підтримують, примирення між ними вважає неможливим. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Допитаний в якості свідка суду показав, що вони з позивачем до реєстрації шлюбу близько року проживали у цивільному шлюбі. Він все робив для збереження сімї, працював, забезпечував сімю матеріально. В останній час вони з позивачкою проживали окремо, з надуманих причин в січні 2014 року позивач, звинувачуючи його в надмірній економії, з дитиною залишила його та повернулась проживати до своєї матері, з вказаного часу шлюбні стосунки вони не підтримують, примирення між ними вважає неможливим. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх покази як свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 2012 року проживали в цивільному шлюбі, мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. 9 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ставищенського РУЮ Київської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 67. Рішенням Ставищенського районного суду 26.02.2014 року між сторонами було встановлено режим окремого проживання. Рішенням Ставищенського районного суду від 26 лютого 2014 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його доходу (заробітку) щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 9). Позивач є інвалідом 3 групи, доглядає малолітню дочку. Відповідач працює в ТОВ „СП В.М.С. з 2 серпня 2008 року на посаді спеціаліста з механічної обробки деталей двигуна 3-ї категорії (а.с. 16). З січня 2014 року сторони шлюбні стосунки не підтримують та проживають окремо. І позивач, і відповідач не вважають за можливе збереження їх шлюбу, посилаючись на те, що вони втратили почуття взаємної любові один до одного. Вказані обставини підтверджуються: показами допитаних в якості свідків сторін, свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 150602, виданим 9 серпня 2013 року(а.с. 28), копією свідоцтва про народження дитини серії 1-ОК № 246691 від 9 серпня 2013 року (а.с. 12), копіями вищевказаних рішень суду Ставищенського районного суду від 26 лютого 2014 року (а.с. 9, 10), копією пенсійного посвідчення серії ААИ № 279869 (а.с. 14), довідкою ТОВ „СП В.М.С. від 11 червня 2015 року (а.с. 16). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги згоду відповідача на розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам малолітньої дитини, що має істотне значення. У відповідності з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що законодавець пов'язує обов'язок чоловіка утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років при наявності можливості надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач працює спеціалістом з механічної обробки деталей двигунів ТОВ „СП ВМС, де отримує заробітну плату, позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, враховуючи, що відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки визнає - з нього слід стягнути на користь позивача аліменти в розмірі 1/12 частини його доходу (заробітку) щомісячно на утримання позивачки до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років, а саме по 30.07.2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved