Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Заявник 08.11.2017 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті фізичної особи в певний час, посилаючись на те, що 13 серпня 2017 року в м. Донецьк померла її тітка [PERSON], [INFO], причина смерті атеросклеротичний коронарокардіосклероз з гіпертензією. Вказала, що на підтвердження смерті [PERSON] їй була надана довідка про смерть № 692/04.9-93 від 03.10.17 року Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька. Зазначила, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Просила суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], померлої 13 серпня 2017 року у місті Донецьк. Заявник в судове засідання не зявилася, скерувала до суду заяву про розгляд заяви без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, скерували до суду клопотання про розгляд заяви без їхньої участі, вимоги заявника підтримали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст.ст.\~234\~ч.2 п.5,\~256\~п.8 ч.1\~ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації її органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. [PERSON] ч.1\~ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. [PERSON] ч.1\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Як зазначила в заяві заявниця, вона є рідною племінницею [PERSON], [INFO]. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серії I-АВ № 218037, дівоче прізвище заявниці зазначено «Бессчастная» та в графі батьки вказано «[PERSON], [PERSON]». В свою чергу, в свідоцтві про народження «Бессчастная» (дівоче [PERSON]) [PERSON] серії ЯВ № 527816 виданого 24.05.1952 року в графі батьки вказано «[PERSON], [PERSON]». [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00018975532 від 04.11.2017 року у графі «відомості про чоловіка» вказано [PERSON], у графі «відомості про дружину» [PERSON] та зазначено її прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON]. Тобто померла [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами. А оскільки [PERSON] є матірю [PERSON], то вбачається, що померла [PERSON] є тіткою заявниці [PERSON] . Факт смерті [PERSON] на тимчасово непідконтрольній території в м. Донецьк підтверджується медичною довідкою про смерть № 692/04.9-93, виданої 03.10.2017 року Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Місто Донецьк, згідно положень\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р\~входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а відповідно до положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5\~у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим та міста Сімферополя на тимчасово окупованих територіях проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території. У відповідності до\~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження або смерті. Відповідно дост.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану»\~(за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. З письмової відповіді, наданої Черкаським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 2087/15.28-05.5.13 від 04.11.2017 року, вбачається, що заявникові [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], з посиланням на те, що відповідно до частини першої статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Аналіз документів, представлених заявником свідчить, що довідка про смерть № 692/04.9-93, видана 03.10.2017 року Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька не є підставою для державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці для реєстрації її смерті у відповідності із законодавством України, та отримання свідоцтва про смерть і оформлення своїх спадкових прав. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, та вважає доведеним факт смерті [PERSON], [INFO], місце смерті: м. Донецьк, яка настала 13 серпня 2017 року, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть [PERSON], видане державним органом України. Відповідно ч.4 ст.257-1, п.8 ст.367 ЦПК України\~ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved