Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

До суду з позовом звернулось ДП «Завод ім.. Малишева», в якому просило: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог ДП «Завод ім.. Малишева» посилається на те, що завод є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS]. Згідно з договором № 449 від 21.06.2010р., укладеним між ДП «Завод ім.. Малишева» та КП КГ «Харківкомуночиствод», співробітникам КП «Харківводоканал» було виділено 16 кімнат у гуртожитку по [ADDRESS]. [PERSON] було виділено кімнату [ADDRESS] у гуртожитку та разом з нею було зареєстровано її чоловіка - [PERSON]. Згідно актів комісії відповідачі не проживають у гуртожитку більше ніж пів року. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що існують підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням відповідно до вимог ст. 72 ЖК України. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та вказали, що позивачем порушені права їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка теж мешкає за спірною адресою. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Також, ст.9 ЖК України зазначає, що ніхто не можу бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що ДП «Завод ім..Малишева» є балансоутримувачем сімейного гуртожитку по [ADDRESS]. Згідно з договором № 449 від 21.06.2010р., укладеним між ДП «Завод ім.. Малишева» та КП КГ «Харківкомуночиствод» співробітникам КП «Харківводоканал» було надано 16 кімнат у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Згідно з додатком 1 до вказаного договору, який є його невід*мною частино, відповідач [PERSON] була вказана в переліку працівників на укладання договору з підприємством на надання житла в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.2.2 договору від 21.06.2010р. до прав та обов*язків ДП «Завод ім.. Малишева» віднесено дострокове розірвання договору із попереднім письмовим повідомленням КП «ХВК» та подальшим виселенням працівників «ХВК» із займаних приміщень у випадках звільнення працівників КП «ХВК» за власним бажанням, а також за ініціативою КП «ХВК» за порушення трудової дисципліни, за вчинення злочину, встановленого вироком суду. [PERSON], [PERSON] та їхня малолітня донька вселились за спірною адресою та з 10.08.2010р. зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою. Також, 06.07.2010р. між ДП «Завод ім.. Малишева» та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку. Житлове приміщення у гуртожитку було надане [PERSON] та її чоловіку - [PERSON]. Вказаний договір є безстроковим і може бути розірваний з підстав, передбачених умовами даного договору. Крім того, 06.07.2010р. було прийняте рішення адміністрації та об*єднаного профспілкового комітету ДП «Завод ім.Малишева» про надання робітнику ДПКХ «Харківкомуночиствод» - [PERSON] кімнати [ADDRESS] на склад сім*ї: неї та чоловіка [PERSON].. На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано ордер [NUMBER] на кімнату [ADDRESS]. Згідно з положеннями ст.ст.71,72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад строки, провадиться згідно зі ст.72 ЖК України у судовому порядку. Основною підставою для прийняття рішення про визнання мешканця гуртожитку таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку, є його відсутність за місцем проживання понад шість місяців та невиконання у зв*язку із цим обов*язку з оплати комунальних послуг. При цьому, суд вважає, що втрата права користування житловим приміщенням у гуртожитку пов*язується з причинами такої відсутності і лише відсутність користувача житловим приміщенням за неповажних причин може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» роз*яснино, що у справах про визнання наймача або члена його сім*ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст.71 ЖК України), необхідно з*ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. На підтвердження проживання у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] відповідачі надали квитанції про сплати за комунальні послуги за період 2013-2015 роки.. Крім того, до участі у справі була залучена Служба у справах дітей Комінтернівського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, оскільки за спірною адресою разом з батьками мешкає малолітня [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження житлових умов [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] встановлено, що у кімнаті є дитячі речі, шкільні прилади, що дає підстави зробити висновок про те, що сім*я разом з дитиною мешкають за спірною адресою. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів на підствердження факту відсутності [PERSON] та [PERSON] у зазначеній кімнаті в гуртожитку більше визначеного у вказаній нормі закону шестимісячного строку. Надані позивачем до суду в якості доказів копії актів про не проживання відповідачів за спірною адресою суд оцінює критично і не приймає їх до уваги, оскільки вони друковані та аналогічні за текстом, а відрізняються тільки датою складання. Крім того, вказані акти підписані особами, які не приймали участь у проведенні перевірок. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed