Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що протягом 2015 року вона мешкала із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання в них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . З 2016 року стосунки сторін припинились та позивач із дитиною почали мешкати окремо. Вказує, що батько дитини весь цей час не цікавився життям сина, не виявляв бажання спілкуватись із дитиною та приймати участь в її вихованні, а також не надавав жодної матеріальної допомоги, у зв`язку із чим наразі дитина навіть не пам`ятає батька. На цей час, матір мешкає із дитиною у [ADDRESS] , де дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера. У зв`язку із ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав та уточнила вимоги в частині стягнення аліментів та просила стягнути їх у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином шляхом поштового повідомлення, направленого у відповідності до ч. 7 ст. 130 ЦПК України за місцем його перебування, а саме начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» для передачі [PERSON] під розписку. Проте відповідач не надав письмові пояснення та відзив на позов, будь-яких заяв чи клопотань не заявляв, у зв`язку із чим, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Генічеської райдержадміністрації МалецькийЯ.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно свого сина, що виявляється в тому, що батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач жодного разу не спілкувався із дитиною та з моменту її народження син мешкає разом із матір`ю, яка забезпечує його всім необхідним. Крім того, з середини 2016 року позивач дізналась, що наразі [PERSON] перебуває у Лук`янівській в`язниці та йому інкримінуються злочини, передбачені п.п. 4, 5, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Вказує, що дані обставини встановлені висновком райдержадміністрації, яким вважають можливим позбавити батьківських прав [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтвапро народження серії [NUMBER] від 06 січня 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, акт. запис № 42, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З Акту обстеження умов проживання, складеного 04 лютого 2019 року вбачається, що [PERSON] разом з сином мешкають у квартирі, умови проживання в якій відповідають всім необхідним умовам, в родині панує взаєморозуміння, а матір добре виконує батьківські обов`язки. Згідно висновку Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 31 травня 2019 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько з моменту народження дитини не приймає жодної участі у його житті, перебуває у в`язниці, не цікавиться життям, розвитком дитини та її матеріальним забезпеченням. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, все вищевикладене, свідчить про те що, відповідач злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, оскільки не приймає жодної участі у житті дитини, що свідчить про його небажання виконувати батьківські обов`язки. З огляду на це, суд приходить до висновку про необхідність позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст.166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач є батьком [PERSON] та є особою працездатного віку, задовільний стан здоров`я та з огляду на недоведеність іншого, не встановлення підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 грн. на дитину, починаючи з дати подання позову, тобто з 11 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Докази, що відповідач не може сплачувати аліменти у такому розмірі суду не надані. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, що була сплачена нею за подання позову в частині позбавлення батьківських прав у розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що позивач у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, яка була задоволена, то з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

Outcome: approved