Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 09 червня 2009 року між нею та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за яким останні отримали від неї у борг грошові кошти у сумі 30\~000 доларів США строком до 09.06.2011 року. 05.04.2013 року між нею та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір про внесення змін і доповнень до вищевказаного договору позики відповідно до умов якого сума позики була збільшена до 54\~000 доларів США і встановлено новий строк повернення боргу до 31.06.2013 року. Поручителем за вказаним договором виступила [PERSON], про що вона зробила відповідний зобовязальний напис на другій сторінці договору. Оскільки добровільно відповідачі взяті на себе зобовязання за договором позики не виконали у встановлений договором термін борг не повернули, за захистом своїх прав вона звернулася до суду з позовом про стягнення боргу. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.08.2014 року її позов був задоволений та вирішено стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором позики від 09.06.2009 року у сумі 54\~000 доларів США (еквівалент в національній валюті 431\~622 гривень). Після набрання вказаним рішенням суду законної сили, вона звернулася до другого МВ ДВС ХМРУЮ з виконавчим листом. За весь час здійснення виконавчого провадження (понад один рік) відповідачі в рахунок погашення боргу сплатили лише 200 доларів США (14.12.2014 року). 05 лютого 2016 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області був задоволений її позов до відповідачів та стягнуто з останніх в солідарному порядку три відсотки річних за весь час прострочення виконання грошового зобовязання за період з 31.08.2013 року по 31.12.2015 рік у загальній сумі 97\~701 грн. 35 коп. З того часу відповідачі жодних коштів в погашення боргу їй не сплатили у звязку з чим просить суд стягнути з останніх 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.01.2016 по 01.08.2016 рік у загальній сумі 23\~358,13 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник позов, з урахуванням поданих уточнень, підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надали. За таких обставин, відповідно до ст..224 ЦПК України, зі згоди позивача та її представника, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та постановити у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 09.06.2009 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики за яким останні отримали у борг від позивача грошові кошти у сумі 30\~000 доларів США із строком повернення до 09.06.2011 року. 05.04.2013 року між цими сторонами був підписаний договір про внесення змін і доповнень до договору позики б/н від 09.06.2009 року, відповідно до якого сума позики була збільшена до 54000 доларів США і встановлено новий строк повернення коштів до 31.08.2013 року. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13.08.2014 року, яке набрало законної сили 12.09.2014 року, позов [PERSON] був задоволений: стягнуто з [PERSON] солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики б/н від 09.06.2009 року в сумі 54000 доларів США (еквівалент в національній валюті - 431622грн.). Вказаним рішенням суду було встановлено, що відповідно до п.2.2 договору від 05.04.2013 року позичальники зобов'язувалися повернути позикодавцю суму коштів до настання вказаного у п.2.1 договору терміну у разі, якщо вони зможуть раніше реалізувати належне [PERSON] домоволодіння по вул.Садовій,18 у м.Хмельницькому, в цьому разі повна сума позичених коштів буде повернута позикодавцю відразу після продажу вказаного домоволодіння. Цього ж дня на звороті договору від 05.04.2013 року [PERSON] вчинила напис, згідно якого вона поручається за повернення позичених сином і невісткою коштів своїм домоволодінням, який зобов'язалась продати, а кошти передати позивачу. Таким чином, судом було встановлено, що між сторонами в забезпечення вищевказаного договору позики укладено договір поруки і відповідач [PERSON], оскільки сторонами не визначено іншого, зобов'язана сплатити заборгованість за договором позики солідарно із позичальниками. Згідно ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Постановами державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 25.04.2014 року на підставі виконавчих листів №686/17373/13, виданих 14.04.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом, та виконавчого листа №686/17375/13, виданого 16.09.2014 року, відкрито виконавчі провадження № 43114638, № 43114183, №44982281 про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 54000 доларів США, що еквівалентно 431622грн. Згідно довідки №23927/07-32 від 01.08.2016 року, виданої Другим міським відділом державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, встановлено, що на користь [PERSON] проводиться відрахування із пенсій боржників [PERSON] і [PERSON] з січня 2015 року. За період здійснення відрахувань із боржників стягнуто 6052,87 грн., які було зараховано на погашення судового збору. Крім цього боржником добровільно сплачено стягувачу 200 доларів США в грудні 2014 року, які було зараховано на погашення основної суми заборгованості. Станом на 01.08.2016 року сума заборгованості становить 53800 доларів США. Також встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.02.2016 року, яке набуло законної сили 26.02.2016 року стягнуто з солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних за порушення грошового зобовязання (за період з 31.08.2013 року по 31.12.2015 року) в сумі 97701,35грн. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Саме така правова позиція висловлена у ВСУ у цивільній справі № 6-369цс15. Відповідно до ст.554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідачі, незважаючи на закінчення строку повернення боргу 31.08.2013 року, не виконали зобов'язання по сплаті боргу за вищевказаним договором позики та рішення суду про стягнення боргу, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачів трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобовязання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Сума 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2016 рік (в межах заявлених позовних вимог) розраховується за формулою: (сума боргу * 3% річних * кількість днів прострочення / 100% * 365 днів) і становить: 53800 доларів США * 3% * 213 дні / 100% * 365 днів = 941,86 доларів США. Згідно ч.1ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14. Відповідно до п.14постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже сума що підлягає до стягненню з відповідачем має бути визначена у національній валюті відповідно до офіційного встановленого курсу валют на день поставлення судом рішення. Таким чином вказана сума становить: 941,86 доларів США * 25.48 гривень = 23998,59 гривень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно поданих уточнень до позовної заяви, позивач просила стягнути з відповідачі солідарно 3% річних за період з 01.01.2016 року по 01.08.2016 рік (за 213 днів прострочення) у сумі 23\~358,13 гривень. Вказані вимоги вона, разом з представником підтримали у судовому засіданні та наполягали на їх задоволенні. За таких обставин, суд вважає що позов підлягає задоволенню в межах позовних вимог, та з відповідачів слід стягнути на користь позивача 3% річних за період прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.01.2016 по 01.08.2016 рік (213 днів прострочення) у сумі 23\~358,13 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved