Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Заявник, [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. . Заінтересованою особою до участі справі залучено: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві. Вимоги заяви обґрунтовано наступним. Заявник зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON] [INFO] , після чого відкрилася спадщина на частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . В липні місяці, він звернувся до приватного нотаріуса Пестич Лариси Василівни з заявою про фактичне прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, але Заявнику було відмовлено на підставі того, що він не був зареєстрований з матір`ю за однією адресою, а виходить не проживав, тому пропустив строк для прийняття спадщини. У зв`язку з відсутністю у Заявника доказів спільного проживання разом із спадкодавцем за час відкриття спадщини, він не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем необхідно Заявнику для прийняття спадщини після смерті своєї матері - [PERSON] , як єдиний спадкоємець який претендує на спадщину. Відповідно до Акта від 09.10.2019 року, Заявник з червня 2017 року проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю, в якій знаходяться його речі, та речі його померлої матері, і вважав, якщо він мешкає зі спадкодавцем, то фактично прийняв спадщину. Посилаючись на викладені обставини справи, Заявник просить суд: встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] [INFO] , зі своєю матір`ю - [PERSON] яка народилась [INFO] , та померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження (а.с.17). У судове засідання заявник не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримання заяви та прохання її задовольнити повністю. Заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві до судового засідання свого представника не направила, подано письмові пояснення відповідно до яких просять розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за наявними документами та доказами, враховуючі фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, батьками [PERSON] , [INFO] , є, зокрема, мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 88 років, про що складено відповідний актовий запис №17102, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та мешкала по день смерті за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №4135305 від 10.07.2019 року та витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту від 09 жовтня 2019 року, підписаного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та засвідченого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , мешкав разом зі своєю матір`ю, [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері - [PERSON] , 10 липня 2019 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Лариси Василівни з заявою прийняття спадщини. 12 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Ларисою Василівною винесено Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, зокрема, відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] , [PERSON] пропустив встановлений законодавством строк для прийняття спадщини та потребує встановлення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку. На теперішній час виникла необхідність підтвердити факт спільного проживання заявника разом із спадкодавцем однією сім`єю для оформлення спадщини, оскільки документально підтвердити це заявник не може. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» № 5від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до роз`яснень, які викладені у п.23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» - якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, враховуючи, що заявник має право на отримання спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , однак не може реалізувати його без встановлення факту спільного проживання її разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, суд вважає необхідним на підставі ст. 315 ЦПК України, задовольнити вимоги заявника, оскільки факт спільного проживання заявника [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю більш ніж п`ять років на час відкриття спадщини, достовірно встановлено в судовому засіданні. Отже, заява підлягає задоволенню, а факт належності проживання однією сім`єю - встановленню.

Outcome: approved