Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Вільшанської центральної районної лікарні до [PERSON] про відшкодування вартості витрат на стаціонарне лікування. Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.07.2016 року кримінальне провадження №12016120240000125 від 08.05.2016 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито у звязку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Відповідно до змісту вказаної ухвали Вільшанського районного суду, [PERSON] обвинувачується в тому, що 07 травня 2016 року близько 24 год. 00 хв. спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді численних саден в області обличчя, крововиливів в області обох очей, закритий перелом кісток спинки носа, які згідно висновку судово-медичного експерта № 77 від 26.05.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Такі дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК У країни, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Під час досудового розслідування [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та ухвалу Вільшанського районного суду від 13.07.2016 року в апеляційному порядку не оскаржував. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Вільшанської центральної районної лікарні з 08.05.2016 по 17.05.2016 (10 ліжко-днів). Згідно розрахунків Вільшанської центральної районної лікарні за вказаний період на лікування потерпілого від злочину [PERSON] державою затрачено кошти на лікування в сумі 2520 грн. (252 грн. (вартість 1 л/дня) х 10 л/днів = 2520 грн.) та витрати на харчування в сумі 185 грн. (18,5 грн. х 10 л/днів =185 грн.), загалом на загальну суму 2705 грн.. Вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди державі повністю підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження №12016120240000125 від 08.05.2016, що знайшло своє відображення в ухвалі Вільшанського районного суду від 13.07.2016 року. На даний час витрати, понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 2705 грн. добровільно [PERSON] не відшкодовано. У зв'язку з наведеним прокурор просить стягнути з відповідача на користь держави кошти на відшкодування витрат Вільшанської центральної районної лікарні на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 2705 гривень, кошти перерахувати у дохід місцевого бюджету (МФО 823016, р/р 31419544700345, УК у Вільшанському районі Кіровоградської області, код 36542400, код ККД 24060300) та витрати, повязані з розглядом справи. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник Вільшанської ЦРЛ в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. До початку судового засідання відповідач надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Відзив на позовну заяву не надав. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши доводи прокурора, представника Вільшанської ЦРЛ та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.07.2016 року, кримінальне провадження №12016120240000125 від 08.05.2016 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Ухвала набрала законної сили 21.07.2016 року. Відповідно до змісту вказаної ухвали [PERSON] предявлено обвинувачення в тому, що він 07.05.2016 року близько 24 год. 00 хв. на вул. Перемоги в с. Мала Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, в ході сварки з потерпілим [PERSON], діючи умисно та цілеспрямовано, маючи намір завдати тілесних ушкоджень останньому, наніс йому удари кулаками рук по обличчю в область перенісся та лоба, а після того як [PERSON] упав наніс удар ногою по тулубу в область ребер з лівої сторони та руками в область обличчя, чим спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді численних саден в області обличчя, крововиливів в області обох очей, закритого перелому кісток спинки носа, які згідно з висновком судово-медичного експерта №77 від 26 травня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Такі дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. (а.с. 14-15). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. У відповідності до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до п. 3 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON]. Згідно довідки Вільшанської центральної районної лікарні від 16.08.2017 року №1074 та розрахунку витрат, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 08.05.2016 року по 17.05.2016 в хірургічному відділенні Вільшанської ЦРЛ. Проведено 10 ліжко/днів. Сума витрат по лікуванню на 1 ліжко/день складає 252 грн.. Сума витрат на 1 ліжко/день харчування складає 18 грн. 50 коп.. Загальна сума видатків затрачених на лікування [PERSON] складає 2705 грн. (а.с. 8). Таким чином, беручи до уваги всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] необхідно стягнути з відповідача на користь закладу охорони здоровя. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved