Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що [PERSON] набула у власність шляхом купівлі у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення землі - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4425481000:01:001:0100. Зазначена земельна ділянка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 634289 належить [PERSON] , чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач вважає, що згідно норм діючого законодавства, разом з переходом права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, до неї перейшло і право власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на дану земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, про що надала відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] набула у власність шляхом купівлі у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Вказане підтверджується рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 433/295/20 від 23 березня 2020 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226319778 від 01 жовтня 2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 194888370 від 26 грудня 2019 року. Даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення землі - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4425481000:01:001:0100. Зазначена земельна ділянка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 634289 належить [PERSON] , чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому, в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України, разом з переходом права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, до [PERSON] перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. Під час набуття [PERSON] у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, питання щодо переходу права власності земельної ділянки не вирішувалось. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини у справі «Дімопулос проти Туреччини» (№ 37766/05), застосування у спорі з приводу правового статусу нерухомості норми зі зворотною силою, хоча це й відповідало національному закону, порушує права на справедливий судовий розгляд. Тобто до спірних правовідносин слід застосовувати норми права, які діяли на час виникнення таких правовідносин. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. З огляду на вищезазначене, набувши право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, [PERSON] набула також і право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки 4425481000:01:001:0100, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] , однак з незалежних від неї обставин не має можливості оформити та зареєструвати таке право власності у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 328, 377, 392 ЦК України, ст.ст. 78, 79, 120 ЗК України,

Outcome: approved