Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Заступник прокурора Київської області Стось С. звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави, в якому просить: визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.11.2013 № КИ/3223386500:03:001/00008920 про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 09.01.2014 № КИ/3223386500:03:001/00011726, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] та надано йому в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 114 га, розташовану на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; визнати недійсним договір оренди землі від 07.02.2014, укладений між [PERSON] управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON], який зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області; зобовязати [PERSON] повернути Головному управлінню Держземагенства у Київській області земельну ділянку кадастровий номер 3223386500:03:001:0011. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] управління Держземагенства в Київській області, вирішуючи питання передачі в довгострокову оренду [PERSON] земельної ділянки для ведення фермерського господарства, прийняло від нього заяву, яка за змістом не відповідала вимогам ч.1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та не була доповнена визначеними законом додатками, внаслідок чого не зясувало перспективи діяльності фермерського господарства, можливості та дійсні наміри орендаря використовувати земельну ділянку за призначенням, інші обставини, що могли мати важливе значення, та без достатніх для того підстав надало дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, орієнтовним розміром 120,00 га на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району. В подальшому, продовжуючи передачу земельної ділянки в оренду, [PERSON] управління не використало всіх своїх повноважень та можливостей для зясування законності та доцільності такої передачі та, не дотримуючись вимог ст. 123 ЗК України, затвердило проект землеустрою щодо відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки площею 114,00 га., надало цю ділянку за договором [PERSON] На думку прокурора всі дії Головного управління «Держземагенства в Київській області по передачі земельної ділянки в користування [PERSON] не відповідали інтересам держави, які перш за все полягають в дотриманні законодавства при наданні земельних ділянок державної або комунальної власності у користування (оренду) громадянам. Відповідач [PERSON] управління Держгеокадастру в Київській області, як правонаступник Головного управління Дерземагенства у Київській області заперечило проти позову прокурора. Представник вважає, що підстав для визнання наказів та договору оренди землі недійсними немає, оскільки не існує тих обмежень, які могли б стати підставою для відмови в наданні [PERSON] земельної ділянки. Крім цього відповідач зазначив, що в будь-яких інших осіб немає належних документів на право власності чи право користування спірною земельної ділянки, а тому передача земельної ділянки в оренду [PERSON] не порушує прав таких осіб. Представник відповідача [PERSON] в своїх запереченнях вказала, що [PERSON] на момент звернення до Головного управління з клопотанням про передачу йому в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства мав і до тепер має всі можливості (за освітою, досвідом роботи та наявністю в нього сільськогосподарської техніки) використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, про що надала документи. Підстави для визнання недійсним договору оренди землі, через недодержання сторонами в момент вчинення цього правочину вимог ст. 203 ЦК України прокурором не конкретизовані та є надуманими, просила відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа [PERSON], який вважає себе законним користувачем земельної ділянки площею 1 га, що входить до земель переданих в оренду [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали доводи прокурора, зауваживши, що за умови дотримання порядку та законності передання земельної ділянки в оренду [PERSON] управління Держземагенства в Київській області мало б відмовити [PERSON], як в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою так і в його затвердженні, оскільки ним не було надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, а також письмової згоди землекористувачів, засвідченої нотаріально. В свою чергу [PERSON] управління в порушення положень ст. 123 Земельного кодексу України не перевірило місце розташування земельної ділянки, про яку просив [PERSON], на відповідність схемі землеустрою та проекту землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, іншій землевпорядній документації, та як наслідок, розпорядилось земельною ділянкою, що вже використовується громадянами та частково знаходиться в межах населеного пункту, а отже є комунальною власністю. Третя особа Світанківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району, яка за власною ініціативою долучилась до участі у справі, підтримала позов прокурора та доводи [PERSON], надала суду документи на підтвердження перебування переданої [PERSON] земельної ділянки в постійному користуванні мешканців с. Світанок з 1992 року, а також проект землеустрою щодо формування території і встановлення меж Світанківської сільської ради та с. Світанок, затверджений 22.04.1999, який на думку представників сільської ради безпідставно не був врахований [PERSON] управлінням Держземагенства Київської області, що потягло за собою незаконну передачу земельної ділянки площею 114,00 га в оренду [PERSON] з одночасним вилученням частини земельної ділянки, яка є комунальною власністю. Крім того, сільська рада вказала, що при укладанні договору оренди була використана нормативна грошова оцінка землі, яка не затверджувалась районною радою в установленому порядку. Вислухавши сторони та третіх осіб, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи держави та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.. Статтею 80 Земельного кодексу України визначені суб'єкти права власності на землю, якими є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно ч.2 ст. 83. Цього Кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до ч.1 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно ч.5 ст. 84 Земельного кодексу України держава набуває права власності на землю у разі: а) відчуження земельних ділянок у власників з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; б) придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; в) прийняття спадщини; г) передачі у власність державі земельних ділянок комунальної власності територіальними громадами; ґ) конфіскації земельної ділянки. Згідно ч 1, ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. В свою чергу центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ч. 2. ст. 123 Земельного кодексу України (зі змінами, внесеними згідно Законами № 5395-VI від 02.10.2012, № 366-VII від 02.07.2013) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.\~Підставою відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ч.1, ч.6 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. За правилами ч. 6, ч.10 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування, яким затверджується проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно ч. 13. ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Згідно ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або в комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» визначені вимоги до Проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Такі проекти, серед іншого мають включати довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість); матеріали погодження проекту землеустрою. 30.10.2013 [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагенства в Київській області з клопотанням надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 120,00 га на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області строком на 49 років для ведення фермерського господарства (а.с.120). Будь-які відомості про надання Головному управлінню графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, як то передбачено ч.2 ст. 123 Земельного кодексу України у клопотанні [PERSON] відсутні. Факт надання таких матеріалів, не доведений і відповідачами. З Інформації Управління Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі щодо земельної ділянки, що надається гр. [PERSON] та розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Світанківської сільської ради, яка за показаннями представника Головного управлінням Дерзжгеокадастру в Київській області, враховувалась при вирішенні питання передачі [PERSON] в оренду земельної ділянки, вбачається, що відповідна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, при цьому до земель резервного фонду не належить та має орієнтовну площу 107,4 га, (т.1 а.с.123). Отже, [PERSON] управління Держземагенства у Київській області мало офіційну інформацію про те, що за межами с. Світанок, в адміністративних межах Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області знаходяться землі сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею земельної ділянки 107,4 га., а не 120,00 га., як просив [PERSON] у своєму клопотанні про надання її в оренду. Однак, не зважаючи на це, [PERSON] управління задовольнило клопотання [PERSON] в повному обсязі. 11.11.2013 Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області № № КИ/3223386500:03:001/00008920 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовним розміром 120,00 га для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, (а.с.118). Цей наказ, не містить відомостей про розгляд окрім самого клопотання [PERSON] інших документів, які б підтверджували місце розташування бажаної земельної ділянки, її приналежність до земель державної власності, категорію земель, розмір тощо. Те, що ці факти зясовувались при винесенні вказаного наказу представник відповідача не довів, хоч виходячи з наявної у в Головному управлінні Інформації, та згідно вимог абз.1 ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України така перевірка була необхідною. . На замовлення [PERSON] та на підставі Наказу ГУ Держземагенства в Київській області № № КИ/3223386500:03:001/00008920 приватне підприємство «Рінар-Бориспіль» виготовило Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства на території Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району (т.2 а.с.46-76) З матеріалів Проекту землеустрою вбачається, що Управління Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київській області надало Довідку від 14.11.2013 №06-16/917 за інформацією державної статистичної звітності (форми 6-зем) неповного змісту, зокрема: не вказана форма власності земельної ділянки площею 114,0000 га., що відводиться в оренду [PERSON] та відсутні відомості, що ці землі перебувають за межами населеного пункту та не є в постійному користуванні інших осіб. Такі ж самі неповні дані щодо форми власності відведеної земельної ділянки містяться і в експлікації земельних угідь (т.2 а.с. 55, 58). Вказаний Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено Управлінням Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, про що надано відповідний висновок від 19.11.2013, де без посилання на інформацію державної статистичної звітності у п.1.2 (правовий статус земель, за рахунок яких передбачено відведення земельної ділянки) вказано: а) «попередні землекористувачі, землевласники земельної ділянки: землі Світанківської сільської ради за межами населеного пункту», в) «форма власності земель у відповідності із Земельним та Цивільним кодексами України: державна власність». (т.2 а.с. 60). Порівнюючи схему та план розташування земельної ділянки площею 114 га які міститься в землевпорядній документації ПП «Рінар-Бориспіль» (т.2 а.с. 56-58) з планом встановлення меж Світанківської сільської ради та села Світанок, що виготовлявся Київським відділенням інституту землеустрою Української ААН у 1999 році, стає очевидним, що розташування земельної ділянки, яка відводилась в оренду [PERSON] припадає на місце, де знаходиться землі запасу обмежені площею 107,4 га. і ця земельна ділянка межує та накладається на землі, що входять до населеного пункту с. Світанок (т.2 а.с.105) . З акту встановлення в натрі (на місцевості) та погодження зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що межі земельної ділянки, яка відводилась [PERSON] не погоджувались з суміжним землевласниками чи землекористувачами с. Світанок, і взагалі такі суміжники не встановлені. З матеріалів Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки видно, що погодження проекту не було і з самою Світанківською сільською радою Переяслав-Хмельницького району, за рахунок земель якої виділялась земельна ділянка. Незважаючи на всі вказані розбіжності, неточності та неповноту Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від № КИ/3223386500:03:001/00011726 від 09.01.2014 затверджено Проект землеустрою, виготовлений приватним підприємством «Рінар-Бориспіль» та передано в оренду гр. [PERSON] земельну ділянку площею 114,0000 га, кадастровий номер 3223386500:03:001:0011 для ведення фермерського господарства строком на 49 років, розташовану на території Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Доводи третьої особи Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району на підтримку позову прокурора щодо порушень [PERSON] управлінням Держземагенства у Київській області положень ст.ст. 122, 123 ЗК України при наданні земельної ділянки в оренду [PERSON] є переконливими, з огляду на наступне. Згідно Проекту формування територій і встановлення меж Світанківської сільської ради та сільського населеного пункту Світанок, виготовленого у 1999 році Київським відділенням інституту землеустрою Української ААН, після розділу Полого-Яненківської сільської ради на Полого-Яненківську та Світанківську сільські ради межі сільської ради та села Світанок узгоджені з суміжними сільськими радами та землекористувачами, складено каталог координат на зовнішню межу Світанківської сільської ради та виготовлено план, де показано адміністративні межі сільської ради з мірами ліній, межі всіх інших землекористувань та угідь, межі та площі земель запасу тощо. Згідно Плану, що є невідємною частиною цього проекту, площа земель, що входять до населеного пункту с. Світанок становить 158,3 га., а з західної сторони за межею села перебуває земельна ділянка площею 107,4 га - «землі запасу» (т.2 а.с.95-105 ). Вказані дані Проекту формування територій і встановлення меж Світанківської сільської ради щодо наявності на її території за межами населеного пункту земельної ділянки площею 107,4 га. повністю узгоджуються з інформацією Управління Держземагенства у Переяслав-Хмельницькому районі, яка сформована за даними державної статистичної звітності (т.1 а.с. 123) та не була врахована [PERSON] управлінням Держземаганства у Київській області. Питання передачі частини земельної ділянки комунальної власності від Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району у власність держави в порядку та на умовах, визначених в ст. 117 Земельного кодексу України не вирішувалось ні при наданні дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою ні при прийнятті рішення про його затвердження та передачу в оренду земельної ділянки площею 114,00 га., тоді як очевидним був факт, що у державній власності за межами сільського населеного пункту перебувають землі, обмежені площею 107,4 га. Як результат, [PERSON] управління Держземагенства у Київській області розпорядилося землями комунальної власності, що виходить за повноваження, визначені ст. 122 Земельного кодексу України. Щодо доводів третьої особи [PERSON] та його представника [PERSON] про порушення відповідачами прав [PERSON] на користування земельної ділянки, суд зазначає наступне. Згідно протоколу десятої сесії Полого-Яненківської сільської ради ХХІ скликання від 12 серпня 1992 року [PERSON] наряду з іншими мешканцями с. Світанок виділено в постійне користування для ведення особистого селянського господарства 1 га землі (т.2 а.с. 106-108) Відповідно до довідки Світанківської сільської ради №89 від 04.07.2016 земельними ділянками загальною площею 114 га. користуються 105 жителів с. Світанок, в т.ч. [PERSON], згідно рішень Полого-Яненківської сільської ради та земельно-шнурової книги (т.2 а.с.112-114 ). Відповідно до абз. 5 ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року, який втратив чинність з прийняттям нового Земельного кодексу України 2001 року, у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Згідно ст. 19 цього Кодексу сільські, селищні [PERSON] народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. За правилами ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. З прийняттям нового Земельного кодексу України земельне законодавство зазнало змін. Так, частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України 2001 року визначені субєкти набуття права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, серед яких громадян не має. Згідно п.6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Аналіз вищевказаних норм у їх логічному взаємозвязку дає підстави для висновку, що положення Земельного кодексу України 2001 року, в тому числі в частині дотримання порядку припинення прав громадян на земельну ділянку (ст. 140-142 ЗК) не можуть бути застосовані до тих осіб, права постійного користування яких виникли до набрання чинності цим Кодексом та суперечать йому і не були переоформлені у відповідності до нових вимог земельного законодавства в строк, визначений п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року. Отже у звязку зі зміною законодавства, [PERSON] для підтвердження свого права на частину спірної земельної ділянки, що у 1992 році йому була надана в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства мав би надати суду або державний акт про право власності на цю ділянку або договір оренди відповідної земельної ділянки. Як встановлено, громадянин [PERSON] не виконав вимоги закону (п.6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України) в частині обовязку вчинити відповідні дії по переоформленню земельної ділянки у відповідності до нового Земельного кодексу України у визначений Перехідними положеннями строк. В результаті його право постійного користування земельною ділянкою нічим не посвідчується, суперечить вимогам ч.2 ст. 92 ЗК України та не визнається відповідачами по справі. Посилання представника на п.7 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року в обґрунтування права [PERSON] на постійне користування земельною ділянкою, що була надана йому у 1992 році, суд вважає безпідставним, оскільки в цьому положенні йдеться про збереження прав громадян на право власності та право тимчасового, а не постійного користування земельними ділянками. Також неправильним є посилання представника [PERSON] на положення п.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність 14.09.2006, так як в цьому положенні йдеться про порядок посвідчення відповідною [PERSON] народних депутатів права приватної власності громадян на земельні ділянки. Разом з цим, доводи представника [PERSON] на підтримання позову прокурора в частині недотримання [PERSON] управлінням Держгеокадастру в Київській області вимог закону при передачі земельної ділянки в оренду [PERSON], що призвело до порушення права комунальної власності територіальної громади Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, суд находить слушними. Твердження прокурора про порушення [PERSON] та [PERSON] управлінням Деоржгеокадастру в Київській області вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції Закону N 3523-17 від 16.06.2011 є безпідставним, оскільки на момент спірних правовідносин порядок передачі земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства визначали положення ст.ст. 123,124 Земельного Кодексу України в редакції за законами України, що прийняті пізніше. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов наступних висновків. Оскільки [PERSON] в порушення ч. 2. ст. 123 Земельного кодексу України не подав до свого клопотання графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, [PERSON] управління Держземагенства в Київській області повинно було залишити клопотання без розгляду, вказавши недоліки, які підлягають виправленню, а [PERSON] у разі незгоди, мав би право оскаржити такі дії до суду як то передбачено ч.14 цієї статті. Взявши клопотання [PERSON] до розгляду [PERSON] управління Держземагенства в Київській області зобовязане було шляхом належної перевірки виключити підстави, передбачені ч.3 ст. 123 ЗК України для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки. Такої перевірки зроблено не було, що призвело до прийняття наказу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 120,00 га., тоді як в державній власності перебувала земельна ділянка орієнтовною площею 107,4 га. Управління Держземагенства в Переяслав-Хмельницькому, будучи зорієнтованим Наказом Головного Управління Держземагенства в Київській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] площею 120,00 га., не взяло до уваги відому та доступну інформацію державної статистичної звітності про дійсну площу земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту та не перевірило документацію із землеустрою щодо встановлення меж села Світанок, виготовлену та затверджену у 1999 році, та безпідставно, в порушення ч.6 ст. 186-1 ЗК України надало висновок про погодження проекту землеустрою. В свою чергу [PERSON] управління Держгеокадастру в Київській області не виконало вимоги ч. 13. ст. 123 Земельного кодексу України не перевірило проект землеустрою та висновок про його погодження на відповідність вимогам закону та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, в тому числі на дотримання вимог та правил розмежування земель державної та комунальної власності, що призвело до незаконної передачі [PERSON] в довгострокову оренду га для ведення фермерського господарства земельної ділянки площею 114,0000 га., яка частково знаходиться в межах села Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області, а отже належить до комунальної власності. Дії Головного управління Держгеокадастру в Київській області та Управління Держгеокадастру в Переяслав-Хмельницькому районі по передачі земельної ділянки в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства є безвідповідальними та незаконними, такими, що суперечать інтересам Держави, яка гарантує дотримання конституційних прав кожного на землю, як обєкта права власності українського народу, та забезпечує набуття, реалізацію та захист цих прав у передбачений законом спосіб . Отже, Наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.11.2013 № КИ/3223386500:03:001/00008920 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 09.01.2014 № КИ/3223386500:03:001/00011726, яким затверджено проект землеустрою підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Розглядаючи вимогу прокурора про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, суд виходить з наступного. 07.02.2014 [PERSON] управління Держземагенства у Київській області, в особі начальника Управління Держземаганства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області [PERSON] уклало з [PERSON], договір оренди земельної ділянки (т.1 а.с. 124-125). 12.02.2014 цей договір зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, номер запису про інше речове право: 4650995 (т.1 а.с. 127). Предметом договору є земельна ділянка площею 114,0000 га, ріллі за рахунок земель державної власності за межами населеного пункту в адміністративних межах Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі. Така істотна умова договору оренди, як обєкт оренди не відповідає вимогам закону, оскільки, як встановлено вище, [PERSON] управління Держземагенства в Київській області видала накази спрямовані на передачу земельної ділянки в оренду з порушенням чинного законодавства та нормативно-правових актів, в результаті не правильно визначила правовий статус землі, площу та місце розташування земельної ділянки. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладання договорів оренди землі із земель держаної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Тобто, наявність дійсного рішення (наказу) органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки є обовязковою передумовою укладання договору оренди земельної ділянки та його дійсності. В досліджуваній ситуації Наказ Головного управління Держземагенства у Київській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її в користування [PERSON], як зазначалось вище, не відповідає вимогам закону, а тому тягне за собою, недійсність договору оренди землі, істотними умовами якого стали умови визначені цим Наказом. Відповідно до частини першої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам суспільства. Згідно ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом; орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно ч.5 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що зміст договору оренди землі від 07.02.2014, укладений між [PERSON] управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON], не відповідає вимогам закону, суперечить інтересам держави і суспільства, а тому підлягає визнанню недійсним, що потягне за собою скасуванням його державної реєстрації. Вимога прокурора про зобовязання [PERSON] повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області земельну ділянку площею 114,00 га. у державну власність не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина перша статті. 216 ЦК України, на яку посилається прокурор передбачає застосування двосторонньої реституції, за якої кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема, коли одержане полягає в користуванні майном, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, з визнанням недійсним договору про користування майном одна сторона окрім майна повертає іншій стороні вигоду в грошовому еквіваленті, яку вона отримала від майна, що було в її користуванні, а інша сторона повертає їй кошти сплачені за користування майном. Вимога прокурора про зобовязання [PERSON] вчинити дії в односторонньому порядку на користь Головного управління Держземагенства у Київській області, яке є відповідачем по справі нівелює юридичну природу відповідальності. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] управління не мало право надавати земельну ділянку в оренду, яка частково перебуває в межах населеного пункту в комунальній власності і повернення цієї земельної ділянки у державну власність Головного управління не відновить становища, що існувало до порушення. До того ж визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації вже передбачає припинення прав [PERSON] користуватись нею. На підставі викладеного, ст.ст. 13,19 Конституції України, ст. 80, ч.2 ст. 83, ч.1,5 ст. 84, ч.2 ст. 92, ст. 117, ч.1,4 ст. 122, ст. 123, ч.5 ст. 126, ч.1 ч.6 ст. 186-1, п. 6 Р.Х «Перехідні положення Земельного кодексу України 2001 року, ст. ст. 7,19,22 Земельного кодексу України 1990 року, ст. 203,215 ЦК України, ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», ст. 4, 15,16 ЗУ «Про оренду землі»,

Outcome: partial