Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

З 04.09.1999 р по 28.10.2015 р сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони придбали автомобіль АЗЛК 2125, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову: 0060462. Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29.06.2016 року визнано за позивачем та [PERSON]В право власності по ? частині за кожним на вищевказаний автомобіль. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13.12.2016 року рішення Камянсько-Дніпровського районного суду було змінено та виключено вартість автомобіля. На теперішній час рішення набрало законної сили. 14.01.2017 року позивач направив відповідачу вимогу надати їй у користування автомобіль, що є їх спільною сумісною власністю. Вказану вимогу відповідач проігнорував. Вартість автомобіля складає 6 014 грн 45 коп. У звязку з неможливістю спільного використання спільного сумісного майна, просить стягнути з відповідача на її користь грошову вартість ? частини спірного автомобіля в розмірі 3 007 грн 27 коп. та суму сплаченого судового збору. В судове засіданні позивач [PERSON]М та її представник [PERSON]В не зявились, на адресу суду надіслали заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON]В в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖС № 062783, виданого 04.09.1999 року Камянсько-Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану та рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 28.10.2015 року. (а.с.8-9) Заочним рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29.06.2016 року за позивачем визнано право власності на ? частину спільного сумісного майна, а саме: автомобіль АЗЛК 2125, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову: 0060462, вартістю 11 587, 40 грн. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13.12.2016 року вищевказане рішення змінено та виключена вартість спірного автомобіля, в іншій частині залишено без змін (а.с.10-11, 13-14) Згідно акту № 8316 про оцінку транспортного засобу від 08.12.2016 року, вартість спірного автомобіля складає 6 014 грн 45 коп (а.с.15-18) На адресу відповідача позивач надіслала вимогу про надання їй у користування строком на 1 місяць транспортного засобу, а саме: автомобіля АЗЛК 2125, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову: 0060461 (а.с.19-20) Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Тягар доказування обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог законодавство покладає на неї, про що зазначає ст. 60 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України) Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не обмежував сторони в наданні ними доказів по справі. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст.317 ЦК України. Частина 1 ст.319 ЦК України вказує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. За приписами ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. На підставі ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦЕ України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч.2 ст.364 ЦК України) Згідно ч. 1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: -частка є незначною і не може бути виділена в натурі; -річ є неподільною; -спільне володіння і користування майном є неможливим; -таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, під час якого придбали автомобіль, на ? частину якого за рішенням суду визнано право власності за позивачем. Позивач звертався з відповідача з вимогою про надання спірного автомобіля у тимчасове користування. Відповідач вимогу проігнорував. Тобто, сторони не дійшли згоди щодо спільного використання спільного сумісного майна, тому позовні вимоги необхідно задовольнити. . Оскільки позовні вимоги задовольняються з відповідача згідно до ст. 88 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved