Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в якому просить зняти арешт з усього майна, що належить [PERSON] , накладений в рамках виконавчого провадження ВП № 45259290 на підставі постанови Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ у м. Одесі, про арешт майна боржника № 45259290 від 18.04.2018 року. Позивач мотивує вимоги тим, що на підставі постанови старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 18.04.2018 року було накладено арешт на все належне майно [PERSON] в рамках ВП № 45259290. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шашкіної Н. Я. від 30.11.2018 року станом на 30.11.2018 року у [PERSON] немає заборгованості по сплаті аліментів. Позивач звернувся до державного виконавця з заявою про скасування арешту накладений постановою від 18.04.2018р. Згідно відповіді старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 29.11.2018 року вих. № 55493 на заяву про скасування арешту, [PERSON] роз`яснено, що у даному випадку він має право на підставі частини 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження звернутися з позовною заявою про зняття арешту. Позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином, надала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином, У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі постанови старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 18.04.2018 року було накладено арешт на все належне майно [PERSON] в рамках ВП № 45259290 за примусовим виконанням виконавчого листа № 523/7290/14-ц виданого 10.10.2014 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно починаючи з 19.05.2014 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.9), що також підтверджується Інформаційною довідкою з державних реєстрів № 121354239 від 20.04.2018р. (а.с.11-12). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шашкіної Н. Я. від 30.11.2018 року станом на 30.11.2018 року у [PERSON] немає заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Позивач звернувся до державного виконавця з заявою про скасування арешту накладений постановою від 18.04.2018р. Згідно відповіді старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 29.11.2018 року вих. № 55493 на заяву про скасування арешту, [PERSON] роз`яснено, що у даному випадку він має право на підставі частини 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження звернутися з позовною заявою про зняття арешту (а.с.13). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами ч. 2 ст. 50 даного Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто протиправно не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд доходить висновку, що подальша дія вказаного арешту майна позивача безпідставна і арешт має бути скасований. На підставі викладеного

Outcome: approved