Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказавши, що з 23.04.2001 року між нею та відповідачем, [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Грушатицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 3, та видано свідоцтво серія [NUMBER]. За час перебування в шлюбі, сторни мають двох спільних дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка з відповідачем на даний час проживають за однією адресою, але вже тривалий час не можуть підтримувати повноцінні сімейні стосунки, оскільки мають різні інтереси, погляди на життя. У зв'язку з вище зазначеним, [PERSON] 20.02.2015 року було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів. За час спільного сумісного життя сторонами було придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS], що підтверджує договір купівлі-продажу від 02.01.2007 року серія [NUMBER], зареєстрований в реєстрі № 4470. Враховуючи ситуацію, що склалась, позивачка запропонувала відповідачу оформити на себе ? частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS], який зареєстрований на ім'я [PERSON], однак є їх спільною сумісною власністю, як подружжя, оскільки набутий ними в період шлюбу. У відповідь на вище згадане прохання [PERSON] отримала відмову. Не зважаючи на всі намагання позивачки залагодити спір в досудовому порядку, на сьогоднішній день вони з відповідачем так і не домовились про порядок поділу нерухомого майна, тому [PERSON] змушена звернутись до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. В судове засідання позивачка не з'явилась, хоча вчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак надала на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча вчасно і належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції сторін у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часкового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2001 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Грушатицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 3, та видано свідоцтво серія [NUMBER]. За час перебування в шлюбі, сторни мають двох спільних дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка з відповідачем на даний час проживають за однією адресою, але вже тривалий час не можуть підтримувати повноцінні сімейні стосунки, оскільки мають різні інтереси, погляди на життя. За час спільного сумісного життя сторонами було придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS], що підтверджує договір купівлі-продажу від 02.01.2007 року серія [NUMBER], зареєстрований в реєстрі № 4470. Згідно проведеної експертної оцінки від 23.03.2015 року № 18, вартість спірного будинковолодіння становить 108800 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України -майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини... самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Беручи до уваги викладене та зміст норм закону, суд встановив, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] є майном, що набуте сторонами за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 63 СК України та ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст. 69 СК України та ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 71 СК України та ст. 372 ЦК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, може ділитися між співвласниками в натурі. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, в інших випадках, суд може присудити одному із подружжя грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, лише за його згодою, крім випадків передбачених законодавством. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до викладеного та зважаючи на вимоги ст. ст. 325, 328, 331, 372 ЦК України, судом встановлено, що після поділу спільного сумісного майна сторін, отримані ними частки майна належатимуть їм на праві приватної власності. Врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності по 1/2 частині житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати з врахуванням домок сторін. Враховуючи, що позивачкою не було додано доказів які б посвідчували розмір понесених нею витрат на проведення оцінки спірного майна, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення судових витрат з відповідача не підлягає задоволенню. Натомість, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь держави судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме - 544 грн.

Outcome: partial