Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

До суду поданий позов в інтересах [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину житлового будину з побутовими і господарськими спорудами [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що такий будинок був збудований в системі колгоспного двору, однак реєстраційна служба відмовляється зареєструвати виниклі та набуті за попереднім законодавством права позивачів, а тому виникла необхідність судового захисту таких прав. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача заявив письмове клопотання про розгляд справи без його участі, письмово підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Бурівської сільської ради заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. У відповідності до ст. 158 ЦПК України особи, що беруть участь у справі можуть заявити клопотання про розгляду справи без їх участі і таке клопотання задоволено судом. У відповідності до ст. 174 ЦПК України якщо позов визнається відповідачем, суд, якщо це не суперечить Закону, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 197 ЦПК України у зв'язку з відсутністю всіх учасників фіксування цивільного процесу технічними засобами не здійснюється. Приймаючи до уваги доводи, викладені у позовній заяві, встановивши обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про доцільність їх задоволення. Судом встановлено, що згідно запису в по господарській книзі № 4 за 1986-1990 роки [PERSON] відкритий особовий рахунок [NUMBER] в будину [ADDRESS] (а.с. 6). Вказане домоволодіння мало статус колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року в ньому були зареєстровані і проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Частки їх права власності на вказаний будинок є рівними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Підстав вважати домоволодіння, що є предметом позову самочинно збудованим майном суд не вбачає. Згідно з довідкою № 822 від 19.11.2013 року, виданої Городнянським районним госпрозрахунковим бюром технічної інвентаризації (а.с. 14) процент готовності будинку, складає 100 %, будинок побудовано в 1961 році. Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано в 1982 році в системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього. Згідно із наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 року № 612/23144 визначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (присадибних) житлових будинків, господарських будівель і споруд для потреб реєстрації права власності є технічний паспорт. На а.с. 15 до справи приєднана відмова реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції провести реєстрацію за позивачами на згаданий об'єкт нерухомості у зв'язку з невідповідністю технічного паспорту вимогам до правоустановчого документа. У судовому засіданні доведено, що з технічного паспорту неможливо встановити частку у праві власності [PERSON], а тому її право підлягає судовому захисту. З урахуванням положень ч.1 ст. 15, ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджується документами, підлягає сумніву або не визнається іншими особами. Частка у праві власності кожного із співвласників встановлена шляхом дослідження доказів у судовому засіданні, а тому вимоги позивача про належність їй 1/3 частки власності на вказане домоволодіння знайшли своє обґрунтування в повному обсязі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved