Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 04 жовтня 1997 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2014 року вказаний шлюб був розірваний. Під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2014 року відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу. На даний час син [PERSON] є студентом 2-го курсу [PERSON] економіко-правового коледжу ПАТ «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» за галуззю знань «Сфера обслуговування» спеціальність «туристичне обслуговування» Термін навчання з 01.09.2015 року по 20.02.2019 рік. Навчання сина потребує додаткових витрат. Її доходу на придбання харчування, одягу, підручників сину не вистачає. Крім того, син є інвалідом з дитинства, що також потребує додаткових ресурсів та витрат. Син навчається на контрактній формі, та за навчання сина вона сплатила 13\~320 гривень. Крім того син відвідує секцію боксу за що вона також оплатила 930 гривень. Таким чином, фактично нею понесені додаткові витрати на утримання сина [PERSON] у розмірі 14\~250 гривень, половину з яких відповідач повинен їй відшкодувати. Також зазначила, що нею витрачені додаткові витрати у виді оплати додаткові витрат на освітні послуги доньки [PERSON] у загальні сумі 2\~525 гривень. Половину вказаних витрати у сумі 1262,50 гривень слід стягнути з відповідача. За таких обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, а також додаткові витрати на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у загальній сумі 8\~852,50 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Зазначила, що згідно рішення суду відповідач зобовязаний сплачувати на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку на утримання їх спільних дітей сина [PERSON] та доньки [PERSON]. З 01.09.2015 року син [PERSON] став навчатися у [PERSON] економіко-правовому коледжі ПАТ «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» за галуззю знань «Сфера обслуговування» спеціальність «туристичне обслуговування». Навчання сина є платним та до досягнення сина повноліття вона сплатила 13\~320 гривень. Крім того, на даний час син досяг повноліття та у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати. Крім того, оскільки є інвалідом з дитинства та за станом здоровя йому було рекомендовано певні фізичні навантаження, вона влаштувала сина на секцію боксу, за який за період з 2015 року по березень 2016 рік вона сплатила 930 гривень. Вказані витрати (оплата навчання сина, відвідування секції боксу) є додатковими витратами половину з яких відповідач зобовязаний сплатити на її користь. Також зазначила, що їх з відповідачем донька [PERSON] відвідувала дитячий садочок в якому проводилися додаткові заняття з певних предметів (логіка, компютерні заняття, англійська мова). За період з вересня 2014 року по травень 2016 рік за такі заняття нею сплачено 2525,00 гривень. Відповідач позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення аліментів на утримання сина на період його навчання у розмірі 1/6 частини від його заробітку. В решті позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що за рішенням суду з нього стягується на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від його доходу. Також він бачиться з чином та доглядає його. Стосовно вимог позивачки про стягнення коштів, які вона сплатила за контрактом на навчання сина зазначив, що сума коштів, які вона отримує за аліментами є достатньою для оплати такого навчання. При цьому вважав, що такі витрати не є додатковими витратами, а отже і підстав для їх стягнення не має. За таких же підстав вважав вимоги позивачки стосовно стягнення коштів з оплати секції боксу, яку відвідує син та витрати на оплату додаткових освітніх послуг на доньку [PERSON], є безпідставними та задоволенню не підлягають. До того ж зазначив, що сама по собі наявність у позивачки квитанції на оплату секції боксу не свідчить, що саме вона їх понесла. Він сам неодноразово надавав сину кошти, який самостійно оплачував секцію боксу, а квитанції віддавав матері. Також просив врахувати, що він сплачує аліменти н у розмірі 1/6 частини на користь сина [PERSON] (дитини від іншого шлюбу). Представник відповідача позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення аліментів на утримання сина на період його навчання. В решті у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на його безпідставність. Зазначив, що витрати, які просить позивачка стягнути на її користь, не є додатковими витратами, в розумінні положень СК України, а отже і стягненню не підлягають. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За рішенням суду з відповідача на користь позивачки було вирішено стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] щомісячно у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.04.2014 року і до повноліття дитини. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, були визнанні та не оспорювалися сторонами у справі. Відповідно до довідки [PERSON] економіко-правового коледжу ПАТ «Вищий навчальний заклад «[PERSON] управління персоналом» №209 від 14 грудня 2016 року встановлено, що [PERSON]. навчається у вказаному закладі на денному відділенні другого курсу за спеціальністю «Туристичне обслуговування». Форма навчання контрактна. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України). У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 182 СК України до таких обставин відносяться: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначив відповідач він працює в [PERSON] прикордонних військ ім.. [PERSON] та отримує стабільний дохід. Законодавець повязує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] досяг повноліття 15 грудня 2016 року, продовжує навчання у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач [PERSON] - є його батьком та має можливість надавати таку матеріальну допомогу. При визначенні конкретного розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан дитини, яка не працює, є інвалідом, навчається на денній формі навчання, матеріальний та сімейний стан відповідача, який офіційно працює, сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей по 1/6 частині відповідно. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) на місяць. Крім того, суд зазначає, що [PERSON] є повнолітньою та дієздатною особою, тому в силу ст. 199 СК України аліменти мають стягуватися саме на його користь. Стосовно позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог стосовно стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина позивач зазначила, що у звязку з навчанням сина нею було сплачено 13\~320 гривень (згідно укладеного контракту на навчання). Також за відвідування сином секції боксу нею були сплачено 930 гривень. Разом з цим суд зазначає, що вказані витрати були понесені позивакою не у звязку з особливими обставинами, викликаними необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Жодних доказів того, [PERSON] було надане лікарське направлення стосовно відвідування саме секції боксу останньою не надано. Також саме по собі влаштування на навчання у навчальний заклад, за відсутності умови влаштування до такого закладу саме для розвитку особливих здібностей дитини, її талантів, не дає підстави, вважати, що понесені у звязку з таким навчанням витрати, є додатковими, у розумінні ст..185 СК України, та підлягають відшкодуванню. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат понесених на утримання доньки [PERSON] суд зазначає наступне. Як встановлено, між [PERSON] та дошкільним навчальним закладом №54 «Пізнайко» м. Хмельницького був укладений договір про надання додаткових освітніх послуг за яким навчальний заклад за плату зобовязався надати додаткові освітні послуги в виді занять з логіки, компютерної грамоти, терміки, англійської мови. За вказані додаткові заняття позивач сплатила за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 рік у загальній сумі 2525,00 гривень, що підтверджено довідкою централізованої бухгалтері Управління освіти ХМР №3 від 21.06.2016 року та банківськими квитанціями. Оскільки вказані освітні послуги надавалися додатково понад затвердженою освітньою програмою дошкільного навчального закладу, направлені на освітній розвиток дитини, вони можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини). За огляду на викладене з відповідача на користь позивачки слід стягнути додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у сумі 1262,50 гривень (половину понесених останньою таких витрат). На підставі викладеного,

Outcome: partial