Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року позовні вимоги позивача було задоволено, шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачем, розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. 18 червня 2018 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 18.04.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при постановленні вказаного рішення судом було досліджено не всі обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, а тому дане рішення є передчасним та підлягає скасуванню. Крім того, заявник просить поновити строк на звернення до суду, вказуючи на те, що повістка про виклик до суду за місцем проживання [PERSON] не вручалась, про розгляд справи відповідачу відомо не було, а копію рішення суду він отримав лише у квітні 2018 року. Разом із цим, з матеріалів справи убачається, що суд шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу СІЗО РУГУ МВС України, де на момент розгляду справи перебував [PERSON], повідомляв останнього про розгляд справи, про що свідчать наявні у справі повістки про виклик до суду із відміткою про отримання, а також розписка [PERSON] про отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі від 26.03.2014 року, позовної заяви з додатками та повістки. Окрім зазначеного, відповідно до розписки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, 05.05.2014 року копію заочного рішення суду від 18.04.2014 року отримала мати заявника [PERSON], яка проживає разом із ним за місцем його реєстрації. За приписами ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин Як убачається із матеріалів справи, на адресу відповідача суд направляв копію заочного рішення суду від 18.04.2014 року. Дана обставина свідчить про те, що суд виконав покладений на нього обов'язок повідомити відповідача про рішення суду, а також про те, що [PERSON] було відомо про заочне рішення суду, оскільки воно було вручено повнолітньому члену сім'ї за місце реєстрації відповідача. На момент звернення із заявою про перегляд заочного рішення, воно тривалий час перебуває на примусовому виконанні, оскільки набрало законної сили у зв'язку із врученням стороні відповідача. Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року (рішення чинне з 6 листопада 2002 року, заява № 48553/99) в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по справі «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13). Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення). За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення). Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03). Жодних доказів, які б могли свідчити про поважність причин пропуску подання заяви про перегляд заочного рішення суду, матеріали справи не містять та стороною відповідача надані не були, що з урахуванням вищенаведеного свідчить про безпідставність поданої заяви про поновлення строку на подання заяви. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні заяви про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року слід залишити без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed