Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 30 березня 2007 року він позичив [PERSON] 1600 доларів США, які останній зобов'язався повернути 25 жовтня 2007 року, що підтверджено відповідною борговою розпискою. В обумовлений договором строк відповідач борг не повернув. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.12.2009 року з відповідача на його користь була стягнута заборгованість за вказаним договором позики у сумі 12 745,60 гривень, розмір якої був визначений в еквіваленті 1600 доларів США станом на час ухвалення судового рішення. Відповідач рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.12.2009 року до теперішнього часу не виконав, борг не повернув. Зазначив, що станом на час ухвалення 25.12.2009 року судового рішення про стягнення боргу курс долара США до національної валюти становив 7,97 гривень за 1 дол. США, а на теперішній час курс національної валюти значно знизився і становить станом на 07.11.2016 рік 2557,6191 гривень за 100 доларів США. Таким чином з урахуванням курсової різниці станом на час ухвалення судом рішення та станом на 07.11.2016 рік заборгованість [PERSON] по сплаті боргу становить 28 176,31 гривень (40921,91 - 12745,6). Крім того, відповідно до ст..625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити борг з урахуванням 3% річних за весь час прострочення повернення боргу. Сума 3% річних за період з 25.12.2009 року по 07.11.2016 рік становить 8438,86 гривень (1600 доларів США *2509 днів * 3%/ 365 *365). Під час судового розгляду позивач зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на його користь 19 606,20 гривень курсової різниці. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних за весь час прострочення повернення боргу просив залишити без розгляду. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.04.2017 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення 3% річних за весь час прострочення боргу були залишені без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначив, що у 2007 році позивач надав відповідачу у борг 1600 доларів США. Відповідач в обумовлений договором строк позику не повернув у зв'язку з чим [PERSON] вимушений був звернутися до суду з вимогами про стягнення суми боргу. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25.12.2009 року з [PERSON] була стягнута сума боргу у розмірі 12 745,60 гривень. Вказана сума була визначена судом як еквівалент 1600 доларам США станом на день ухвалення судового рішення. Рішення суду було звернути до примусового виконання проте до теперішнього часу воно не виконано відповідачем (останній сплати лише 3890,6 гривень). За таких обставин, зважаючи на те, що борг до теперішнього часу відповідачем не повернутий, а курс гривні до долара США з часу ухвалення судом рішення значно знизився з відповідача слід стягнути 19606,20 гривень як суму боргу з урахуванням курсової різниці. Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що спір стосовно стягнення суми боргу був вирішений 25.12.2009 року, про що судом було ухвалено відповідне рішення. За цим рішенням була визначена сума боргу, яка підлягає стягненню на користь позивача, і така сума не може бути переглянута в тому числі з урахуванням курсової різниці чи іншої індексації. Також зазначив, що після ухвалення судом рішення він частково сплатив позивачу борг, проте потім втратив контакт з останнім і не зміг повністю повернути борг. За весь цей час жодних дій стосовно примусового виконання рішення суду не вчинялося. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2009 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 12745грн. 60 коп. (що еквівалентно 1600 доларів США) боргу за договором позики, а також судові витрати у справі: державне мито в сумі 130 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 гривень. Вказане рішення набуло законної сили та 21 березня 2011 року Хмельницьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист № 2-5975/09 на його примусове виконання. Згідно листа Другого відділу ДВС міста Хмельницького №2061 від 16.02.2017 року встановлено, що на виконання у Другому відділі ДВС міста Хмельницький перебуває зведене виконавче провадження №52839413 до складу якого входить виконавче провадження №27378902 з виконання виконавчого листа 2-5975 від 25.12.2009 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 12 890,60 гривень. Станом на 14.02.2017 рік заборгованість не погашена, стягнень не проводилося. Також встановлено,що 28.04.2012 року відповідачем в рахунок виконання судового рішення від 25.12.2009 року та погашення боргу було сплачено на користь позивача 3890,60 гривень, що підтверджено банківською квитанцією №1. Факт отримання вказаних коштів також не заперечувався і представником позивача. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України) роз'яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Право ухвалювати рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд має лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. З ст. 533 ЦК України, Декрет). Як вбачається із матеріалів справи, при вирішенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення позову за договором позики судом було встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу в строк зазначений в договорі, а тому стягнув борг, який був визначений у доларах США, але в грошовій одиниці України - гривні за курсом валют, який існував на час ухвалення судом рішення. Оскільки платіж ще не збуло здійснено, суд не міг визначити розмір заборгованості на момент майбутнього фактичного платежу, як це передбачено в ч.2 ст.533 ЦК України. Таким чином спір між сторонами щодо договору позики був вирішений судом і на підставі викладеного у резолютивній рішенні суду був виписаний виконавчий лист. В подальшому, оскільки відповідач не виконував рішення суду і не сплатив на користь позивачу присуджені судом кошти, у позивача не припиняється право на отримання з відповідача відсотків за весь час прострочення повернення боргу. Щодо перерахунку заборгованості відповідно до курсу долара США до гривні, то такий перерахунок судом не може бути здійснений, оскільки курс валют постійно змінюється. Таким чином задоволення цього позову також не може гарантувати права позивача на отримання повного відшкодування, а тому в обраний спосіб він не може захистити своє право на повернення відповідачем боргу у повному обсязі у валюті зобов'язання, а саме в доларах США. Фактично позивач просить відшкодувати збитки, завдані простроченням сплати боргу, які полягають у знеціненні валюти платежу в період прострочення, за яке відповідальним є боржник. Але ці збитки мають визначатися як різниця між сумою в гривнях за курсом на день ухвалення рішення і сумою в гривнях за курсом на момент фактичного платежу. Оскільки рішення суду про стягнення боргу ще не виконане, до цього часу вимоги позивача про стягнення різниці між сумою в гривнях за курсом на день ухвалення рішення і сумою в гривнях за курсом на день уточнення позовних вимог у даній справі не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed