Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка з відповідачем мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Позивачка зі своєю дитиною проживали на території проведення АТО, на даний час вони є вимушеними переселенцями. На теперішній час виникла нагальна потреба у виїзді дитини за кордон, однак це не можливо без згоди батька, оскільки дитина не досягла 16-річного віку. Також у позивачки існує потреба у в'їзді та виїзді разом з дитиною в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької області, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, а також про надання дозволу їй разом з донькою на багаторазовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької області. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, представник позивачки просив справу розглянути без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений через засоби масової інформації. Служба у справах дітей Троїцької районної державної адміністрації Луганської області свого представника у судове засідання не направила, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивачка та відповідач по справі є батьками [PERSON], [INFO], дитина знаходиться на утриманні позивачки. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою забезпечення повноцінного розвитку дитини, має бажання та можливість здійснити виїзд дитини за кордон. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині позивачки за кордон без згоди батька. Крім того, згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Виходячи із встановлених фактів, саме позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини. З огляду на викладене, діючим законодавством також не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України, а тільки встановлено особливий порядок перетинання лінії зіткнення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки також і в цій частині.

Outcome: approved