Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] належить квартира у житловому будинку, що розташована в [ADDRESS] . У вказаній квартирі за вищезазначеною адресою за місцем проживання на даний час зареєстрований [PERSON] , який більше року тому виїхав до м. Луганськ на постійне місце проживання, однак до теперішнього часу не зняв себе з реєстрації за місцем проживання у належній позивачам квартирі. Вказане перешкоджає позивачам у користуванні їх власністю, так як вони не мають змоги оформити субсидію без зняття з реєстрації за місцем проживання відповідача, у зв`язку з чим вони змушені звернутися до суду за захистом свого порушеного права із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі у судове засідання не з`явилися, просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, про що надали аналогічні за змістом заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Центр надання адміністративних послуг Троїцької селищної ради Луганської області свого представника у судове засідання не направив, заперечень на позовні вимоги не висунув. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, з метою дотримання встановлених законодавством процесуальних строків розгляду судом справи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що між сторонами має місце спір, пов`язаний з житловими правовідносинами, при цьому заявлені позивачами позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] належить квартира у житловому будинку, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 7-10, 12-18). У вказаній квартирі за вищезазначеною адресою за місцем проживання на даний час зареєстрований [PERSON] (а.с. 19-21, 27). Відповідач у даній квартирі не проживає, мешкає за іншою адресою. Добровільно знятися з реєстрації за місцем мешкання відмовляється. Таким чином, виходячи з фактичних правовідносин, так як позивачі на даний час є законними власниками даної квартири, оскільки відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не є членом сім`ї позивачів, не укладав з позивачами договору найму житла, однак своєю відмовою знятися з реєстрації за місцем проживання порушує право власності позивачів на квартиру, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При цьому, прийняте рішення суду про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved