Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], яка померла 17.02.2001 р., а саме на: \~земельну частку (пай) площею 3,72 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Чапаєва Козилівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0165630, виданого Корюківською районною державною адміністрацією 28 листопада 1996 року та на майновий пай у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва реорганізованого в СВК ім. Чапаєва на суму 2\~517,00 грн. що становить 0,17657% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай) та майновий пай, оскільки оригінали документів на них було втрачено. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народилася 15 травня 1981 року в с. Козилівка Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом НМ 127204, виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 27.01.2003 р. Позивачка разом зі своєю тіткою [PERSON] доглядали за сусідкою [PERSON]. Власної родини у [PERSON] не було, вона тяжко хворіла та потребувала постійного догляду. 07 лютого 2001 року [PERSON] склала заповіт про те, що на випадок її смерті її житловий будинок та все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право заповідає [PERSON] та [PERSON]. Даний заповіт посвідчений Козилівською сільською радою та зареєстрований в реєстрі за № 3. 17 лютого 2001 року [PERSON] у віці 74 років померла, про що Козилівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія 1-ЕЛ № 106485) та складено 19.02.2001 року відповідний актовий запис за № 8. Тітка позивачки [PERSON] написала заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] на користь [PERSON] (заява складена у відповідності до норм Цивільного кодексу України, підпис засвідчено, особу [PERSON] встановлено, її дієздатність перевірено, зареєстровано в реєстрі за № 09 Козилівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області). Позивачка є спадкоємицею, тобто власником майна покійної і має право успадкувати земельну частку (пай) та майновий пай, право на які належало [PERSON] так як відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва на території Козилівської сільської ради, тому до спадкового майна належить земельна частка (пай) розміром 3,72 умовних кадастрових гектари, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0165630 виданий 28.11.1996 р. Також покійна мала майновий пай у цьому підприємстві на суму 2\~517,00 грн. що становить 0,17657% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до довідки Козилівської сільської ради Корюківського району (№ 894 від 25.09.2017 р.) на момент смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою [INFO]. Також слід зауважити, що спадщина відкрилася в період чинності Цивільного кодексу УРСР, тому застосуванню підлягають норми саме ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. На той час за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка не звернулася так як відповідно до норм ЦК УРСР фактично прийняла спадщину, бо вступила в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). На сьогоднішній день фактичним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], яка я звернулася до Корюківської районної державної нотаріальної контори де надала докази прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], але в документах вона не знайшла сертифікату на право на земельну частку (пай) та майнового сертифікату виданих на покійну, через що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину. Нажаль документи були втрачені, тому для вирішення даного спірного питання позивачка змушена звернутися до суду. Відповідно до пункту 14 Постанови КМУ № 177 від 28.02.2001 р. \~«Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Нотаріус не має можливості включати в спадкове майно майновий пай померлих, бо оригінали виданих раніше свідоцтв про право власності на майновий пай втрачені та до того ж сільська рада не зможе видати мені свідоцтво про право власності на майновий пай на спадкоємців, оскільки ми не матимемо можливості надати попередні свідоцтва про право власності на майнові паї. Для підтвердження дійсності отримання покійною документів на земельний пай позивачка звернулася з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію та було повідомлено, що надати копію другого примірника сертифікату на право на земельну частку (пай) неможливо, так як виготовлявся він в одному екземплярі, який отримано власником (89/147-17 від 26.04.2017). У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) \~порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду ([PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна \~спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). З викладеного видно, що позивачка є спадкоємцем, тобто власником майна покійної і має право успадкувати земельну частку (пай) та майновий пай, так як відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно\~\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину \~не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, так як за життя спадкодавець набув право на земельну частку (пай) та майновий пай, позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте, позбавлена можливості оформити спадщину через втрату правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай) та майновий пай. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved