Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що їй належить земельна ділянка. На підтвердження цього їй було видано державний акт серії ЯД №162724 від 17 жовтня 2008 року, однак останній вона втратила під час ремонту будинку, оскільки отримати новий державний акт не вбачається можливим, тому звернулася до суду для визнання права власності. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вивчивши заяви сторін, приймаючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про задоволення позовних вимог без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №162724 [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,3280га згідно розпорядження Коростишівської районної державної адміністрації від 14 жовтня 2008 року №597 (а.с.14), яка розташована на території Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.11). Право власності на дану земельну ділянку станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано за [PERSON] (а.с.12). Дана земельна ділянка розміром 1,328га рахується за [PERSON] й не являється земельною часткою (паєм) (а.с.13). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №506 від 12 жовтня 2004 року, останній прізвище змінено на [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу та зміну імені (а.с.9-10). Згідно статей 316, 321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного вище, приймаючи повне визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази не викликають сумніву у їх достовірності, й вважає, що вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Цивільного кодексу України,

Outcome: approved