Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] посилаючись на те, що в 1976 році її мати - [PERSON] була прийнята в члени колгоспу ім. XXI Партз'їзду с. Тадіївка Володарського району Київської області, членом якого залишалась до своєї смерті. У 1993 році даний колгосп перейменовано на колгосп «Зоря», який у 1995 році реорганізовано. На його базі створено колективне с/г підприємство «Зоря». 20.07.1995 року спілці селян (колективному с/г підприємству) «Зоря» с. Тадіївка видано Державний акт на право колективної власності на землю громадянам-членам колективного с/г підприємства. КСП «Зоря» передано у колективну власність 2077,8 га землі. Згідно Додатку 1 до Державного акту серед громадян-членів вказаного підприємства під №243 значиться її мати [PERSON]. Розмір земельної частки (паю) становить 3,91 в умовних кадастрових гектарах. [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю), тому що на час реєстрації Державного акта на право колективної власності на землю була членом КСП «Зоря» і мала право на отримання земельної частки (паю). 09.04.1997 року [PERSON] померла, не отримавши за життя сертифікат на право на земельну частку (пай). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку №13 по вулиці Свободи в селі Тадіївка Володарського району Київської області та її право на земельну частку (пай), розташовану на території [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області. Її батько - [PERSON], будучи спадкоємцем першої черги, прийняв вказану спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, згідно ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на момент смерті [PERSON]С.). 17.03.2011 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок №13 по вулиці Свободи в селі Тадіївка, його земельну ділянку (земельний пай) площею 4,1301 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради (кадастровий №3221687600:06:006:0008) та право її матері на отримання земельної частки (паю), яке її батько прийняв у спадок. Вона, будучи єдиним спадкоємцем першої черги, прийняла зазначену спадщину померлого батька та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку (земельний пай), площею 4,1301 га. Про право померлого батька на отримання земельного паю, яке він успадкував після смерті її матері, їй стало відомо вже після прийняття спадщини з відповідей на адвокатські запити, зроблені у лютому та березні 2015 року. В зв'язку з тим, що в межах села Тадіївка відсутні вільні землі в достатній кількості, вважає, що рішення про виділення в натурі земельної ділянки за межами населеного пункту повинна прийняти Володарська районна державна адміністрація. Позивач просить суд визнати за нею право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 3,91 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах земель [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області в порядку спадкування після смерті 17.03.2011 року [PERSON] та зобов'язати Володарську районну державну адміністрацію Київської області виділити їй земельну частку (пай) із земель запасу на рівні земельної частки (паю) КСП «Зоря». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про місце і час його проведення. Її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що матір позивача [PERSON] було виключено із списку осіб, який додавався до акту на право колективної власності на землю КСП «Зоря». Рішення про виключення її із списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) у нього не має. На місті її прізвища в список внесено іншу особу, яка отримала земельну частку (пай). За життя [PERSON] не мала права на отримання земельної частки (паю). Вона вийшла на пенсію за віком, а не як колгоспний пенсіонер. З часу відкриття спадщини з 09.04.1997 р. по 09.10.1997р. позивач не вступила в управління та володіння майном спадкодавця [PERSON], а також не подала заяву до нотаріуса про вступ в спадщину. Батько позивача [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] на все майно, на яке були правовстановлюючі документи, а таке майно на час відкриття спадщини було відсутнє. Твердження позивача, що [PERSON] прийняв в спадок від [PERSON]С, але за життя не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку не може братися до уваги по тій причині, що підставою для його отримання мало бути свідоцтво на право на спадщину за законом на сертифікат. Позивач про зазначене знала. Вважає, що за таких обставин та враховуючи, що закінчились строки позовної давності звернення до суду про визнання права на отримання земельної частки (паю), в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього, вільної землі для виділення земельної частки (паю) в межах [PERSON] сільської ради Володарського району та за її межами немає. До суду надав письмові заперечення (а. с. 170-171). Представник відповідача - Володарської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не зявився, адміністрація належним чином повідомлена про місце і час його проведення. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не зявився, управління належним чином повідомлено про місце і час його проведення. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, оглянувши справу (№364/562/15-ц, провадження №2/364/181/15) вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], які на час народження позивача перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали разом [INFO] (а. с. 6-8, 10). 09.04.1997 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9). 17.03.2011 року на день смерті [PERSON], останній проживав та був зареєстрований [INFO] (а. с. 11). Після смерті [PERSON] позивач 16.08.2012 року успадкувала від нього земельну ділянку площею 4, 1301 га та житловий будинок по вулиці Свободи, 13 в селі Тадіївка Володарського району Київської області, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом та копіями Витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі (а. с. 12-15). Згідно Додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю громадян-членів колективного с/г підприємства «Зоря» під №243 [PERSON] включено до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай). Відомості щодо реєстрації державних актів на право власності на землю на [PERSON] відсутні (а. с. 18-21). Відповідно до копії довідки Володарського районного комунального підприємства від 13.03.2015 року та копії листка з книги обліку трудового стажу колгоспників [PERSON] працювала в колгоспі ім. XXI Партз'їзду с. Тадіївка Володарського району Київської області з 1976 року по 16.10.1991 року (а. с. 24-25). В квітні місяці 2015 року позивач звернулася з позовом до Володарського районного суду Київської області та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку у розмірі 3, 91 умовних кадастрових га для ведення товарного с/г виробництва, яка розташована в межах земель [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 17.03.2011 року. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 12.05.2015 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області, третя особа: Володарська районна державна адміністрація Київської області про надання земельної частки (паю), в звязку із закінченням строку позовної давності. В рішенні, зокрема зазначено, що батько позивача [PERSON] не набув права на земельну частку (пай), на який мала право його дружина [PERSON] та не отримав у спадщину земельну ділянку, а отже і позивач не може набути право власності на земельну ділянку, на яку вона претендує після смерті [PERSON], оскільки можливо набути лише те, що належало спадкодавцю. [PERSON] мала право на отримання державного акта на право власності на землю, однак за свого життя, ні вона, ні її чоловік [PERSON], ні позивач не звертались ні до [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області, ні до сільськогосподарського підприємства чи інших відповідних організацій з цього приводу (а. с. 129-132). 16.07. 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області вказане рішення Володарського районного суду Київської області від 12.05.2015 року залишено без змін. В даній ухвалі зазначено, що на час видачі спілці селян «Зоря» державного акта на право колективної власності на землю 20.07.1995 року, [PERSON] була членом названого підприємства та включена до списку осіб членів КСП, що мають право на земельну частку (пай). Починаючи з дня видачі державного акта господарству, тобто з 20.07.1995 року [PERSON] та після її смерті [PERSON] і [PERSON] у встановлений законом строк з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) за [PERSON] не звертались. В судовому засіданні [PERSON] вказала суду, що вона не зверталась з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], оскільки вона не бажала приймати спадкове майно в той час. Батько позивача [PERSON] не набув права на земельну частку (пай), на який мала право його дружина [PERSON] та не отримав у спадщину земельну ділянку, тому і у позивача відсутні законні підстави для набуття права власності на спірне майно (а. с. 182-183). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року зазначені вище рішення Володарського районного суду Київської області від 12.05.2015 року та ухвала колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 16.07.2015 року залишені без змін. В даній ухвалі вказано, що суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що у позивача є лише майнові права на земельну частку (пай) після смерті матері, яка мала право на земельну частку, а оскільки батьки позивача не отримали сертифіката на спірну земельну частку, [PERSON] також не набула права власності на неї. Виключено з мотивувальної частини судових рішень посилання на порушення позивачем строку позовної давності як на підставу відмови у позові, оскільки суди правильно відмовили у позові по суті позовних вимог (а. с. 185-186). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами й доповненнями) член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на момент смерті [PERSON]С.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] успадкував від своєї дружини [PERSON] їх спільний житловий будинок, інше рухоме майно. Докази про успадкування [PERSON] від дружини земельної частки (паю) чи права на отримання земельної частки (паю) відсутні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено вище, позивач успадкувала від батька [PERSON], який помер 17.03.2011 року, належну йому земельну ділянку та житловий будинок. У вищевказаній ухвалі колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 16.07. 2015 року (а. с. 182-183) зазначено зокрема, що батько позивача [PERSON] не набув права на земельну частку (пай), на який мала право його дружина [PERSON] та не отримав у спадщину земельну ділянку. В судовому засіданні [PERSON] вказала суду, що вона не зверталась з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], оскільки вона не бажала приймати спадкове майно в той час (а. с. 183). Дані факти встановлено Володарським районним судом Київської області в рішенні від 12.05.2015 року (а. с. 129-132). Встановлено, що обставини по даній справі не змінились, нововиявлені обставини відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави визнання за позивачем права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування після смерті 17.03.2011 року [PERSON] та виділення їй земельної частки (паю). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні посилався на той факт, що позивач пропустила строк позовної давності. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Мати позивача - [PERSON] мала право на отримання земельної частки (паю), однак за свого життя ні вона, а після її смерті ні її чоловік, ні позивач не звертались до відповідних організацій з цього приводу. Позивач звернулась до Володарського районного суду з позовом про надання земельної частки (паю) лише у квітні 2015 року. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивач та її представник суду не вказали і не надали доказів, які б підтверджували поважність його пропуску. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed