Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та зустрічний позов [PERSON] (далі відповідач-позивач) до [PERSON] (далі позивач-відповідач) про визначення місця проживання дитини. Первинний позов позивача-відповідача мотивовано тим, що вона є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], відповідач-позивач батьком. На даний час сторони припинили шлюбні відносини, позивач-відповідач перебуває у шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Дитина проживала з позивачем-відповідачем у смт. Тростянець Вінницької області, де відвідувала дитячий дошкільний заклад, за місцем проживання створено всі умови, які необхідні для її нормального проживання та всебічного і повного розвитку. Однак, відповідач-позивач взявши [PERSON] до себе на вихідні, ввів позивача-відповідача в оману та не повернув їй дитину. На неодноразові прохання [PERSON] щодо повернення доньки [PERSON] відповів відмовою. Позивач-відповідач вважає, що здатна краще доглядати за здоровям і розвитком доньки, їй необхідне постійне спілкування з матірю, в той час як відповідач-позивач має вади мовлення, що може негативного вплинути на розвиток мовних здібностей дитини, а тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом і просить суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з нею, за адресою: вул. Аграрна. 7, смт. Тростянець Вінницька область. Відповідач-позивач 13.09.2017 подав зустрічний позов, який мотивує тим, що він має достатній рівень доходів та матеріального забезпечення для створення належних умов для розвитку і виховання доньки, у дитини наявна власна кімната, вона відвідує дитячий дошкільний заклад. Позивач-відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обовязків, за час проживання доньки у неї [PERSON] вчиняла перешкоди у спілкуванні з дитиною, починаючи з 24.06.2016 дитина проживає у відповідача-позивача, що відповідає її особистому бажанню. Позивач-відповідач на протязі значного часу не відвідувала дитину та не намагалася налагодити відносини з нею, а розпорядженням Тульчинської районної державної адміністрації за № 328 від 31.10.2016 та рішенням № 9 від 26.05.2016 комісії з питань захисту прав дитини Тульчинської районної державної адміністрації, визначено місце проживання доньки з відповідачем-позивачем. Вказані обставини змусили відповідача-позивача звернутися до суду з зустрічним позовом, просить суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з ним за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область. Відповідач-позивач надав письмові заперечення проти позову [PERSON], у яких посилається на обставини викладені у зустрічній позовній заяві та просить у задоволенні первинного позову відмовити. Крім того, від відповідач-позивача в подальшому надійшли додаткові заперечення у яких він просить суд не застосовувати принципу 6 Декларації прав дитини прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, оскільки зазначений принцип є дискримінаційним за ознаками статі в частині надання переваги матері при визначенні місця проживання дитини, що на його думку відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Позивач-відповідач надала письмові заперечення проти зустрічного позову згідно яких відповідач-позивач вважає вимоги [PERSON] безпідставним, посилається на неналежне виконання останнім батьківських обовязків, нецільове використання сімейних коштів та наявність вини останнього у припиненні їх сімейних відносин, зокрема через вчинення сварок та насильницьких дій щодо неї та доньки. Крім того, позивач-відповідач вважає, що [PERSON] належним чином не довів можливість забезпечення належного розвитку, виховання і життя дитини. Позивач-відповідач у судове засідання не зявилася і не надала відомостей про причини її неявки, хоча повідомлялася про час і місце розгляду справи своєчасно і належним чином. Представники позивача-відповідача [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні підтримали первинний позов і просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та запереченнях на зустрічний позов, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач-позивач у судовому засіданні підтримав зустрічний позов і просив його задовольнити та вказав, що у квітні 2016 року вони припинили шлюбні відносини з позивачем-відповідачем. Згодом, остання звернулася до органів опіки і піклування щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини, де прийнято рішення про залишення дитини для проживання з ним. Разом з тим, на прохання [PERSON], [PERSON] привіз доньку для побачення, але в подальшому позивач-відповідач дитину не повернула. Після того, як йому стало відомо про знаходження дитини у дитячому садкові, позивач-відповідач забрав її до себе де вона знаходиться і по даний час. За увесь час проживання доньки у нього, відповідач приїздила один раз та намагалася забрати дитини за допомогою працівників поліції, після чого спілкувалася з дитиною за допомогою телефону і не відвідувала її. Представник відповідача-позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первинного позову та просив задовольнити зустрічний позов та при цьому просив суд врахувати додаткові заперечення подані [PERSON] Представник третьої особи Тульчинської районної державної адміністрації у судовому засіданні висловив думку щодо задоволення зустрічного позову та залишення дитини для подальшого проживання у батька. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 247433 від 09.01.2013, виданого виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, позивач і відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/802/16-ц від 23.08.2016, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 63). У відповідності до акту обстеження умов проживання [PERSON] створила умови для проживання дитини та члени її сімї не заперечують проти проживання дитини у їхньому будинку (а.с. 5), що підтверджується їх нотаріально посвідченою заявою від 10.10.2016 (а.с. 8). Відповідно до довідки за № 22 від 06.10.2016, дитина [PERSON] відвідувала Тростянецький дошкільний навчальний заклад № 4 до 24.06.2016 (а.с. 6). За період з квітня по вересень 2016 року позивач-відповідач отримала заробітну плату на загальну суму 17467 грн. (а.с. 7). За місце роботи [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою № 646-ВК від 29.08.2016, виданою ТОВ «Вінницька птахофабрика» (а.с. 3). Згідно розписки від 24.06.2016, [PERSON] вказав, що забрав [PERSON] з дитячого садочка на вихідні на строк з 24.06.2016 29.06.2016 (а.с. 9). Відповідно до експрес-накладних ТОВ «Нова пошта» № 59000229000513 від 03.01.2017, № 59000225388995 від 19.12.2016, № 59000221412304 від 02.12.2016, [PERSON] надсилала на імя [PERSON] продукти харчування та одяг (а.с. 61). У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов за № 104 від 24.02.2017, складеного Білоусівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області від 24.04.2017, а також актів обстеження матеріально-побутових умов затверджених службою у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації, згідно яких дитина [PERSON] проживає, за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область, забезпечена особистими речами, іграшками та спальним місцем, предметами першої необхідності, відвідує дитячий садок (а.с. 38). Власник будинку, за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область, [PERSON] не заперечує проти проживання [PERSON] у належному їй будинку (а.с. 48). За місцем роботи і за місцем проживання відповідач-позивач характеризується позитивно згідно характеристик від 23.01.2017 (а.с. 45, 46). Розпорядженням Тульчинської районної державної адміністрації за № 328 від 31.10.2016 та рішенням № 9 від 26.05.2016 комісії з питань захисту прав дитини Тульчинської районної державної адміністрації, визначено місце проживання малолітньої [PERSON], за адресою: вул. Жовтнева, 7, с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область, за місцем проживання [PERSON] і реєстрації [PERSON] (а.с. 49, 50). Згідно довідок з Білоусівського дошкільного навчального закладу від 23.01.2017, дитина [PERSON] відвідувала заклад з 01.09.2014 17.03.2016, 18.03.2016 08.04.2016, 11.04.2016 15.08.2016, 16.08.2016 23.01.2017, забезпечена усім необхідним одягом та приладдям для навчання. Дитину приводять і забирають з навчання баба та батько. Мати особисто не зявлялася у дитячий садок, однак починаючи з жовтня 2016 року час від часу телефонує у заклад та цікавиться наявністю у дитини всього необхідного (а.с. 52 - 55). У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру за № НВ-0503866982016 від 13.02.2016, [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 1 га, кадастровий номер: 0524380400:01:002:0545, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Білоусівської сільської ради Тульчинський район Вінницька область (а.с. 57). Зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні ФГ «Агро-Вас» на умовах оренди згідно договору № 42-8-2016 від 29.08.2016 (а.с. 58 - 60). За період з квітня по грудень 2016 року [PERSON] отримав заробітну плату на загальну суму 33014,53 грн. згідно довідки про доходи № 14 від 16.01.2017, виданої ТОВ «Вінницька птахофабрика» (а.с. 73). Згідно письмової консультації лікаря-психіатра від 27.09.2016, на момент огляду [PERSON] значних психічних порушень у останнього не встановлено (а.с. 69). Стан здоровя [PERSON], також підтверджуються іншими медичними документами (а.с. 69 72). Відповідно до інформації Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницької області, [PERSON] не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 148). Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2, 3 ст. 11 Закону України (далі ЗУ) «Про охорону дитинства», передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 висловлено правову позицію згідно якої мати має переважне право на залишення дитини з нею та мати і дитина можуть бути розлучені лише за наявності виняткових обставин. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України,\~суд вважає, що підстави для того, щоб відступити від вказаної правової позиції, в частині необхідності застосування до подібних правовідносин принципу 6 Декларації прав дитини, зважаючи на наступне. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України» за №2093/13, яким констатовано порушення вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, через відмову визначення місця проживання дитини шляхом обєктивного зясування всіх обставин та деталей та «в якнайкращих інтересах самої дитини», а не шляхом використання презумпції на користь матері. Також, згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» від 17.08.2017, під час вирішення такої категорії справ слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у частині 6 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки і чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009»). Вирішуючи заявлений позов, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «[PERSON] проти Росії» № 30078/06 від 22.03.2012, де суд зазначив наступне: гендерні стереотипи, які диктують сприйняття жінки як особи, яка здебільшого піклується про дітей, а чоловіка як годувальника, самі по собі не можуть становити достатнє виправдання різниці у поводженні (п. 143 рішення у справі); що ж стосується твердження про особливу роль жінки у вихованні дітей, Європейський суд зазначає, що у справі «Петровіц проти Австрії» він відмічав про поступову еволюцію суспільства в сторону рівного поділу обовязків чоловіків і жінок по вихованню дітей (п.139 рішення у справі «[PERSON] проти Росії»); різниця у ставленні є дискримінаційною, якщо немає жодних обєктивних чи обґрунтованих причин для цього (п. 125 рішення у справі «[PERSON] проти Росії»); - відмінність у ставленні не може бути виправдана традиціями, які панують у країні (п. 142 рішення у справі «[PERSON] проти Росії»). Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд встановив, що матеріалами справи підтверджено, що малолітня дитина перебуває на утриманні батька, з яким і проживає; батьком забезпечено належні умови проживання дитини, яка має все необхідне для нормального розвитку, сам батько є працездатним, не має протипоказань для проживання з дитиною і її виховання. Посилання [PERSON] на наявність у [PERSON] вад здоровя, які є перешкодою для проживання з ним малолітньої дитини, а також на наявність переваг проживання дитини у місті щодо сільської місцевості не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки не підтверджені будь-якими доказами. Доводи первинного позову зводяться до того, що батько не може надати їх доньці належного догляду та виховання. Суд не бере до уваги такі доводи, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, суд враховує, що за час проживання доньки з батьком, починаючи з 24.06.2016, мати з метою особистої зустрічі лише один раз приїздила до доньки, а решту часу спілкувалася з нею за допомогою телефону, що також підтверджується письмовими запереченнями проти зустрічного позову, поданими позивачем-відповідачем. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, рівність прав батька та матері по відношенню до дитини, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги за первинним позовом не підлягають задоволенню, в той час як зустрічні позовні вимоги є законними, достатньо вмотивованими, ґрунтуються на наявних у справах доказах та є такими, що не суперечать інтересам малолітньої дитини, а відтак підлягають задоволенню. Натомість, суд звертає увагу, що позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом як мати, незважаючи на проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно останньої та участь у вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved