Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області 10 листопада 2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Миколаївською місцевою прокуратурою №1 виявлені порушення вимог законодавства при прийнятті [PERSON] сільською радою рішень із земельних питань. \~ \~ \~ В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що пунктами 1, 4 рішення [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га (пасовища) для ведення садівництва в с. Коблеве в межах [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯК №789594 від 29.12.2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 4820982200:12:055:0225. У подальшому пунктом 2 рішення [PERSON] сільської ради №31 від 10.04.2015 року затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки з ведення садівництва на будівництво та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. На підставі Акту-прийому передачі від 17.07.2015 року право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево», учасником якого, відповідно до Протоколу №1 загальних зборів ТОВ «ГРОТ-2012» від 16.07.2015 року є [PERSON] У звязку з цим, реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області 09.08.2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №41980531. \~ \~ \~ \~ Прокурор вважає, що вказані вище рішення [PERSON] сільської ради прийнято з порушенням вимог законодавства, у звязку з чим пункти 1, 4 рішення [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року та пункт 2 рішення [PERSON] сільсьської ради №31 від 10 квітня 2014 року підлягають визнанню незаконними та скасуванню. У обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка розташована у межах пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря та може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише у користування для спеціально визначених цілей; будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних у межах пляжної зони заборонено нормами Водного та Земельного кодексів України; будівельними нормами і правилами та містобудівною документацією у зоні рекреації, де розміщена спірна земельна ділянка, заборонено будівництво обєктів, крім баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, пляжів, памяток археології, заказників памяток культури. Всупереч вимогам ч.2 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з природоохоронним органом та органом містобудування і архітектури не погоджено. Цільове призначення земельної ділянки на момент відведення (землі сільськогосподарського призначення) та після його зміни (землі громадської забудови) не відповідало чинній на той час містобудівній документації, що, згідно з ч.7 ст.118 ЗК України, мало бути підставою для відмови у наданні органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки. У звязку з незаконністю оскаржуваних рішень [PERSON] сільської ради прокурор просив визнати недійсним та скасувати виданий на їх підставі державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку, а також на підставі ч.1 ст.388 ЦК України витребувати земельну ділянку у ТОВ «Морські ворота Коблево», яке отримало право власності на незаконно набуту [PERSON] земельну ділянку на користь власника територіальної громади с.Коблеве. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Морські ворота Коблево» та відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області [PERSON] подав до суду письмову заяву від 28.02.2017 року (а.с.69-70) з додатками, у якій просив застосувати у даній справі строки позовної давності, посилаючись на сплив позовної давності, оскільки прокуратурі було відомо про всі оспорювані рішення, прийняті [PERSON] сільською радою. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що Рішенням [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку площею 0,1000 га (пасовища) у селі Коблеве для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Коблеве в межах території населеного пункту с. Коблеве [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.14). На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯК №789594 від 29.12.2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 4820982200:12:055:0225 (а.с.24). Рішенням [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №31 від 10 квітня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] площею 0,1000 га (пасовища) на будівництво та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.15, 16-21). 03 серпня 2015 року право власності на зазначену земельну ділянку перейшло від [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морські ворота Коблево», у звязку з чим, реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області 09.08.2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №41980531. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями прокурора, даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-23), експлікацією земельних угідь (а.с.18-20). За даними Національної кадастрової системи, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південої межі 50-60 метрів, до північної 60-70 метрів (а.с.25). За інформацією Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 25.09.2016 року (а.с.26) спірна земельна ділянка розташована у зоні рекреації. \~ \~ \~ \~ За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води. \~ \~ \~ \~ У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України). \~ \~ \~ \~ З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах пляжної зони прибережної захисної смуги. Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України). За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в\~ користування та для спеціально визначених цілей. Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень), земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. \~ \~ \~Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено. \~ \~ \~ Таким чином, [PERSON] сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом. Відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування\~ територій\~ населених\~ пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення\~ земельної\~ ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). \~ \~ \~ \~ Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що пункти 1, 4 рішення [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року, якими затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га (пасовища) для ведення садівництва в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, не відповідають зазначеним вимогам законодавства. \~ \~ \~ \~ Частиною третьою статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних. Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Абзацом\~ 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво обєктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів. Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття рішення [PERSON] сільської ради № 11 від 26 грудня 2012 року, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, памяток археології та заказників памяток культури. Пунктом 10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р., заборонено будівництво будівель, споруд і комунікацій у приморських прибережних смугах завширшки менше 100 м. від урізу води, а в приморських курортних зонах за наявності пляжу менше 100 м. від його суходільної межі. Отже, будівництво обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на спірній земельній ділянці суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації\~ та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому пункт 2 Рішення [PERSON] сільської ради Березанського району Миколаївської області №31 від 10 квітня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок», яким затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] площею 0,1000 га (пасовища), з ведення садівництва на будівництво та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.15), не є законним. \~ \~ \~ \~Крім того, звернень від [PERSON] до Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації щодо розгляду проекту землеустрою по спірній земельній ділянці не надходило (а.с.26), а тому при прийнятті зазначеного рішення [PERSON] сільською радою порушено вимоги ч.2 ст.186-1 ЗК України, відповідно до яких проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій\~ розташовано\~ об'єкт\~ будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури. Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, є обґрунтованими, і такими, що ґрунтуються на нормах закону. Разом з тим, вирішуючи питання чи підлягає задоволенню цивільний позов, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові \~\~\~\~\~\~\~\~ \~За положеннями ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~\~\~\~ \~ \~ За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. За висновками, викладеними у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-3079цс15, держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти й несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. \~ \~ \~ \~ Згідно наявної у матеріалах справи копії вимоги в.о. прокурора Березанського району Миколаївської області № 45-41вих-12 від 12.01.2012 року (а.с.71), з метою нагляду за додержанням і застосуванням законів органами місцевого самоврядування всіх сільських голів Березанського району було зобовязано щомісячно надавати на адресу прокуратури району належним чином оформлені оригінали правових актів (розпоряджень, рішень) органів місцевого самоврядування та завчасно повідомляти прокуратуру району про засідання сесій рад. Як вбачається з наданої відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову копії супровідного листа [PERSON] сільської ради від 21 січня 2013 року №73 (а.с.73), до прокуратури району відповідачем направлено протоколи ХХІІ сесії від 14 грудня 2012 року та ХХІІІ позачергової сесії від 26 грудня 2012 року, на яких було прийнято оскаржувані рішення. Крім того, супровідним листом [PERSON] сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 до прокуратури району також було направлено копії рішень сільської ради із земельних питань за 2012 рік (а.с.72). Таким чином, суд вважає, що з дати отримання протоколів оскаржуваних рішень, направлених до прокуратури у січні 2013 року, у прокуратури була обєктивна можливість довідатися про факти порушення земельного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень. Однак, до суду з зазначеним позовом прокурор звернувся лише у листопаді 2016 року, тобто після спливу загального трьохрічного строку позовної давності. Посилання прокурора на те, що копій оскаржуваних рішень до прокуратур взагалі не надходило, на думку суду, спростовується підписом про отримання, наявним на супровідному листі [PERSON] сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 (а.с.72). На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області про визнання незаконними та скасування рішень, слід відмовити у звязку зі спливом строків позовної давності, а відтак і у задоволенні вимог щодо визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, які є похідними від основних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed