Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану надвірну будівлю, а саме: надвірну будівлю, прибудовану до житлового будинку «А-1» (тамбур, коридор, туалет, кладовка, ванна, кухня) та гараж «Г», які необхідні їй для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: вулиця Небесної Сотні, №99, місто Коростишів Житомирської області. В обґрунтування позову вказує, що вона є власником житлового будинку в місті Коростишів по вулиці Карла Маркса, №99 (в даний час Небесної Сотні). У 2004 році без дозволу Коростишівської міської ради на земельній ділянці, яка їй надана в користування, а згодом приватизована, вона побудувала надвірну будівлю. Позивач вказує, що на даний час без узаконення зазначеного самовільно збудованих надвірних будівель вона не може належним чином розпорядитися майном. Жодних скарг чи претензій з часу будівництва цих споруд до позивача не надходило, сусіди надали згоду на узаконення самовільно збудованих споруд та добудов. Позивач звернулася в усній формі до Коростишівської міської ради та до відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Коростишівської РДА, проте їй було відмовлено в узаконенні даних споруд та в усній формі рекомендовано звернутися до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши докази у їх сукупності, не приймає визнання позову відповідачем та приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 31 вересня 1998 року виконавчим комітетом Коростишівської міської ради народних депутатів видано свідоцтво №412 на право особистої власності на жилий будинок в місті Коростишів по вулиці Карла Маркса, 99, який належить [PERSON] позивачу /а.с.5/. Відповідно до копії технічного паспорту, який міститься у матеріалах справи та виготовлений 17 травня 2013 року, житловий будинок збудований у 1998 році. Також вбачається, що самовільно збудовані споруди, на які позивач просить визнати право власності збудовані у 2004 році. Про це також свідчать написи техніка про самовільно збудовані та переобладнані приміщення /а.с.6-8/. Відповідно до положень частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 цієї статті передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Позивач зареєструвала право власності на земельну ділянку за адресою: Житомирська область, місто Коростишів, вулиця Карла Маркса, земельна ділянка 99, 17 квітня 2013 року /а.с.12-13/. Позивачем не надано до суду інформації щодо правового режиму земельної ділянки на час будівництв самовільно зведених споруд. Приватним нотаріусом 23 лютого 2017 року посвідчено згоду сусідів позивача на узаконення самовільно побудованих позивачем добудов та надвірних будівель /а.с.15/. Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (реконструкція) обєкта повинна здійснюватися відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів і правил на підставі затвердженого проекту. Судом не встановлено, що проект реконструкції будинку та будівництва гаража на земельній ділянці за адресою: Житомирська область, місто Коростишів, вулиця Карла Маркса, 99, затверджувався у встановленому законом порядку. Позивач в позовній заяви вказує, що нею при будівництві самовільно зведених споруд не порушено жодних архітектурних, технічних, будівельних, санітарно-гігієнічних норм, однак згодом надає лист сектора містобудування, архітектури та будівництва Коростишівської районної державної адміністрації від 14 березня 2017 року, з якого вбачається, що позивачем при будівництві прибудови до сараю гаража порушені норми п. 3.25 та таб. 3.1 ДБН 360-92**. Відповідно до положень п. 3.25 ДБН 360-92**, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року №44, Протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до «Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой настройки» та СНІП II-4-79 «Естественное и искусственное освещение» як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Із аналізу доказів, що знаходяться у матеріалах справи та які було досліджено судом під час розгляду справи вбачається, що позивач не надала суду належних доказів про те, що на день подачі позову, її право було порушено відповідачем. Коростишівською міською радою жодних рішень щодо даного самочинного будівництва не ухвалювалося. Так, відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до повноважень місцевих рад належить затвердження містобудівних програм та планів забудови територій, підготовка та подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації, надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством. Статтями 29, 30? Закону України «Про планування та забудову територій» питання правомірності забудови територій, діяльності по будівництву, переплануванню, реконструкції, реставрації та капітального ремонту житлових приміщень покладено на інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та їх територіальні органи. Прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року N 91 зі змінами. Проте, із наданих матеріалів справи вбачається, що позивач не зверталася до Департаменту інспекції державного архітектурно-будівельного контролю безпосередньо з декларацією про введення в експлуатацію самочинного будівництва. Тобто, питання про введення в експлуатацію самочинно збудованих прибудов інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію не вирішувалось. Таким чином, визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права, і лише в тому випадку, коли особа, яка вчинила самочинне будівництво, дотрималася всіх передбачених законом вимог до його належного оформлення. В іншому випадку суд фактично перебирає на себе повноваження органів, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, що не може мати місця. За таких обставин вимоги позивача є передчасними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed