Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 18 вересня 2008 року померла мати позивачки [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді: земельної частки (паю) розміром 12,01 в умовних кадастрових гектарах у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0056226, а також виділена із земельної частки (паю) земельної ділянки площею 7,00 гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 147668, та майнового паю згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 023383. Заповітом від 26 серпня 2008 року [PERSON] вищевказану земельну ділянку площею 7,00 гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 147668, після своєї смерті заповідає [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавиці проживала разом із нею. При цьому, на земельну частку (пай), що залишилася нерозподіленою після виділення в натурі вищезазначеної земельної ділянки у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0056226, а також на майновий пай згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 023383, [PERSON] заповіту не вчинила. Відповідачі, діти спадкодавиці, від прийняття спадщини відмовилися на користь позивачки, однак нотаріально посвідчених заяв у встановленому законом порядку не вчинили, у звязку з чим у позивачки відсутні належні підстави для оформлення спадщини в цілому у нотаріальному порядку. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі надали до суду аналогічні заяви, згідно яких позовні вимоги визнають у повному обсязі, справу просять розглянути без їх участі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту спадкоємці за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 81 ч. 1 п. «г» ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ч.1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Відповідно до \~ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого іншого із спадкоємців за заповітом чи законом. Судом встановлено, що 18 вересня 2008 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 176153. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР № 054193, прізвище позивачки було змінено у наслідок укладення відповідного шлюбу згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД № 283300. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді: земельної частки (паю) розміром 12,01 в умовних кадастрових гектарах у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0056226, а також виділена із земельної частки (паю) земельної ділянки площею 7,00 гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 147668, та майнового паю згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 023383. Заповітом від 26 серпня 2008 року [PERSON] вищевказану земельну ділянку площею 7,00 гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 147668, після своєї смерті заповідає [PERSON]. Позивачка фактично прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавиці проживала разом із нею. При цьому, на земельну частку (пай), що залишилася нерозподіленою після виділення в натурі вищезазначеної земельної ділянки у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0056226, а також на майновий пай згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЛУ № 023383, [PERSON] заповіту не вчинила. Відповідачі, діти спадкодавиці, від прийняття спадщини відмовилися на користь позивачки, однак нотаріально посвідчених заяв у встановленому законом порядку не вчинили, у звязку з чим у позивачки відсутні належні підстави для оформлення спадщини в цілому у нотаріальному порядку. З оглядом на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивачка по справі є падкоємицею майна померлої за заповітом, а також спадкоємицею за законом майна спадкодавиці, що неохоплене заповітом, оскільки відповідачі від прийняття спадщини відмовилися на користь позивачки, так як остання за вказаних вище обставин на даний момент не має належних підстав для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, враховуючи, що померла на підставі наданих доказів є власницею зазначеного спадкового майна, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивачка має право на спадкове майно, але із-за незалежних від неї обставин не може скористатися таким правом у нотаріальному порядку, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 1216, 1218,1223,1225, 1261,1268, 1274 ЦК України, ст. 81 ч. 1 п. «г», 131 ЗК України,

Outcome: approved