Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

До суду із позовом 31.05.2016 р. до [PERSON] звернувся ПАТ «ПриватБанк». В позові посилається на таке. [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим підписав заяву без номеру від 20.06.2011 року згідно якої отри мав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.03.2016 р. відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 25980,33 грн., яка складається з наступного: 2499,70 грн. заборгованість за кредитом;, 18467,28 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; штрафи в в сумі 500 грн. та 1213,35 грн. Тому банк просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в цьому розмірі. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, крім того він не погоджується із нарахованою сумою заборгованості, вважає її безпідставною, він неодноразово звертався до представників банку з намаганням вирішити цей спір мирним шляхом, але банк наполягає на погашенні кредиту в такій сумі, не надаючи ніяких пояснень. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 20.06.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач (банк), та [PERSON] (клієнт) було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання заяви, в якій виявив бажання оформити на своє імя платіжну карту «кредитка «Універсальна». В цій заяві [PERSON] погодився на те, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між собою договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банком банківських послуг, а також Тарифами банку. На виконання умов вищеназваного договору, відповідач отримав видану банком картку, строк дії якої, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» - до 02.2015 р. (а.с.8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга\~статті 6 ЦК України). За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства\~\~і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.\~\~ Разом з тим, відповідно до частини першої\~статті 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. В статті 1047 ЦК України закон зобовязує укладати договір позики в письмовій формі у випадках коли позикодавцем є юридична особа. Позивачем, в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення відсотків, пені, комісії посилається на [PERSON], Умови та правила надання банківських послуг. Проте, суд не приймає до уваги вказані в них відомості щодо розмірі відсоткової ставки, розміру пені, штрафів виходячи з такого. [PERSON], Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, суду не надано доказів того, що саме з ними відповідач був ознайомлений під час укладання кредитного договору. З наданих [PERSON] (а.с.11) вбачається, що карта «Універсальна» існує трьох видів: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та «Універсальна Contrakt». При цьому в кожному з них вказані різні умови надання кредиту, з різними процентними ставками: від 1,7% до 3%. При цьому суд звертає увагу, що не вказана дата з якої діють такі [PERSON], кожен з різновидів карти «Універсальна» містить відомості щодо змін базової відсоткової ставки з 01.09.2014 року. Тобто, суду не надано жодних відомостей про те, про які станом на 20.06.2011 року тарифи кредитування домовились позивач та відповідач. В суді не підтверджено, що сторони погодились на надання кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних. Позивач просить стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 18467,28 грн., але суд звертає увагу, що зазначена сума є необґрунтованою навіть для вказаних в позові 30% річних. 2499,70 грн. заборгованості за кредитом *2,5% річних на місяць (30% річних на рік) дорівнює 62,49 грн. на місяць. З 20.06.2011 року по 31.05.2016 рік минуло 71 місяць, отже 62,49 грн.*71 місяць = 4436,79 грн. Отже, в будь-якому разі, заборгованість по нарахованим та невиплаченим відсоткам не може перевищувати 4436,79 грн. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань та комісії за договором в сумі 3300 грн., штрафу (процентна ставка) 1213,35 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., також не підлягають задоволенню з тих підстав, що в письмовій формі сторони не уклали договір, яким би передбачалась відповідальність у вигляді штрафів, пені саме в розмірах вказаних в позові, тому суд вважає, що вони не підлягають задоволенню. Крім того, суд приходить до висновку, що позивач встановив та вимагає за одне й те саме порушення зобовязання подвійну відповідальність одного виду, оскільки і пеня і штрафи є неустойкою. Зазначене не відповідає приписам ст.. 61 Конституції України, якою встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст.. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Оскільки відповідач в судовому засіданні визнав, що він отримував платіжну картку у позивача та користувався кредитними коштами, не оспорював суму заборгованості за кредитом, не погодився лише з нарахованими відсотками та штрафними санкціями, суд вважає, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність заборгованості за кредитним договором без номеру від 20.06.2011 року в сумі 2499,70 грн. Згідно зі ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. ст.\~266,\~267 ЦК України\~\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 31.05.2016 р. останній платіж по кредиту був здійснений 18.01.2013 року. Отже, суд приходить до висновку, що право вимоги банку до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 2499,70 доларів США виникло з 19.01.2013 року, саме з цього часу повинний розраховуватись строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості по кредиту. Тобто, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності звернення до суду, оскільки з дня закінчення строку дії договору та кінцевого строку повернення минуло більше трьох років, строк не переривався. В звязку з цим, на підставі вимог ст. 257 ЦК України суд вважає необхідним застосувати трирічний строк позовної давності. Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмовлення у задоволення в позові. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості у звязку з пропуском ним строку позовної давності звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають компенсації.

Outcome: dismissed