Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя мати скала заповіт на ім`я дочки. 22 липня 2019 року вона звернулася до державного нотаріуса Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну їй частку земельної ділянки [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, що в цілому складається з жилого будинку літ. «А», сараю літ. «Б, Г», вбиральні літ. «В», огорожі №1. Постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що неможливо встановити склад спадкового майна, а саме ідеальну частку вищевказаної земельної ділянки. На даний час вона має намір відчуження належної їй на праві спільної сумісної власності земельної ділянки, однак не в змозі здійснити реалізацію свого права власності в повній мірі оскільки не визначені частки у спільній сумісній власності. Спору між сторонами щодо визначення часток земельних ділянок у спільній власності в долях від загальної площі немає. Позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просили розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 28.10.1977 року (а.с. 32-33) [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належить по 1/2 частині жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з жилого будинку літ. «А», сараю літ. «Б, Г», вбиральні літ. «В», огорожі №1 розташованих на землі держфонду розміром -567 кв.м.; жилий будинок житловою площею - 31,7 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.1977 (а.с. 30-31) спадкоємцями після померлого [PERSON] є дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , в рівних частках. До складу спадкового майна входить 1/2 частина жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з жилого будинку жилою площею - 31,7 кв.м, сараю, вбиральні і огорожі розташованих на землі держфонду розміром -567 кв.м. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 37). 27 квітня 2004 року [PERSON] скала заповіт на ім`я [PERSON] , який посвідчений Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Полтавської області, і зареєстрований в реєстрі за р. № 3-594 (а.с. 29). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.08.2018 року (а.с. 25). 22 липня 2019 року позивач звернулася до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Піцула В.Ю. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері на частку земельної ділянки [ADDRESS] , переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 5310436100:07:001:0302, з підстав того, що неможливо встановити склад спадкового майна, а саме ідеальну частку вищевказаної земельної ділянки. Спору між сторонами щодо визначення часток земельних ділянок у спільній власності в долях від загальної площі немає. Статтею 13 Цивільного кодексу України встановлені межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина перша); при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга); не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя); при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (частина четверта); не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (частина п`ята); у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (частина шоста). Згідно зі статтею 15 та ч. 1 і п. 1 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 2 статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з пунктом 3.2 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 3 статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки будь-яких домовленостей між [PERSON] , [PERSON] та померлою [PERSON] щодо визначення їх часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку [ADDRESS] , в тому числі з житловим будинком та іншими спорудами не було, що вбачається зі змісту позовних вимог, тому можливо з наявних документів дійти висновку, що частки у спірному майні є рівними, тобто частка співвласників: [PERSON] та [PERSON] становить по 1/6 частині кожному, а [PERSON] - належить 4/6 частина.

Outcome: approved