Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмеьницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 17 жотвня 2002 року помер його дід [PERSON] За життя [PERSON] залишив заповіт, яким належну йому квартиру [ADDRESS] заповів йому. Після смерті діда він фактично прийняв спадщину, оскільки залишився проживати у зазначеній квартирі протягом наступних 5 років. Однак, через зловживання алкогольними напоями, він покинув це місце проживання та проживав то у своїх друзів, то за межами Хмельницької області. У вересні 2016 року він повернувся у зазначену квартиру, однак виявив, що в ній проживають інші люди. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав на спірну квартиру, йому було відмовлено у вчинені відповідних нотаріальних дій з посиланням на те, що відсутня реєстрація права власності на цю квартиру за спадкодавцем. Звернушвись до БТІ у м. Хмельницькому він отримав відомості згідно яких у 2008 році право власності на зазначену квартиру на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2008 року (суддя Романішин В.Л.) було зареєстровано за [PERSON] 24.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за яким останній набув право власності на спірну квартиру. 03.06.2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу за яким продав останній зазначену квартиру. 07.12.2010 року вкзаана квартира на підставі договору купівлі-продажу була відчужена [PERSON] [PERSON] 31 травня 2016 року [PERSON] продав зазначену квартру [PERSON] Зазначив, що на його запит Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області була дана відповідь, згідно якої повідомлено, що відповідно до перевірки журналу реєстрації та алфавітного покажчика цивільних справ, а також журналу судових засідань судді Романішина В.Л. за 2008 рік цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору укладеним та визнання права власності на квартиру до Хмельницького міськраойнного суду не надходила. За таких обставин вважає, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2008 року, яке було підставою для проведення реєстрації Хмельницьким БТІ права власності за [PERSON] є підробленим, а отже і відповідна реєстрація права власності проведена з порушеннями вимог законодавства. Оскільки право власності на спірну квартиру було набуто [PERSON] незаконно, то послідуючи договори купівлі-продажу цієї квартири, також є незаконними. За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України, просив суд визнати дії Хмельницького БТІ щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] згідно документу (рішення суду від 11.04.2008 року) незаконним; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 24.02.2009 року недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 03.06.2009 року недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 07.12.2010 року недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 31.05.2016 року недійсним; витребувати з незаконного володіння від [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечили проти позовних вимог, просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 10 липня 1991 року ХМВУ ЖКГ було видано [PERSON] свідоцтво на право особистої власності на квартиру, яким було посвідчено право власності останнього на квартиру №71 у буд.58, який розташований по вул. Шевченка у м. Хмельницькому. На підставі рішення суду Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2008 року, яким було визнано укладеним договір купівлі-продажу квартири №71 по вул. Шевченка у будинку №58 у м. Хмельницькому між [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності за [PERSON] на спірну квартиру, 04 грудня 2008 року Хмельницьким БТІ було зареєстровано право власності на квартиру №71 по вул. Шевченка у буд.58 м. Хмельницького за [PERSON] 24 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за яким останній набув право власності на квартиру №71 у буд.58, який розташований по вул. Шевченка у м. Хмельницькому. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №396. На підставі вказаного договору Хмельницьким БТІ 18.03.2009 року було зареєстровано право власності на означену квартиру за [PERSON] 03 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за яким остання придбала у власність квартиру №71 у буд.58, який розташований по вул. Шевченка у м. Хмельницькому. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований за № 1-1495. На підставі вказаного договору Хмельницьким БТІ 09.06.2009 року було зареєстровано право власності на означену квартру за [PERSON] 07 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укалдений договір купівлі-продажу за яким останній придбав у власність квартиру №71 у буд.58, який розташований по вул. Шевченка у м. Хмельницькому. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального [PERSON] та зареєстрований за № 2170. На підставі вказаного договору Хмельницьким БТІ 19.01.2011 року було зареєстровано право власності на означену квартру за [PERSON] 26 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за яким останній придбав у власність квартиру №71 у буд.58, який розташований по вул. Шевченка у м. Хмельницькому. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального [PERSON] та зареєстрований за № 1029. Вказане підтверджено дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме відповідними договорами купівлі-продажу, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав, довідками Хмельницького бюро технічної інвентаризації. Відповідно до приписів ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в звязку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 2-4, 12, 13 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач, просить зокрема визнати дії органу БТІ щодо реєстрації права власності за [PERSON] на спірну квартиру незаконними, а також визнати недійсними правочини, які укладалися у подальшому відповідачами у справі стосовно купівлі-продажу спірного майна (квартири). При цьому, по суті зазначив на те, що зазначені дії та укладені правочини відповідачами, порушують його права як спадкоємця первісного власника цієї квартири [PERSON], який заповів це майно йому. З матеріалів справи встановлено, що 17 грудня 1999 року [PERSON] склав заповіт, якй був посвідчений завідувачем Першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно вказаного заповіту квартиру №71 у буд.58, який розташований по вул. Шевченко у м. Хмельницькому [PERSON] заповів [PERSON] 17 жовтня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія 1-БВ № 194659, яке видане 17.10.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції чинній на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою абоз застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунуватися на припущеннях. В своєму позові позивач зазначив, що спадщину яка відкрилася після смерті [PERSON] він прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном (спірною квартирою). Разом з цим жодних належних і допустимих доказів цьому факту позивач суду не надав і такі докази в матеріалах справи не містяться. Так, згдіно довідки №3271, яка була видана комунальним підприємством, яке обслуговує будинок №58 по вул. Шевченка у м. Хмельницькому встановлено, що станом на 17.10.2002 рік у квартирі №71 вказаного будинку був зареєстрований і проживав [PERSON] один. Доказів того, що після смерті [PERSON] у фактичне володіння спірною квартирою вступив [PERSON] (довідка про фактичне проживання у цій квартирі, квитанції на сплату комінальних послуг, тощо) позивачем суду не представлено, як і не представлено відповідного рішення суду про встановлення відповідного факту. З заявою про принйняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори лише у грудні 2016 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. За таких обставин підстав вважати, що позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця у визначений законом спосіб, матеріали справи не містять. Враховучи, що позивач у встановленому законом порядку спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, слід дійти висновку про те, що останній матеріально-правових підстав для оспорювання вищезазначених дій та вчинених правочинів не має. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що поданий [PERSON] позов є необгрунтований та у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed