Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки із всіх видів його заробітку, однак не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, та стягнення 400 гривень за надання правової допомоги адвокатом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що дитина перебуває на її утриманні і потребує матеріальної допомоги, а відповідач ухиляється від надання доньці матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON], та представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку, оскільки стягнення з нього аліментів у більшому розмірі неможливе через його скрутне матеріальне становище. Крім того, він не визнав позовних вимог щодо стягнення з нього коштів у розмірі 400 гривень за надання правової допомоги адвокатом з мотивів, що відсутні документально підтверджуючі докази витрат позивачки на правову допомогу та розрахунки таких витрат. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходив з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ИД №218080 (а.с.4). Малолітня [PERSON] перебуває на утриманні позивачки [PERSON] і проживає спільно з нею. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає. Вказані обставини знайшли своє підтвердження довідкою за №754 від 05.05.2016 року, виданою Великовікнинською сільською радою Збаразького району Тернопільської області (а.с.6), поясненнями [PERSON]. Тієї обставини, що малолітня донька [PERSON], [INFO], проживає на даний час із матір`ю і перебуває на її утриманні, не заперечив в судовому засіданні і відповідач [PERSON]. Відповідач [PERSON], [INFO], працездатний і проходить службу в поліції на посаді поліцейського взводу конвойної служби Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, отримуючи при цьому заробітну плату, що стверджується довідкою за №2/24-01211/2016 від 18.07.2016 року та довідками про доходи №167, 507 від 07.07.2016 року, виданими Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області (а.с.38-40). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дитині не надає, а також враховуючи майнове становище позивачки, майнове становище відповідача, а саме те, що він працює та має постійний дохід, може надавати матеріальну допомогу малолітній доньці, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, в зв`язку з чим необхідно стягнути з з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку, однак не менше 30 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.05.2016 року (день звернення із позовною заявою до суду) до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд вважає, що позивачкою не наведено і в судовому засіданні не здобуто доказів щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі ? частини із всіх видів його заробітку. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 400 гривень за надання правової допомоги суд виходив із наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначається, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, беручи до уваги те, що ні позивачкою, ні її представником, не надано суду доказів, а саме фінансових документів, на підтвердження внесення коштів за надання правової допомоги, та не надано розрахунку таких витрат, тому суд вважає, що слід відмовити позивачці в позові в частині стягнення коштів за надання правової допомоги. При цьому суд вважає, що посилання позивачки на довідку, видану адвокатом [PERSON], від 12.05.2016 року про внесення нею 04.05.2016 року 400 гривень в касу юридичної консультації (а.с.7), як на доказ понесених судових витрат на правову допомогу, саме по собі не може бути достатньою підставою для задоволення позову в цій частині. Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: partial