Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від яких мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька сторін по справі постійно проживає з матір'ю - позивачем по справі, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини, аліменти не сплачує. Просить суд, позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, здійснено виклик відповідача в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради у судове засідання не з'явився. Суду надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відносно відповідача та заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вислухавши пояснення позивача, показання неповнолітнього свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області батьками [PERSON],[INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 20.09.2012 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 160 від 20.09.2012 року. [PERSON] в жовтні 2013 року виїхав до Росії, з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї. 18.05.2018 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 586 від 18.05.2018 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки-розрахунку Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області за № 62767 від 02.08.2018 року, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 53 981,85 грн. Згідно заяви завіреної нотаріусом нотаріального округу м. Уфа Республіки Башкортостан Петкевич Г.Г., відповідач [PERSON] відмовляється від батьківських прав відносно своєї доньки [PERSON] (а.с. 6). У судовому засіданні допитано неповнолітню [PERSON], яка пояснила суду, що батько з нею не спілкується, не цікавиться її навчанням, досягненнями, зі святами її не вітає. Як він виглядає, вона не пам'ятає. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідач, як батько самоусунувся від виховання дочки та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо своєї дочки, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, що підтвердила у судовому засіданні дитина, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову.

Outcome: approved