Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник заявника у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем - його батьком [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Представник Державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Любов Віталіївна у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Представник заявника в судовому засіданні наголосив, що [PERSON] , фактично проживав однією сім`єю зі своїм батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , хоча [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] був чоловіком похилого віку і часто хворів, а тому він не міг самостійно за собою доглядати, [PERSON] був змушений змінити своє фактичне місце проживання та у березні 2015 р. переїхати зі своєю дружиною до свого батька, а саме у будинок [ADDRESS] . Таким чином, з березня 2015 р. [PERSON] з дружиною та [PERSON] постійно проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний побут. [PERSON] постійно доглядав за [PERSON] , піклувався та надавав усіляку допомогу. 08 грудня 2009 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений Моляновою Т.М., секретарем виконкому Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за реєстровим №170, відповідно до якого все належне [PERSON] на праві власності майно він заповів своєму сину - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 05 жовтня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №771. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом та заповітом, до обсягу спадкового майна входить і будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] здійснив всі необхідні заходи для поховання батька - [PERSON] , організував та оплатив поминальні обіди за власні кошти, продовжує утримувати та користуватися спільним майном, до сьогоднішнього дня продовжує утримувати спадковий будинок в належному житловому стані, сплачує комунальні послуги, несе інші втрати з утримання спадкового майна, тощо. 01 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної Державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любов Віталіївни з метою оформлення спадщини. Проте, у прийнятті заяви постановою від 01.11.2018р. йому було відмовлено у зв`язку з тим, що протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини він не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 1.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, то свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що і на даний момент [PERSON] продовжує проживати у цьому будинку разом зі своєю дружиною. Як пояснив представник позивача, оскільки [PERSON] проживав зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подав, але про відмову від спадщини не заявляв, тому [PERSON] прийняв спадщину фактично. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщин), якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практик) у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як зазначено у п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те. що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Довідкою квартального комітету територіального округу №14 від 04.04.2018р. підтверджується те. що на момент смерті [PERSON] його син [PERSON] фактично проживав разом з спадкодавцем та своєю дружиною без реєстрації з березня 2015 р. на час відкриття спадщини ( [INFO] ) та продовжує проживати там і сьогодні. Як зазначає Апеляційний суд м. Києва у своєму рішенні від 20.08.201 3 р. по аналогічній справі № 22-11122 2013 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини: «Недотримання заявником вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те. що він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.» У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини,якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 1 1 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св 15 від 21 жовтня 2015 року. Положеннями ч.З ст.294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У відповідність до.ч. 2ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини» Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7. виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка. у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ст. 319 ЦПК, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Підсудність даної категорії справ встановлюється у ст. 316 ЦПК, відповідно до вимог якої, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. На підставі викладеного, вимоги заявника про встановлення факту знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем - його батьком [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved