Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

До суду звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до Зорянської сільської ради Віньковецького району, відділу Держземагенства у Віньковецькому районі, Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області. Позивачі просять визнати за ними право власності на земельну ділянку розміром 1,17 га, що належала їх матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Повідомляють, що спадкоємцем цієї ділянки являвся їх батько [PERSON], який помер [INFO] року в смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області. Ділянка належала матері на підставі Державного акта [NUMBER], виданого 11.06.2009 року Віньковецькою РДА. В обґрунтування позову позивачі вказують, що вони є спадкоємцями першої черги за законом як діти свого батька. Батько спадщину прийняв фактично на підставі ст.1268 ЦК України після смерті їх матері - [PERSON], з якою батько спільно проживав в с. Зоряне. Він помер в смт. Війтівці Волочиського району Хмельницької області в будинку [PERSON], з яким спільно проживав до дня смерті. Нотаріус 02.08.2012 року довідкою № 390/02-14 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що Державний акт на земельну ділянку виданий після смерті матері - власника цієї ділянки. В зв'язку з цим, з метою реалізації своїх спадкових прав та визнання права власності в порядку спадкування позивачі змушені звернутися до суду. В судове засідання сторони не з'явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Позивачі надіслали до суду письмові заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачі: Зорянська сільська рада Віньковецького району Хмельницької області, відділ Держземагенства у Віньковецькому районі, Віньковецька районна державна адміністрація Хмельницької області через представників надали суду письмові заяви, у яких позовні вимоги визнають та просять справу розглянути за відсутності їх представників. Справа розглянута у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що представники відповідачів визнали позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] року в с.Зоряне Віньковецького району Хмельницької області померла [PERSON] - мати позивачів (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції у Хмельницькій області 15 березня 2011 року, актовий запис № 7). З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України (далі -ЦК України). Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини після смерті [PERSON] слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року). Згідно зі статями 524, 527, 529 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Померла [PERSON] була матір'ю позивачів, що підтверджується свідоцтвами про народження: [PERSON] (свідоцтво [NUMBER], видане Курницькою сільською радою Віньковецького району Кам'янець-Подільської області 07.11.1953 року), [PERSON] (свідоцтво [NUMBER], видане РайЗАГСом Новоушицького району 18.10.1966 року) та [PERSON] (свідоцтво [NUMBER], видане Курницькою сільською радою Віньковецького району Кам'янець-Подільської області 07.10.1950 року). Вона ж спільно проживала і являлась дружиною [PERSON], що підтверджується довідкою Зорянської сільської ради №274 від 08.08.2014 року. Діти - позивачі на підставі статті 549 ЦК України після смерті матері прийняли спадщину, що підтверджується довідкою Зорянської сільської ради № 334 від 16.12.2014 року, фактично вступили в управління та розпорядження майном померлої, тобто вступили у спадщину, але юридично свої права не оформили. Також після смерті дружини прийняв спадщину і її чоловік [PERSON], який також не оформив належно свої права. Тобто, позивачі довели, що батько і діти фактично прийняли спадщину після смерті матері шляхом вступу у володіння майном померлої. [PERSON] прийняв також спадщину матері і після смерті батька, з яким постійно проживав. [PERSON], який фактично прийняв спадщину після смерті батька, надіслав до суду письмову заяву, в якій повідомляє, що не заперечує проти права двох своїх сестер отримати частку в долі батька та матері, тобто між позивачами спір відсутній. За відсутності спору і прийняття спадщини в цій частині між спадкоємцями відсутні підстави для звернення їх до нотаріуса відповідно до ч.3 статті 1272 ЦК України. Їх померлий батько виявив свою волю і заповітом від 16.10.2009 року заповів всім позивачам майно в рівних долях. Позивач [PERSON] звернувся 22.10.2014 року до приватного нотаріуса Волочиського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 818/02-31 від 22.10.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що належала матері, на підставі статті 25 ЦК України, оскільки Державний акт був виданий на ім'я померлої [PERSON]. Держаний акт серії [NUMBER] згідно представленої копії дійсно виданий 11.06.2007 року головою Віньковецької РДА за підписом начальника районного відділу земельних ресурсів на земельну ділянку площею 1.17 га, розташовану на території Зорянської сільської ради. Вартість цієї земельної ділянки згідно інформаційної довідки відділу Держземагенства у Віньковецькому районі № 1301 становить 15 186,66 грн.. У зв'язку з правомірною відмовою нотаріуса позивачі не мають змоги реалізувати свої спадкові права на земельну ділянку матері, тому звернулись із позовом до суду. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Інших осіб, які б оспорювали право власності на земельну ділянку, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: рілля - ділянка №11 площею 1.13 га та багаторічні насадження - ділянка №11-а площею 0,04га, яка належала померлій [PERSON] і перейшла її чоловікові ,- не має. Встановивши, що позивачі є спадкоємцем майна померлої матері за законом, спадщину прийняли у встановленому порядку, суд прийшов до висновку, що слід визнати за ними право спільної сумісної власності (ст.369 ЦК України) на вказану земельну ділянку площею 1.17 га, що визнано відповідачами та не порушує прав чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved