Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся в суд з заявою та просить встановити факт його, постійного, безвиїзного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року, включно на момент проголошення незалежності України. В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що він народився 24 січня 1977 року у місті Котовську, Одеської області Української РСР. Ще у малолітньому віці він, разом з батьками, переїхав на постійне місце проживання у [INFO] Української РСР, де з 7-ми річного віку навчався у середній загальноосвітній школі №10 міста Стрия, яку закінчив у 1992 році. Одразу по закінченні школи вступив до Стрийського вищого професійного училища №8, яке закінчив 01 липня 1995 року. Отримавши диплом кваліфікованого робітника, продовжував безперервно проживати і працювати в Україні до кінця 1995 року. В кінці 1995 року він виписався зі свого постійного місця проживання у [INFO] та виїхав на роботу до Російської Федерації, а саме в Ямало-Ненецкий автономний округ. У 2010 році він повернувся з Росії в Україну і поселився в селі Добряни, Стрийського району, Львівської області, де і зареєстрував своє місце проживання. 21 листопада.2010 року він отримав Тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні серії ЛВ № 008802. В Стрийському міському відділі головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області йому повідомили, що у звязку з відсутністю у нього паспорта громадянина колишнього СРСР і не можливістю його відновлення, для отримання ним громадянства України та паспорта громадянина України йому необхідно звернутись до суду для встановлення факту його постійного проживання на території України, зокрема станом на 24 серпня 1991 року. Оскільки без встановлення даного факту в судовому порядку він позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України, тому вимушений звернутись в суд з даною заявою. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить засідання проводити без його участі, заявлені вимоги підтримав, покликаючись на мотиви, викладені в заяві та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи\~Стрийського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено та підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №338035 від 15 лютого 1977 року, що заявник, [PERSON], народився 24 січня 1977 року у місті Котовську, Одеської області Української РСР, про що в Книзі реєстрації актів про народження 15 лютого 1977 року зроблено запис №102. Відповідно до свідоцтва про неповну середню освіту серії Г №334459 від 10 червня 1992 року, вбачається що [PERSON] у 1992 році, закінчив загальноосвітню школу №10 м. Стрия. Окрім того, як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки №41 від 19 травня 2017 року, виданої [PERSON] Стрийською загальноосвітньою школою №10, підтверджується факт про те, що він дійсно навчався в цій школі з 01 вересня 1988 року по 10 червня 1992 року. З долученого до матеріалів справи диплому серії ДВ №022158 встановлено, що після закінчення школи [PERSON] вступив до Стрийського вищого професійного училища №8, яке закінчив 01 липня 1995 року. Відповідно до довідки №43 від 01 січня 2017 року, виданої обєднанням співвласників багатоквартирних будинків «Карпати», [PERSON] з 24 червня 1985 року до 15 січня 1997 року дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Окрім того судом встановлено, що в період тривалих робочих поїздок до Російської Федерації, які тривали з 1995 року по 2010 рік, заявник, неодноразово на тривалий період часу повертався на Україну, що підтверджується фактом одержання ним 23 червня 2005 року в Стрийській обєднаній державній податковій інспекції картки фізичної особи платника податків. Як встановлено з долучених до матеріалів справи документів, зокрема тимчасової посвідки на проживання ЛВ №008802 від 22 листопада 2010, що заявник з 2010 став знову проживати на території Україні, за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Добряни. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України»\~і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2\~ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.\~Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні, дослідженими обставинами справи та долученими документами встановлено, що [PERSON] від народження і до закінчення училища безвиїзно проживав на території України, а також проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення даного факту породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки дає йому право на оформлення громадянства України та паспорта громадянина України. Таким чином, факт постійного проживання на території України заявника підтверджується зібраними і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають, відтак, за наведених обставин, заява підлягає до задоволення. \~

Outcome: approved