Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач, свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 31.12.2015 року має заборгованість - 30732.82 грн., яка складається з наступного: 10507.60 грн. - заборгованість за кредитом; 16785.56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1500 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина). 1439.66 грн. - штраф (процентна складова). Просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі - 30732.82 грн. за кредитним договором № б/н від 25.01.2008 року та судові витрати у розмірі 1378.00 грн.. Представник позивача Андрійченко В.М. в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився. До суду надійшла заява відповідача в якій він просить застосувати строк позовної давності, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2008 року він [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( строк дії картки зазначений у відповідній графі договору 02/12). Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов мотивованим та таким, що підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі 25.01.2008 року було укладено кредитний договір згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому договір неодноразово пролонгувався та кредитна карта перевипускалась, остання кредитна карта по даному договору № 4149437713953659 була отримана відповідачем 19.03.2013 року з терміном дії до 07/2015 року. Відповідно до наданих роздруківок останній платіж даною картою було проведено 31.10.2014 року. Згідно відмітки канцелярії Баришівського районного суду позов надійшов до суду 10.02.2016 року. За таких обставин суд погоджується з думкою представника позивача Андрійченка В.М. про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про застосування строку позовної давності. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору б/н від 25.01.2008 року станом на 31.12.2015 року має заборгованість - 30732.82 грн., яка складається з наступного: 10507.60 грн. - заборгованість за кредитом; 16785.56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1500 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина). 1439.66 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Разом з тим суд не може погодитись з доводами позивача, якими останній мотивує нарахування пені та відсотків у зазначених сумах. У заяві позичальника від 25.01.2008 року відсутні будь-які згадки про нарахування пені та штрафів за користування кредитними коштами, в даній заяві передбачено лише нарахування 3 % в місяць за прострочення платежів. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» на які посилається позивач не містять підпису позичальника тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17.08.2012 року. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13) та ухвалі ВСУ від 11.03.2015 року (№6-16цс15) . За таких обставин в даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Встановлене судом підтверджується: - Розрахунком заборгованості за кредитним договором; - Копією кредитного договору, анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг, додаткових угод , розрахункових документів; - Копією паспорта відповідача; - Копією довідки № 241170 про включення до ЄДРПОУ; - Копією свідоцтва про реєстрацію банку; - Копією свідоцтва про реєстрацію юридичної особи; Іншими матеріалами справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved