Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Заявник [PERSON], 02.08.2017 року звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що [INFO] помер її вітчим [PERSON], [INFO]. [INFO] заявниці «Центром первинної медико - санітарної допомоги № 9 м. Донецьк», було видано лікарське свідоцтво про смерть № 145, від 06.06.2017 в якому зазначено, що [PERSON] помер [INFO]. Встановлення факту смерті необхідно їй для реєстрації факту смерті [PERSON]. та отримання свідоцтва про смерть. Просить суд встановити факт смерті її вітчима [PERSON], [INFO], уродженця с. Терентієво, Гощанського району, Рівенської області, [INFO] в Ленінському районі м. Донецька, Донецької області, Україна. Заявник в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні заявлених вимог. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 15.39-91/2120 від 01.08.2017 року, Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області представнику заявника відмовлено в державній реєстрації смерті [PERSON] Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що згідно додатку до лікарського свідоцтва про смерть № 145 від [INFO], виданого «Центром первинної медико - санітарної допомоги № 9 м. Донецьк», [PERSON], [INFO], помер [INFO]. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у відповідності до ст. 249 ЦПК України. Відповідно до п. 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Суд приходить до переконання, що встановлення факту смерті [PERSON], має для заявника юридичне значення. За наведених обставин, з урахуванням наданих доказів, вимоги заявника є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судове рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved