Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], Кузнецовського міського комунального підприємства про встановлення порядку користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], усунення перешкод в користуванні зазначеною квартирою, а також про зобов'язання Кузнецовського міського комунального підприємства укласти з позивачем та відповідачем [PERSON] окремі договори про надання житлово-комунальних послуг з виділенням особових рахунків по оплаті послуг відповідно до виділеної в користування житлової площі. Позов обґрунтовується тим, що [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] мають у спільній частковій власності двокімнатну квартиру [ADDRESS], по 1/3 частки кожен. В цій же квартирі зареєстроване місце проживання і другої спільної дитини сторін - [PERSON] Шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують з січня 2013р. Оскільки сім'я фактично розпалася, то між [PERSON], [PERSON] періодично виникають конфлікти щодо порядку користування кімнатами в квартирі [ADDRESS], самостійно вони не можуть дійти згоди про спільне користування житлом. Тому, [PERSON] разом з дітьми вимушена була перейти проживати до своєї матері. Позивач намагалась домовитись із [PERSON] щодо можливості користування відповідною кімнатою у квартирі, однак останній відмовив позивачеві, так як вважає, що всі приміщення у квартирі належать йому. В квартиру [ADDRESS] [PERSON] не впускає позивача та дітей, постійно створює перешкоди у здійсненні стороною позивача права користування майном, закривається із середини квартири, через що [PERSON] не може відчинити замок вхідних дверей своїм ключем. Відповідач вживає спиртні напої, нищить майно, що є в квартирі, створює нестерпні умови проживання. Через таку поведінку [PERSON] та через наявність спору щодо порядку користування квартирою позивач із двома дітьми не може поселитися у приміщення квартири [ADDRESS] і користуватися нею. В цьому позивач вбачає порушення своїх прав та права дітей на користування житлом. До моменту припинення шлюбних відносин [PERSON] самостійно сплачувала за житлово-комунальні послуги. Відповідач Кузнецовське міське комунальне підприємство (далі - КМКП) відмовило в укладенні окремого договору на оплату житлово-комунальних послуг та розподілу особового рахунку на оплату жутлово-комунальних послуг, з тих підстав, що [PERSON] не дає на це згоди. Позивач просить виділити в користування для неї та двох дітей жилу кімнату площею 16,0 м2 та лоджію площею 3,3 м2, а відповідачу [PERSON] - жилу кімнату площею 11,1 м2, решту приміщень квартири (кухонну кімнату, ванну кімнату, коридор, вбиральню, вбудовану шафу) - залишити у спільному користуванні. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги та їх обґрунтування підтримала повністю. Дала суду пояснення, за змістом близькі до суті обґрунтувань позову. Зазначала, що з січня 2013р. проживає разом із двома дітьми у двокімнатній квартирі матері, де окрім останньої живе ще й брат позивача. Тому, в разі виділення у користування позивачу та її двом дітям однієї кімнати у квартирі [ADDRESS], житлові умови дітей покращаться порівняно із теперішніми. З власної квартири позивач з дітьми вибралася вимушено, оскільки відповідач пив, виганяв її з дому. 23.04.2014р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, але рішення суду позивач ще не отримала. Перешкоди в користуванні квартирою чинить [PERSON] і вони полягають в недопущенні позивача з дітьми в квартиру, так як він, коли перебуває в квартирі, зачиняється із середини і [PERSON] не може своїм ключем відчинити замок дверей. Після січня 2013р. позивач лише декілька разів випадково змогла потрапити до квартири, коли відповідача не було вдома. [PERSON] в КМКП повідомляли, що у разі, коли буде визначено порядок користування квартирою, то підприємство зможе укласти із сторонами окремі договори про надання житлово-комунальних послуг. Просила позов задовольнити. Представник відповідача КМКП до суду не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON], який на підставі ст.74 ч.5, ст.76 ч.9 ЦПК вважається належно повідомленим про час, місце та дату проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомляв, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідач до суду не подавав заперечень на позов та доказів у справі. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши і оцінивши у сукупності інші докази у справі, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні житлом, а в частині позовних вимог до КМКП - слід відмовити. Так, із договору міни квартир від 02.10.2009р., копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2009р. та копії технічного паспорта вбачається, що двокімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/3 частки кожному. Згідно із планом, квартира [ADDRESS] складається із: кімнати площею 16,0 кв.м., кімнати - 11,1 кв.м., кухні - 6,2 кв.м., вбиральні - 1,0 кв.м., ванної кімнати - 2,0 кв.м., коридору - 4,3 кв.м., лоджії - 3,3 кв.м., вбудованої шафи - 0,7 кв.м. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Отже, співвласники квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] вправі вимагати встановлення порядку користування житлом. Крім того, на підставі ст. 405 ч.1 ЦК малолітня [PERSON], як член сім'ї [PERSON] і [PERSON] теж має право користуватися цим житлом. Як судом встановлено, сторони не дійшли згоди про порядок користування спільною квартирою. Тому, відповідно до ст.15 ЦПК такий спір належить до цивільної юрисдикції суду. Вирішуючи питання про виділення співвласникам у користування конкретних жилих кімнат, суд враховує, що житлова кімната площею 16 кв.м., на яку претендує позивач з дітьми, є більшою кімнатою із двох. Вихід до лоджії влаштований із зазначеної кімнати, тому і користування лоджією слід визначити за позивачем та дітьми, приймаючи до уваги одночасно, що для них припадає в користування кімната, що за площею є незначно меншою, ніж площа, що для них умовно припадає згідно сумарного значення їхніх часток у праві власності. Позивач стверджує, що зможуть разом з дітьми спільно користуватися однією кімнатою. Кімната площею 11, 1 кв.м., виділення якої в користування запропоновано відповідачу, незначно перевищує межі його умовної частки у праві спільної власності на квартиру. Жилі кімнати не суміжні. Отже, вирішенням даного спору не буде порушено житлових прав співвласників квартири [ADDRESS]. Значить, є правові підстави та реальна можливість виділення у користування в квартирі окремо позивачу з двома дітьми жилої кімнати площею 16,0 кв.м. з лоджією площею 3,3 кв.м., а відповідачу [PERSON] - жилої кімнати, площею 11, 1 кв.м. Кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню і вбудовану шафу необхідно залишити у спільному користуванні співвласників квартири. Показаннями свідка [PERSON] доведено наявність перешкод позивачу та її дітям в користуванні квартирою. З них вбачається, що [PERSON] виганяв [PERSON] із квартири, постійно зачиняється в квартирі і фізично не допускає позивача до помешкання. Згідно із ч.1 ст.317, ч.1 ст.321 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Виходячи із наведеного, судом встановлені правові та фактичні підстави для захисту права власності позивача і [PERSON], а також права користування [PERSON] спірною квартирою, тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом мають бути задоволені. У задоволенні позову до КМКП про зобов'язання укласти договори про надання житлово-комунальних послуг з виділенням окремих особових рахунків по сплаті послуг, слід відмовити, оскільки заявлення цих вимог є передчасним і безпідставним, так як позивач звертався до відповідача КМКП з питання укладення окремого договору про надання житлово-комунальних послуг, а також розподілу рахунку на оплату цих послуг, не вирішивши належно питання порядку користування жилим приміщенням. Стягненню із відповідача [PERSON] підлягають також документально підтверджені судові витрати позивача в справі у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: partial