Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

Заочним рішенням Карлівського районного суду від 06.04.2015 року повністю задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька і надано дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], для оздоровлення, без згоди батька [PERSON] 09.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить скасувати вказане вище заочне рішення з тих підстав, що рішення він отримав лише 06.06.2016 року, при цьому ні він , ні його представник не були повідомлені про судове засідання в якому таке рішення було винесено. [PERSON] також зазначає, що суд мав право винести заочне рішення лише у разі його повторної неявки в судове засідання. Причина з якої відповідач не міг зявитись для розгляду справи він знаходиться на заробітках по 7-8 місяців. Відповідач зазначає, що він надав матері дитини нотаріально завірену згоду на виїзд за кордон неповнолітнього сина і спір між сторонами був відсутній. [PERSON] вважає що рішення суду постановлено з посиланням на не доведені обставини, тому таке має бути скасоване. Додатково відповідач зазначає, що про рішення суду дізнався отримавши позов [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, після чого одразу звернувся до суду для отримання копії заочного рішення від 06.04.2015 року. В судовому засідання відповідач підтримує вимоги заяви і просить суд скасувати заочне рішення, а справу призначити до розгляду. Позивач проти скасування заочного рішення заперечує і вважає таке повністю законним і винесеним на законних підставах. Від третьої особи у справі надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу без їх участі і зазначають, що при вирішенні такої покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, статтею 232 ЦПК України визначено дві обовязкові підстави для скасування заочного рішення: 1. неявка відповідач в судове засідання і не повідомлення ним про причини неявки - з поважних причин; 2. посилання відповідача на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Під час розгляду справи судом досліджено матеріали справи №531/210/15-ц. З такої вбачається, що 06.04.2015 року дійсно винесено заочне рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька. У рішенні зазначено, що відповідач двічі не зявився в судові засідання, хоча повідомлявся по час, дату та місце розгляду справи (а.с. 29). Судова кореспонденція відправлялась відповідачу в с Марянівка Карлівського району. Адресна довідка від 09.02.2015 року свідчить, що відповідач зареєстрований в [INFO] (а.с. 14). Провадження у справі було відкрито ухвалою від 11.02.2015 року і призначено попереднє судове засідання на 23.02.2015 року. (а.с. 15) Відповідача викликано в судове засідання за зареєстрованим місцем проживання, одночасно йому відправлено копію ухвали про відкриття провадження і позовної заяви з доданими до неї документами. (а.с. 17) Лист суду отримано 13.02.2015 року, за адресою реєстрації відповідача, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 23) 23.02.2015 року проведено попереднє судове засідання за відсутності відповідача і призначено справу до розгляду на 03.03.2015 року. (а.с. 22) У звязку з тим, що сторони не зявилися в судове засідання, при цьому рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки до суду не повернулось розгляд справи було відкладено на 06.04.2015 року. (а.с. 24) Про зазначені час, дату та місце розгляду справи [PERSON] повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, де було отримано лист суду, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; лист суду про виклик отримано 05.03.2016 року. (а.с. 27) Таким чином, відповідач завчасно повідомлявся про судовий розгляд - за зареєстрованим місцем проживання. При цьому в судові засідання він не зявлявся і не повідомляв суд про причини неявки, не надавав суду заяв про відкладення розгляду справи, не висловлював (письмово) свою позицію щодо позову. Під час розгляду заяви про скасування заочного рішення відповідач зазначив, що підпис в рекомендованих повідомленнях про вручення належить не йому і він не знає хто отримував листи суду. Відповідач також посилається на неточність адреси його проживання (місця реєстрації) с. Марянівка, без зазначення вулиці. На запитання суду про те, чи могла бути вручена повістка про виклик до суду стороннім особам в с. Марянівка, відповідач зазначив, що окрім нього листи могли бути вручені лише його сестрі або матері. Відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Тому зазначені вище доводи відповідача не обґрунтовані. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що про розгляд справи відповідач повідомлявся належним чином. Відповідач не довів поважність причин неявки в судове засідання, що відбулося 06.04.2015 року, а також поважність причин неповідомлення суду про неможливість явки. Зазначені в заяві про перегляд заочного рішення причини неможливості прибуття до суду і отримання поштових відправлень перебування на заробітках протягом тривалого часу, [PERSON] не підтвердив доказами, тому суд не може прийняти такі аргументи до уваги. Крім того, докази на які посилається відповідач, як на такі що мають істотне значення для правильного вирішення справи відсутність спору, при наявності нотаріально завіреної згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, - суд не вважає достатніми для скасування заочного рішення. При винесенні рішення від 06.04.2015 року, судом дійсно не досліджувалась вказана вище заява. Згідно заяви [PERSON] дав згоду на тимчасовий виїзд за межі України до Росії, сина [PERSON] на відпочинок з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року; при цьому сама заява датована 11.03.2015 року. [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що про існування такої заяви вона не знала на час розгляду справи; відповідач таку обставину заперечує і вказує, що вручав заяву позивачу особисто. З матеріалів справи №531/210/15-ц вбачається, що предметом спору не був виїзд дитини до Росії на відпочинок в період з 10.03.2015 року по 10.03.2016 року. Звертаючись до суду, позивач просила надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без зазначення періоду, країни перебування і з метою оздоровлення дитини саме в такому обсязі судом задоволено позов. Тому заява [PERSON] не є доказом відсутності спору між сторонами на момент винесення заочного рішення. Окрім того, відповідач посилається на те, що вперше отримав копію рішення 06.06.2016 року і в матеріалах справи №531/210/15-ц дійсно є його заява від такого числа про видачу копії заочного рішення, а в довідковому листі справи зазначено про отримання ним такої. Проте звертаючись до суду з такою заявою, [PERSON] сплатив судовий збір за повторну видачу копії судового рішення, а на аркушах справи № 30-31 міститься супровідний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виходячи з яких відповідач отримав копію заочного рішення за зареєстрованим місцем проживання. Зазначене дає підстави сумніватись в тому, що копію заочного рішення відповідач отримав вперше 06.06.2016 року. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON], отже для скасування заочного рішення Карлівського районного суду від 06.04.2015 року.

Outcome: dismissed