Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в розмірі 6363,00 грн. та судові витрати згідно квитанції, мотивуючи свої вимоги тим, що в травні місяці 2019 року до неї звернувся [PERSON], з проханням дати йому в борг гроші для власних потреб, на строк до 31.05.2019 року, без відсотків. 25 травня 2019 року позивачка позичила відповідачу [PERSON] гроші в сумі 6363,00 грн., передавши особисто відповідачу вказану суму коштів. В підтвердження укладення між позивачкою та відповідачем договору позики на вказану суму, відповідач [PERSON] , власноруч написав розписку, вказав строк повернення позики - 31.05.2019 року, вказав строк написання розписки - 25 травня 2019 року, розписка підписана особисто відповідачем [PERSON] та [PERSON] , в присутності якою передавались кошти. Вказаний у розписці відповідача строк повернення коштів - 25 травня 2019 року вже давно пройшов, але відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань за розпискою не виконав, взяті в борг кошти позивачці не повернув. За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судовезасідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Корюківка Чернігівської області, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 27 лютого 2003 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. В травні місяці 2019 року до позивачки звернувся її знайомий - відповідач [PERSON] , з проханням дати йому в борг гроші для власних потреб, на строк до 31 травня 2019 року, без відсотків. 25 травня 2019 року позивачка позичила відповідачу [PERSON] гроші в сумі 6363,00 грн. В підтвердження укладення між нею та відповідачем договору позики на вказану суму, відповідач [PERSON] власноруч написав розписку, в якій вказав: своє прізвище, ім`я та по батькові, місце свого проживання, номер свого паспорта громадянина України та суму отриманої від [PERSON] - 6363,00 грн., які він отримав від неї в позику, вказав строк повернення позики - 31.05.2019 року, вказав строк написання розписки - 25 травня 2019 року, розписка підписана особисто відповідачем [PERSON] та [PERSON] , в присутності якою передавались кошти. Вказаний у розписці відповідача строк повернення коштів - 31 травня 2019 року вже давно пройшов, але відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань за розпискою не виконав, взяті в борг кошти позивачці не повернув. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогами повернути їй борг, але відповідач спочатку просив її трохи почекати, впевнював що от-от віддасть позичені кошти, посилався на тимчасові фінансові труднощі, які у нього раптово виникли, але пройшов вже значний час, а взяті у позивачки у позику кошти відповідач так і не повертає, на її законні вимоги про повернення позики відповідач не реагує, уникає зустрічей з позивачкою, на телефонні дзвінки не відповідає, тому за захистом своїх законних прав позивачка вимушена звернутись з позовом до суду. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Письмова розписка відповідача [PERSON] є підтвердженням укладення договору позики між позивачкою та відповідачем на суму 6363,00 грн., отже, це і є сума боргу за договором позики. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором позики не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. З відповідача також підлягають стягненню судові витрати згідно фіскального чеку від 17.12.2019 в сумі 768,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved