Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В заяві вказав, що він народився 09.06.1982 року в м. Донецьк. Його батько [PERSON] помер 02.09.1995 року. Місце проживання матері [PERSON] наразі йому невідоме. 04.12.1990 року його мати уклала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище «Бєлікова». В період 1990-1993 років, будучи неповнолітнім, він проживав з сестрою [PERSON], [INFO] в м. Донецьку з батьком та відвідував школу. В період 1993-1998 років він проживав постійно з матірю в с. Дягово Менського району Чернігівської області, де в 1997 році закінчив Дягівську [PERSON] ступенів. В 1999 році його було заарештовано за підозрою у вчиненні злочину та у 2001 році засуджено до 8 років 6 місяців позбавлення волі. Покарання відбував в м. Торез Донецької області. В подальшому засуджувався до реальної міри покарання в 2008 році та в 2012 році. З місць позбавлення волі звільнився 04.04.2017 року. На даний час постійно проживає в [INFO]. В звязку з тим, що після закінчення школи, з настанням повноліття він фактично перебував під слідством та в місцях позбавлення волі паспорт громадянина України він не отримував. На даний час при зверненні до Лубенського міськрайонного відділу ДМСУ у Полтавській області з приводу видачі йому паспорта громадянина України він отримав відмову та розяснення про необхідність звернення до суду. На підставі вищевикладеного заявник прохає суд встановити факт його постійного проживання в Україні станом на 24 серпня або 13 листопада 1991 року. В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали. Представник заінтересованої особи - начальник Лубенського міськрайонного відділу управління Державної міграційної служби України в Полтавській області [PERSON] проти задоволення вимог [PERSON] не заперечує. При цьому зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт реєстрації та постійного проживання матері заявника [PERSON] в 1991 році на території України, а згідно законодавства малолітні та неповнолітні діти реєструються за місцем проживання матері. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи, покази свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення розяснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставіЗакону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Ст. 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних травах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, а6о мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився 9 червня 1982 року в м. Донецьк Україна. Його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). В подальшому мати заявника уклала шлюб повторно та змінила прізвище на «Бєлікова» (а.с.16-23). В період 1990-1993 років заявник проживав в м. Донецьку де відвідував школу. В період 1993-1998 років заявник проживав постійно з матірю в с. Дягово Менського району Чернігівської області, де в 1997 році закінчив Дягівську [PERSON] ступенів, що підтверджується копіями відповідних довідок (а.с.5-7,9). З наданої суду копії довідки про звільнення серія ЗАП №01014 вбачається, що [PERSON], [INFO] уродженець [INFO] Україна, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Кіровського районного суду м. Донецьк 11.07.2012 року до 8 років 1 місяця позбавлення волі. Відбував покарання в ДУ «Камянська виправа колонія №101». Звільнився 4 квітня 2017 року умовно-достроково. Вибув до постійного місця проживання [INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки Лубенського міськрайонного відділу УДМС України в Полтавській області заявник дійсно звертався до даної установи із заявою щодо видачі паспорта громадянина України та проведеною перевіркою його особу було встановлено, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави (а.с.8). Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок [PERSON] підтвердив факт проживання заявника в період з 1991 року по 1993 рік в м. Донецьк де він відвідував школу. Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок [PERSON] суду показала, що працювала в Дягівській [PERSON] ступенів, знає заявника який навчався в цій школі приблизно з 1993 року та закінчив 9 класів. Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, він в повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх доказами, за приписами п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved