Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про зняття арешту з майна. Позивач обґрунтував свою позовну заяву тим, що [PERSON], 17 червня 1986 р. н., РНОКПП [NUMBER] є власником 1/2 частину квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1998 року виданого згідно розпорядження Органу приватизації від 15 жовтня 1998 року № 129234, зареєстрованого належним чином в КП БТІ та РОН, що підтверджується: паспортом громадянина України; реєстраційним номером облікової картки платника податків - РНОКПП; розпорядженням Органу приватизації від 15 жовтня 1998 року № 129234; Свідоцтвом про право власності на житло від 15 жовтня 1998 року; Свідоцтвом про зміну прізвища; випискою з домової книги. Позивачу стало відомо, що на підставі постанови Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ у м. Одесі, В-11/117 від 26.01.2009 року, накладено арешт на належну йому на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], в рамках виконавчого провадження за зобовязаннями невідомій особи - відповідача: [PERSON], 14.11.1969 р. н., РНОКПП [NUMBER], який має однакове прізвище з його колишнім прізвищем та однакове імя по батькові, який ніколи не був власником 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Як зазначає позивач, державний виконавець першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ у м. Одесі помилково наклав арешт на належну йому на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], до якої відповідач (боржник) не має жодного відношення. Позивач звернувся до Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області із заявою про скасування арешту з належній йому на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], однак було відмовлено та надано письмову відповідь з розясненням про необхідність звернення до суду для вирішення цього питання. Представник позивача надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, жодних клопотань, відзиву до суду не надавав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлялися жодних клопотань, до суду не надавав. За таких обставин суд, зі згоди представник позивача, ухвалює заочне рішення, згідно ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON], 17 червня 1986 р. н., РНОКПП [NUMBER] є власником 1/2 частину квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1998 року виданого згідно розпорядження Органу приватизації від 15 жовтня 1998 року № 129234, зареєстрованого належним чином в КП БТІ та РОН, що підтверджується: паспортом громадянина України; реєстраційним номером облікової картки платника податків - РНОКПП; розпорядження Органу приватизації від 15 жовтня 1998 року № 129234; Свідоцтвом про право власності на житло від 15 жовтня 1998 року; Свідоцтвом про зміну прізвища; випискою з домової книги. Згідно інформаційної довідки з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на підставі постанови Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ у м. Одесі, В-11/117 від 26.01.2009 року, накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належить позивачу, в рамках виконавчого провадження за зобовязаннями невідомій особи - відповідача: [PERSON], 14.11.1969 р. н., РНОКПП [NUMBER]. Позивач звернувся до Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області із заявою про скасування арешту з належній йому на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], однак було відмовлено та надано письмову відповідь з розясненням про необхідність звернення до суду для вирішення цього питання. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснено: «Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення» ( абзац 1-2 пункту 2 постанови). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: approved