Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон дитини без дозволу батька. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON], шлюб з яким розірвано. Дитина проживає разом з матір'ю (позивачем), знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач (батько) проживає окремо, участі в утриманні та вихованні дитини не бере, не цікавиться її життям. Позивач планує виїхати за кордон України з дитиною на неодноразові туристичні тимчасові виїзди до країн Європейського союзу, а також: Єгипту, Тунісу, Об'єднаних Арабських Еміратів, Туреччини, Чорногорії, Таїланду, Домініканської Республіки, Індії, Шрі-Ланки, Мальдів, Куби, з метою відпочинку, оздоровлення, туризму та загального розвитку світогляду дитини. Однак, отримати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон від батька дитини немає можливості, оскільки він невмотивовано відмовляється її надати. Також він відмовляється надати згоду на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом. Просила суд надати дозвіл на неодноразові туристичні тимчасові виїзди, без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною 16 років. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, уточнивши найбільш вірогідні держави прямування до країн Європейського союзу, а також: Єгипту, Тунісу, Об'єднаних Арабських Еміратів, Туреччини, Чорногорії, Таїланду, Домініканської Республіки, Індії, Шрі-Ланки, Мальдів, Куби. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. у судовому засіданні позовні вимоги визнала, оскільки це відповідає інтересам дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши думку представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Ст. 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Ст. 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] - батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 лютого 2014 року. (а.с.9). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2013 року, яке набуло законної сили 30.04.2013 року. Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків; за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 380 від 24.03.2004 року, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально; за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] немотивовано відмовляється надати нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі державного кордону України для відпочинку, оздоровлення, туризму та загального розвитку світогляду дитини та дозвіл на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон, тобто здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини, не піклується про її розвиток, створює перешкоди для цього. Неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - [PERSON], знаходиться на її утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою № 2215 від 15.06.2014 року, виданою МКП «ЖЕК № 6», у якій зазначено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом із нею проживає син [PERSON], [INFO]. Батько дитини проживає окремо, участі в утриманні та вихованні дитини не бере. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що існують підстави для задоволення позову та надання дозволу позивачці на неодноразові туристичні тимчасові виїзди за кордон України з дитиною [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною 16 років до країн Європейського союзу, а також: Єгипту, Тунісу, Об'єднаних Арабських Еміратів, Туреччини, Чорногорії, Таїланду, Домініканської Республіки, Індії, Шрі-Ланки, Мальдів, Куби. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. ст. 19, 150, 151, 152, 154, 155 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved