Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя набутого ними в шлюбі. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2007 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було нажито і набуто у власність рухоме і нерухоме майно, яке мирним шляхом поділити не виявилось можливим, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд поділити майно подружжя наступним чином: виділити їй у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], жилий будинок дерев»яний розташований в [ADDRESS], відповідачу виділити у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS]; врахувати автомобіль «КІА Черато», д/н [NUMBER] в рахунок його частки при поділі спільного майна подружжя. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 456 000 грн., що еквівалентно 19 000 доларів США. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про стягнення грошової компенсації при поділі спільного майна подружжя. Мотивував свої зустрічні позовні вимоги тим, що за період шлюбу з [PERSON] ними було придбано наступне майно, яке є предметом можливого поділу спільного майна подружжя: автомобіль «КІА Черато», д/н [NUMBER], однокімнатна квартира [ADDRESS], двокімнатна квартира [ADDRESS] та жилий будинок дерев»яний, розташований в [ADDRESS]. Просив суд про стягнення з відповідача на його користь грошову компенсацію при поділі спільного майна подружжя в розмірі 146 931.00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] неодноразово уточнювала вимоги свого позову, в остаточній редакції заяви про уточнення та зменшення позовних вимог від 14.09.2016 року просила суд поділити майно, що є їх з відповідачем спільною власністю, визнавши за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] стягнути з відповідача на її користь в рахунок компенсації вартості автомобіля «КІА Черато», д/н [NUMBER] половину його визначеної експертною оцінкою вартості, а саме грошові кошти в розмірі 55 071 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Щодо вимог зустрічного позову,то просила задовольнити їх частково. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову своєї довірительки та просив суд про їх задоволення. Щодо вимог зустрічного позову то не заперечував проти їх задоволення в частині визнання за його довірителькою права власності на квартиру [ADDRESS] та на жилий будинок дерев»яний, розташований в [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] неодноразово уточнював вимоги свого позову, в остаточній редакції заяви про зменшення позовних вимог від 13.09.2016 року просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя придбаного під час шлюбу, визнати за ним право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS] та на жилий будинок дерев»яний, розташований в [ADDRESS]. Що до вимог первісного позову, то заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що квартира [ADDRESS] не може бути визнана судом спільним майном подружжя, оскільки була куплена ним за особисті кошти, які були йому надані його батьком [PERSON] та виручені після продажу квартири [ADDRESS]. Щодо вимог про стягнення компенсації за автомобіль «КІА Черато», то вказаний транспортний засіб було продано під час шлюбу, а кошти виручені від його реалізації витрачені на потреби сім»ї, а тому вимоги про стягнення з нього половини його визначеної експертною оцінкою вартості є необґрунтованими. Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав пояснення свого довірителя та просив суд про задоволення зустрічних позовних вимог. Щодо вимог первісного позову то просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, їх представників, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2007 року (а.с. 14 т.1). Від шлюбу подружжя має дитину дівчинку Ірину, [INFO] (а.с. 15 т. 1). Сторонами по справі не заперечувалося, що з початку 2014 року вони не вели спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримували. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с. 17 - 18 т. 1). Судом також було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що під час знаходження їх в зареєстрованому шлюбі було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі- продажу від 26.12.2013 року (а.с. 38 т.1), квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу від 24.05.2012 року (а.с. 31 т. 1), жилий будинок дерев»яний, розташований в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.02.2009 року (а.с. 27 т.1) та автомобіль «КІА Черато», д/н [NUMBER], що підтверджується актом прийому передачі транспортного засобу від 07.08.2008 року (а.с. 20 т. 1). Для найкращого з'ясування всіх обставин справи в судове засідання були викликані свідки. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний батько позивача [PERSON] - [PERSON], який пояснив, що його донька разом з чоловіком сумісно придбали під час перебування у шлюбі автомобіль «КІА Черато», дачу в с. Луковець, також під час шлюбу була придбана квартира по [ADDRESS] за 40 000 доларів США, кошти на яку надавав він особисто. На придбання автомобіля він також позичав їм кошти, які вони потім йому повернули. На даний час йому відомо про те, що зять продав вказаний вище транспортний засіб своєму батькові без згоди його доньки. Також у 2013 році донька з чоловіком придбали квартиру по [ADDRESS], 15 000 доларів США на її купівлю він особисто надавав чоловіку доньки, іншу частину коштів надали його батьки. Допитана в якості свідка [PERSON], що являється сусідкою сторін по справі пояснила в судовому засіданні, що у 2013 році вона приглядала за дитиною сім»ї [PERSON]. Їй відомо про те, що проживаючи в квартирі по [ADDRESS] вони мріяли придбати квартиру більше і просторніше. Також їй відомо про те, що [PERSON] позичив 15 000 доларів США у батька дружини [PERSON] на придбання квартири по [ADDRESS], кошти вони не повертали батькові [PERSON], оскільки [PERSON] говорив про те, що не будуть їх повертати, тому що долар коштував на той час більше ніж на той час, коли вони ці кошти позичали. Після того, як [PERSON] купили квартиру по [ADDRESS] вона допомагала їм робити в ній ремонтні роботи. Також їй відомо про те, що батько [PERSON] подарував їм автомобіль «КІА Черато». Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснив, що на придбання квартири по [ADDRESS] він надавав кошти своєму синові, що були виручені ним від продажу квартири [ADDRESS]. До цього за рік сват купив дітям однокімнатну квартиру по [ADDRESS] Автомобіль «КІА Черато» також був придбаний дітьми під час перебування у шлюбі, а у 2014 році син йому продав його і він особисто віддав кошти за нього [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він товаришує з [PERSON], крім того вони працювали разом. Йому відомо про те, що коли купувалася вся побутова техніка в квартиру і на дачу, [PERSON] брав кредит на роботі, а потім потихеньку розраховувався. Також йому відомо зі слів [PERSON] про те, що його батько надавав синові кошти на придбання квартири по [ADDRESS]. Позивач та відповідач по справі були також допитані в судовому засіданні в якості свідків. Позивач [PERSON] пояснила, що у 2008 році вони з відповідачем придбали автомобіль «КІА Черато», д/н [NUMBER] за 89 000 грн., потім у тому ж 2008 році вони придбали будинок в [ADDRESS] за 8 000 грн. Квартиру по [ADDRESS] купили за 40 000 доларів США, які надав їм її батько. Щодо квартири по [ADDRESS] то 15 000 доларів США на її купівлю дав їм її батько, іншу частині надали батьки відповідача. Відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно у 2008 році під час знаходження в зареєстрованому шлюбі ним та позивачем було придбано автомобіль «КІА Черато», д/н [NUMBER], який був придбаний за 90 000 грн. Частину коштів на придбання вказаного транспортного засобу надали батьки і частина коштів залишилася після продажу його транспортного засобу. Квартиру по [ADDRESS] купували за спільні кошти, ним особисто було надано 2 200 доларів США, інші кошти давали батьки позивача. Ремонт в цій квартирі робили за його кошти, оскільки позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Щодо квартири по [ADDRESS] то всі кошти на її придбання давали його батьки, які продали свою квартиру [ADDRESS] і купили собі квартиру на Троєщині, а також надали йому кошти для придбання спірного жилого приміщення. Будинок в с. Луковець було придбано за кошти, що належали йому, а саме за 8 000 грн., оскільки позивач в цей час також ще перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Дійсно у 2014 році ним було реалізовано транспортний засіб «КІА Черато» за 10 000 доларів США він продав його своєму батькові, проте кошти від його реалізації вони витратили на потреби сім»ї. Сторонами по справі в судовому засіданні визнавалося, що квартира [ADDRESS], жилий будинок дерев»яний, розташований в [ADDRESS] придбані, а також транспортний засіб «КІА Черато», д/н [NUMBER] було придбано в період знаходження у шлюбі і за сумісні кошти подружжя, крім того, допомагали батьки. Як зазначила в судовому засіданні позивач [PERSON] в листопаді 2014 року відповідач без її згоди і на власний розсуд розпорядився автомобілем «КІА Черато», д/н [NUMBER]. На вказаний період часу вони з відповідачем вже не проживали спільно та не вели спільного господарства. Відповідач в судових засіданнях спочатку пояснював, що вказаний транспортний засіб ним було продано у 2014 році своєму батькові [PERSON] за 10 000 доларів США, кошти виручені за продаж були витрачені на потреби сім»ї. В судовому засіданні 10.11.2015 року (а.с. 26-28 т. 2) представником відповідача [PERSON] було подано до суду уточнену заяву по зустрічному позову, в якій в рахунок компенсації вартості транспортного засобу він просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину його визначеної експертною оцінкою вартості, а саме 55 071 грн. (а.с. 24-25 т.2). Таким чином відповідачем в судовому засіданні вже пізніше визнавався факт розпорядження вказаним транспортним засобом на власний розсуд без згоди позивача. В подальшому відповідачем знову змінювалися вимоги зустрічного позову в яких він наполягав на тому, що кошти виручені від продажу автомобіля були витрачені на потреби сім»ї. Крім того, як вбачається з копії договору купівлі - продажу від 26.12.2013 року (а.с. 38 т. 1), відповідач [PERSON] купив та прийняв квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 16 даного договору покупець, в даному випадку відповідач [PERSON] набуває квартиру у спільну сумісну власність подружжя за грошові кошти набуті ним в зареєстрованому шлюбі з його дружиною [PERSON], яка надала заяву про згоду на укладення цього договору, справжність підпису на заяві засвідчено [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.12.2013 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснював, що вказану квартиру ним було придбано за власні кошти, а саме за кошти, що йому надали батьки і які вони виручили від реалізації квартири по [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що на придбання даного житла 15 000 доларів США надали її батьки, вони з відповідачем робили там ремонт, якийсь час там проживали квартиранти, а у 2014 році, коли між ними були припинені сімейні стосунки відповідач переїхав туди і почав проживати сам. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Згідно зі ст.ст. 60, 112 ч.2 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку що майно у виглядіквартири [ADDRESS] квартири [ADDRESS], жилого будинку дерев»яного, розташованого в [ADDRESS] та автомобіля «КІА Черато», д/н [NUMBER] - є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між позивачем та відповідачем. Відповідно до акту експертної оцінки транспортного засобу «КІА Черато», д/н [NUMBER], його дійсна вартість на момент огляду - 10.06.2015 року складає 110 143.00 грн. (а.с. 89 т. 1). Відповідачем в судовому засіданні, а саме в заяві про уточнення вимог позову від 10.11.2015 року пропонувалася виплата компенсації позивачу, а саме 1/2 частки вартості вказаного транспортного засобу в розмірі 55 071 грн., на яку позивач погодилася. Проте в наступних судових засіданнях відповідач відмовився від такої пропозиції. Судом при розгляді справи було встановлено, що відповідачем по справі у 2014 році без згоди на те позивача було відчужено вказаний вище транспортний засіб, тому компенсація визначеної експертною оцінкою вартості за його ? частину, а саме грошові кошти в розмірі 55 071 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд критично оцінює покази, що надавалися свідками сторін в судовому засіданні, оскільки вони містять протиріччя, а тому не можуть бути використані судом на користь позивача або відповідача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] - підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі по основному та зустрічному позовах підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial