Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 16 квітня 1992 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міськвиконкому Київської області, актовий запис № 48. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 квітня 1992 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міськвиконкому Київської області, актовий запис № 48. Від спільного шлюбу дітей не мають. Причиною звернення позивача до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що нормальні сімейні стосунки між ними не склалися в силу психологічної несумісності характерів, оскільки у кожного різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. За останні роки стосунки значно погіршилися, бажання на збереження сім`ї у позивача немає, він налаштований на розлучення, а тому просив суд не давати термін на примирення. На пропозицію звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану для оформлення розірвання шлюбу відповідач відмовилася. Зазначені обставини, а також норми сімейного законодавства України, згідно з якими шлюб між чоловіком та жінкою повинен ґрунтуватися на добровільному волевиявленні обох сторін, якого у позивача не має, стали підставами для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 27 жовтня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк - сім днів для усунення недоліків. Ухвалою судді від 10 листопада 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, та усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 06 грудня 2021 року. У призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, часу і місце судового засідання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у призначене судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити без її участі. Відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16 квітня 1992 року відділом запису актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 16 квітня 1992 року зареєстрували шлюб у відділі запису актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, про що 16 квітня 1992 року складено відповідний актовий запис за № 48. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви та не спростовано відповідачем, спільних дітей у подружжя немає. Причиною звернення позивача до суду з даним позовом стало фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя і сімейні стосунки. Подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] свою думку щодо її прізвища після розірвання шлюбу не висловила, а тому суд приходить до висновку про необхідність залишення відповідачу після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 гривень, від сплати якого позивач звільнений на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved