Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

До суду звернулись [PERSON] та [PERSON] з первісним позовом до [PERSON] про про визнання недійсним договору позики. В своїй позовній заяві позивачі вказують, що 01.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №1 за яким [PERSON] отримав гроші у сумі 700 000 грн. із строком їх повернення до 02.08.2012 року та сплатою відсотків у розмірі 15% річних від суми позики. За даним договором поручителем за належне виконання [PERSON] зобов'язання , являється [PERSON] , згідно якого відповідальність поручителя перед [PERSON] обмежується грошовою сумою у розмірі 300 000 грн.. Позивачі просять визнати недійсним вказаний договір позики на підставі того, що даний договір є удаваним, оскільки насправді позивачі та відповідач мали намір укласти договір купівлі-продажу квартири та земельної ділянки, які знаходяться на по [ADDRESS], але на прохання [PERSON] був укладений договір позики. Сума позики і поручительства, це кошти які [PERSON] надав як аванс за вказані об'єкти, про що надав їм розписку, до того ж кошти він їм надав у меншій кількості. Через деякий час [PERSON] відмовився від придбання нерухомого майна і почав вимагати повернення грошових коштів. Так як у позивачів було відсутнє волевиявлення на укладення договору позики та поруки, тому вони просили визнати недійсним вказаний договір. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про визнання угоди про передачу відступного дійсною , в якій вказує, що 01.06.2012 року [PERSON] звернувся до нього з проханням надати йому в позику грошові кошти. І в цей же день між ними був укладений договір позики №1, за яким [PERSON] отримав кошти у сумі 700 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних від суми позики, які нараховуються до дня фактичного повернення позики. Поручителем за вказаним договором позики був [PERSON]. Про отримання вказаних коштів [PERSON] надав йому розписку від 01.06.2012 року, яку склав та написав власноручно без будь-якого тиску на нього, про що зазначив у розписці. Наприкінці липня 2012 року [PERSON] та [PERSON], в зв'язку з відсутністю в них коштів на повернення боргу, запропонували йому змінити виконання договору позики, а саме вони домовились про припинення зобов'язання позичальника [PERSON] щодо повернення йому позики та сплати процентів за користування грошовими коштами, шляхом передачі йому відступного . 29.07.2012 року була укладена та підписана угода про припинення поруки за якою було припинено поруку [PERSON] за виконання грошового зобов'язання [PERSON] . за договором позики. 30.07.2012 року між ним та [PERSON] було укладено угоду про передачу відступного за договором позики від 01.06.2012 року, за якою [PERSON] передав йому в рахунок боргу по основному зобов'язанню , що становить 717 210 грн. квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності, земельну ділянку , яка знаходиться по [ADDRESS] площею 379 кв. м. призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить [PERSON], електронну книгу AirBook Liber, відеокарту Asus PCI-Radeon HD6670 1024mb, жорсткий диск Transcend StoreJet 35Т3 2ТВ 7200 rpm 32 МВ. В угоді про передачу відступного [PERSON] власноручно зазначив, що погоджується передати йому вказану земельну ділянку та виїхати з вищезазначеної квартири у якій він проживає на підставі договору позики. 02.08.2012 року та 05.08.2012 року між ним [PERSON] та [PERSON] були підписані акти прийому-передачі відступного. Документи на земельну ділянку йому були передані, а з квартири [PERSON] не виїхав і продовжує в ній проживати, чим перешкоджає йому реалізувати своє право власності . На його прохання врегулювати добровільно даний спір, відповіді від [PERSON] не отримав. З цих підстав просив суд відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні їх первісного позову до нього про визнання недійсним договору позики та визнати угоду про передачу відступного від 30.07.2012 року дійсним. В судове засідання позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] не з'явились, надали відзив на зустрічний позов відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON], в якому просили суд їх позовні вимоги за первісним позовом про визнання недійсним договору позики задовольнити та відмовити [PERSON] у задоволенні його зустрічного позову про визнання угоди про передачу відступного дійсним. Також, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, але за участю його представника адвоката [PERSON]. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] дійсно отримав від [PERSON] кошти в сумі 700 000 грн. за договором позики, про що [PERSON] надав розписку від 01.06.2012 року, яку склав та написав власноручно без будь-якого тиску на нього за власним волевиявленням. Та просив суд задовольнити позовні вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання угоди про передачу відступного від 30.07.2012 року дійсним, оскільки вказана угода укладена у відповідності до чинного законодавства. Суд, заслухавши представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката - [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений у письмовій формі договір позики №1 за яким [PERSON] отримав гроші у сумі 700 000 грн. із строком їх повернення до 02.08.2012 року та сплатою відсотків у розмірі 15% річних від суми позики. Згідно договору позики №1 від 01.06.2012 року поручителем за належне виконання [PERSON] зобов'язання , являється [PERSON] і його відповідальність перед [PERSON] обмежується грошовою сумою у розмірі 300 000 грн.. 01.06.2012 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, написану власноручно, на підтвердження того, що він отримав грошові кошти в сумі 700 000 грн. від [PERSON] як позику за вказаним договором. У даній розписці [PERSON] вказує, що розписку написав добровільно, без будь-якого тиску на нього, за своїм волевиявленням, в повній мірі усвідомлюючи значення своїх дій. Таким чином , суд вважає, що даний договір був укладений у відповідності з вимогами ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 600 ЦК України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. 29.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена та підписана угода про припинення поруки за якою було припинено поруку [PERSON] за виконання грошового зобов'язання [PERSON] . за договором позики №1 від 01.06.2012 року. 30.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено угоду про передачу відступного за договором позики від 01.06.2012 року, за яким [PERSON] передав в рахунок боргу по основному зобов'язанню , що становить, згідно розрахунку основного зобов'язання - 717 210 грн. , квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності, земельну ділянку , яка знаходиться по [ADDRESS] площею 379 кв. м., що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить [PERSON], електронну книгу AirBook Liber, відеокарту Asus PCI-Radeon HD6670 1024mb, жорсткий диск Transcend StoreJet 35Т3 2ТВ 7200 rpm 32 МВ. . [PERSON] в даній угоді про передачу відступного власноручно зазначив, що погоджується передати [PERSON] вказану земельну ділянку та виїхати з вищезазначеної квартири у якій він проживає на підставі договору позики. 02.08.2012 року та 05.08.2012 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були підписані акти прийому-передачі відступного на вищезазначене майно. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно із ст. 235 ЦК України , удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти до уваги посилання позивачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] на те, що у [PERSON] не було волевиявлення на укладення договору позики і що насправді він та [PERSON] бажали укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу вищезазначених квартири та земельної ділянки, оскільки [PERSON] 01.06.2012 року, в день укладення спірного договору позики, була написана власноручно розписка про отримання ним коштів від [PERSON] в сумі 700 000 грн. , в якій він вказав, що розписку написав добровільно, без будь-якого тиску на нього, за своїм волевиявленням, в повній мірі усвідомлюючи значення своїх дій. Таким чином, суд вважає, що позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом не довели ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та не надали жодного доказу щодо недійсності укладеного з [PERSON] договору позики, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог їм необхідно відмовити за недоведеністю . Щодо вимог відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання угоди від 30.07.2012 року про передачу відступного за договором позики від 01.06.2012 року дійсною, то суд вважає, що дані позовні вимоги також не підлягають до задоволення зі слідуючи підстав. Як уже встановлено судом, у зв'язку з неможливістю виконати [PERSON] та [PERSON] взятих на себе зобов'язань, щодо повернення [PERSON] коштів, між ними 30.07.2012 року у простій письмовій формі було укладено угоду про передачу відступного за договором позики, відповідно до умов якого, [PERSON] отримав від [PERSON] та [PERSON] у якості відступного, серед іншого майна, і нерухоме майно - квартиру та земельну ділянку. Домовленість про припинення зобов'язання шляхом передання відступного оформляється договором, форма якого залежить від вартості відступного, моменту його передання, суб'єктного складу зобов'язання (ст. 205-209 ЦК України). У відповідних випадках він підлягає державній реєстрації (ст. 210; ч. 3 ст. 640 ЦК України ). Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, вирішуючи спір про визнання правочину дійсним, який підлягає нотаріальному посвідченню, судам необхідно врахувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 220, 640 ЦК України пов»язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Отже, враховуючи, те, що [PERSON] порушено позов про визнання дійсним угоди від 30.07.2012 року про передачу відступного за договором позики, відповідно до якого позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом передали [PERSON] належне їм нерухоме майно, а чинним цивільним законодавством не передбачено можливості визнання дійсними договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, суд вважає, що такі вимоги не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed