Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області звернулась позивач [PERSON] (далі позивач), в якому просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал[ADDRESS], після померлої 10 листопада 1995 року [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 10 листопада 1995 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал[ADDRESS]. Крім [PERSON] власниками вказаної квартири є позивач та її доньки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], який помер 23 вересня 2013 року, в рівних частках по 1/6 частині кожному. [PERSON] являється спадкоємцем першої черги після смерті матері. На даний час у неї виникла необхідність отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири, в звязку з чим вона звернулась до державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори та отримала відмову в оформленні її спадкових прав, оскільки вона не прийняла спадщину після смерті матері, так як у зазначений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини. Крім того, право власності на 1/6 частину квартири, яка належала матері, не було зареєстроване у відповідних органах. [PERSON] проживала разом з матір'ю у вказаній квартирі, але мати у квартирі зареєстрована не була. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, суду надали заяви про розгляд справи\~ без їх участі. Відповідач\~ в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть\~ участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Судовим розглядом встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть\~ серії 1-ЕД №288249, актовий запис №2352 від 26.05.2011 року (а.с.8). Факт родинних відносин між позивачем та її померлою матір'ю підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІ-ЕД № 390909 від 05.06.1980 року (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії І-ЕД № 251985 від 05.06.1980 року, позивачем було змінено прізвище з «Мусорова» на «Мельник» (а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1994, квартира, розташована за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал[ADDRESS], належить [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 18). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.12.2013, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал[ADDRESS] на праві спільної часткової власності з розміром часток по 1/6 частці кожному (а.с. 12-13). Згідно копії технічного паспорту на квартиру № 3, що знаходиться в місті Луганську, 9-й квартал, буд. 8, власниками також зареєстровано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Є.(а.с. 14). Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Станично-Луганської державної нотаріальної контори Луганської області щодо оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], на що їй було відмовлено, в звязку з тим, що [PERSON] не було подано заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також відсутня реєстрація її з померлою [PERSON] за однією адресою (а.с. 16). 17 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності, на що їй було також відмовлено з підстав звернення неналежною особою (а.с. 17). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами\~Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу\~Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності\~Цивільного кодексу України\~і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Згідно\~ст.524 ЦК УРСР\~спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом. Відповідно до\~ст.525 ЦК УРСР, норми якої діяли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Відповідно до вимог підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Розділу 11111 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2..02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про права на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Нотаріусу подається правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця, з якого вбачаються наявність реєстрації права власності, проведеної у відповідності до вимог чинного законодавства. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п.п.4.128 п.4 Глави 10 Розділу 1 Порядку). Статтею 392 ЦК України\~передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виникнення, перехід і припинення права власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до\~ст. 182 ЦК України. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено обов'язкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України. Згідно ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 Закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Оформити своє право у нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки спадкодавець [PERSON] не зареєструвала право власності на вказане не рухоме майно. Крім того, зареєстрованою за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал[ADDRESS], вона також не була. Так,\~Цивільний кодекс УРСР 1963 року\~передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до\~статті 549 ЦК УРСР\~спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; тощо. Таким чином, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємця, які за своїм характером свідчили б, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Позивач зазначає, що на день смерті спадкодавця вона проживала разом з нею в квартирі за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал[ADDRESS], але жодного документа на підтвердження вказаної обставини суду не надала. Також, суд критично ставиться до тверджень позивача щодо вступу в управління і володіння спадковою частиною квартири та не приймає до уваги як доказ копії квитанцій про сплату комунальних послуг, оскільки між датою смерті та сплатою послуг пройшов тривалий час, з цих квитанцій вбачається, що сплату здійснювала не тільки позивач. Крім того, позивачем зазначено відповідачем лише [PERSON], однак, як вбачається з матеріалів справи, в спадкодавця є також і інші спадкоємці. Також позивачем не доведено, що саме [PERSON] є належним відповідачем, оскільки не вбачається, що остання прийняла спадщину в строк і в порядку, визначеному законодавством. Враховуючи, що з поданих позивачем доказів не можливо встановити місце відкриття спадщини, то визнання за позивачем права власності на спадкове майно порушує права інших спадкоємців, в тому числі, які можуть мати обовязкову частку на нього. Іншого позивачем не доведено. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що\~позивачем не доведені заявлені позовні вимоги, тому в їх задоволенні має бути відмовлено. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.524, 525, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 182, 331, 392 ЦК України,

Outcome: dismissed