Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі - позивачка) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 15.09.2006 року по 29.05.2013 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 13.08.2013 року шлюб між ними розірвано рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. 25.07.2013 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання синів щомісячно в розмірі 33 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що 05.08.2013 року видано виконавчі листи. Після розірвання шлюбу у сторін народилася ще донька [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає надавати матеріальну допомогу на дітей. Вона вважає, що відповідач за своїм матеріальним станом має можливість надавати таку допомогу, бо працює на ВСП ШУ Дніпровське ПАТ «Павлоградвугілля» ДТЕК. Посилаючись на норми статей 75, 80, 84, 141, 150, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу (далі - СК) України позивачка просить суд стягнути з відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачкою було заявлено клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу від 12.06.2018 року про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення була вручена відповідачу 21.06.2018 року. 04.07.2018 року у визначений судом строк, надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідач з позовними вимогами не погодився, зазначив, що позивачка вводить суд в оману. Син [PERSON] та син [PERSON] після розлучення залишилися проживати з ним, а позивачка поїхала проживати до смт. Петропавлівка з донькою [PERSON]. Відповідач стверджує, що він добровільно надає і буде надавати фінансову допомогу позивачці. Також відповідач вважає, що позивачка просить великий відсоток стягнення аліментів. Просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Судове засідання не проводилося, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом на підставі наданих позивачкою доказів встановлено, що 15.09.2006 року по 29.05.2013 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 13.08.2013 року шлюб між ними розірвано рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 188/1181/13-ц (а.с. 11). Під час шлюбу та після його розірвання у сторін народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], про що вчинено актовий запис про народження № 1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 24.01.2007 року виконкомом Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.12); син [PERSON], [INFO], про що вчинено актовий запис про народження № 10, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 06.06.2011 року виконкомом Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.14); донька [PERSON], [INFO], про що вчинено актовий запис про народження № 05, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 09.07.2015 року виконкомом Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.16). 25.07.2013 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області №188/1362/13-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання синів щомісячно в розмірі 33 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, про що 05.08.2013 року видано виконавчі листи (а.с. 18-21). Доказів примусового стягнення аліментів сторони не надали. Спільне проживання позивачки та відповідача припинено, неповнолітні діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Твердження відповідача про те, що сини [PERSON] та [PERSON] проживають разом з ним, не підтверджені жодними документами. У відзиві відповідач зазначив, що надає суду довідку про склад сім'ї та акт обстеження матеріально побутових умов, але документи до відзиву не додані, що підтверджується актом про відсутність додатків, складеним канцелярією суду. Правовідносини між сторонами регулюються Сімейним кодексом (далі - СК) України. Суд відзначає, що батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ст. 182 СК України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, але можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власних дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Згідно з нормою ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК). Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У постанові № 6-1798цс16 від 19.10.2016 року Верховний Суд України висловив правову позицію щодо застосування частин 1, 2 статті 183 СК України, відповідно до якої частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 % заробітної плати боржника. Порядок стягнення аліментів визначено у статті 74 цього Закону та статтях 194-197, 274 СК України. Враховуючи, що діти сторін мають рівні права, в тому числі на розмір утримання їх батьками, незалежно від того, з ким з батьків кожен з них проживає, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з відповідача на утримання доньки, адже він перевищує розмір аліментів, уже стягнутих з відповідача на утримання кожного з двох синів сторін. Позивачка ніяк не обґрунтувала збільшення розміру аліментів на доньку у порівнянні з їх розміром на синів, тому суд рахує, що буде справедливим рішення про стягнення аліментів на доньку в тому ж розмірі, що і на синів. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дитини, повинен піклуватися про неї та утримувати і має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання доньки. З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, вимог розумності і справедливості та позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладених раніше міркувань суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Позивачка не надала суду жодного доказу про розмір доходу відповідача, тому суд повинен розраховувати відсотки стягнення аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 1492 грн., отже ціна позову складає 1492 х 50/100 х 6 місяців = 4476 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачку відповідно до п. 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1762 грн., в зв'язку з чим суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі зазначеного, ст.ст. 75, 80, 141, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial