Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на протязі спільного проживання в сторін почали виникати сварки та конфлікти. Сварки виникали на грунті несумісності у сторін поглядів на життя, відсутності взаємної поваги, дружби, взаємодопомоги. Дані обставини спричиняють їй душевні страждання та впливають на психічний стан дитини. Понад вісім місяців сім'я існує формально, сторони шлюбних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства, а тому позивач не бажає надалі залишатися в шлюбі. Після розірвання шлюбу позивач просить присвоїти їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Крім того, на її утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON], [INFO], яка потребує матеріальної допомоги, а відповідач, що є батьком дитини, ухиляється від надання такої матеріальної допомоги на її утримання, хоча працює, має регулярний дохід, не має інших утриманців і за станом здоров'я може надавати матеріальну допомогу, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала і просила суд позов задовольнити. Крім того, позивач просить суд строк на примирення не надавати. Також, позивач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів зменшила і просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивач послалася на обставини, вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав повністю і пояснив, що він згідний на розірвання шлюбу і просить суд строк на примирення не надавати. Крім того, він згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки всіх своїх доходів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Так, судом встановлено наступні факти: Шлюб між сторонами зареєстровано 05 серпня 2014 року виконавчим комітетом Бережанської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, актовий запис за №4, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05 серпня 2014 року виконавчим комітетом Бережанської сільської ради Лановецького району Тернопільської області (а.с.6). В шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12 грудня 2014 року виконавчим комітетом Бережанської сільської ради Лановецького району Тернопільської області (а.с.7). [PERSON], [INFO], проживає спільно з позивачем [PERSON] в [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. [PERSON] не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дані факти підтверджуються Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 25 березня 2016 року №46 (а.с.8). Відповідач [PERSON] працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Біо-Лан» на посаді Інженера по охороні праці та за сумісництвом Менеджером з логістики і його дохід за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року становить 19692,39 грн., що знаходить своє підтвердження довідкою №424, виданою 28 березня 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Біо-Лан» (а.с.9) та довідкою про доходи, виданою 28 березня 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Біо-Лан» (а.с.10). В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених стеттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст.181, 183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В силу вимог положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як вбачається із пояснень позивача, наданих нею в судовому засіданні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює та має постійний дохід. Даний факт в судовому засіданні також був визнаний відповідачем. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дитині не надає, а також враховуючи майнове становище відповідача, який працює, має постійний дохід, відсутність в нього на утриманні інших осіб, стан здоров'я дитини та відповідача, а також визнання відповідачем позову про сплату аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, суд вважає, що позов в даній частині підлягає до задоволення, в зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 31 березня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позов в частині розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що він підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги один до одного, на протязі спільного проживання в сторін почали виникати сварки та конфлікти, понад вісім місяців жодних відносин між собою не підтримують, не ведуть спільного господарства, просять суд строк на примирення не надавати. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та неповнолітньої дитини, сім'я фактично розпалася, зберегти її немає можливості, а тому шлюб слід розірвати. На підставі наведеного та

Outcome: approved