Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

До суду звернулась позивач з вказаною позовною заявою, в якій просить повернути їй [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які були відібрані у позивача на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані наступним. 27.11.2019 рішенням Московського районного суду м. Харкова у позивача були відібрані малолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] без позбавлення позивача батьківських прав. Діти були передані Департаменту служб у справах дітей ХМР. Причиною відібрання дітей були неналежні умови проживання дітей, які не відповідають санітарно-гігієнічним нормам, та дітям не надавалося достатнього піклування з боку батьків. На даний час відпала причина, яка була підставою для відібрання дітей, а саме 15.12.2020 позивачем було укладено шлюб з [PERSON] , який є біологічним батьком дітей, та подружжям було здійснено ремонт в квартирі за адресою: [ADDRESS] , у якій будуть проживати разом з дітьми. Чоловік позивача працює, та має постійний дохід, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позивач звернулась до суду з вказаним позовом з пропущенням встановленого річного строку, та надала до суду висновок щодо розв`язання спору, який просила врахувати при ухваленні рішення. 15.04.2021 до Московського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, яка розподілена судді Тимош О.М. Ухвалою судді від 19.04.2021 вказану справу передано за підсудністю на розгляд Київського районного суду м. Харкова. 04.06.2021 вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою від 14.06.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені позивачем 29.06.2021. Ухвалою судді від 14.07.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2021 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 15.12.2020 між позивачем та [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2019, яке набуло законної сили, відібрано малолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері, та передано їх органам опіки та піклування. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте на разі проживає зі своїм чоловіком за адресою: [ADDRESS] , на яку право власності за останнім не зареєстровано, та у його власності не перебуває. Позивач є не працевлаштованою, її чоловік [PERSON] працював у НТПП «ДІНАС» з січня 2020 по серпень 2020 на посаді котельника, та його дохід склав 28800 грн., на даний час також є не працевлаштованим. Відповідно до наданої довідки від 03.03.2021 №611, [PERSON] знаходилась на обстеженні у стаціонарному наркологічному відділенні №3 КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» з 22.02.2021 по 03.03.2021, на момент обстеження наркологічної патології не виявлено. Відповідно до висновку ЛКК №177 від 13.09.2021, у [PERSON] психотичної симптоматики під час огляду не виявлено. Згідно висновку №601 від 04.11.2021, Департамент служб у справах дітей вважає не доцільним повернення малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] на вихованні матері [PERSON] . Суд вважає, що вказаний висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, а тому погоджується з ним. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України , заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі М.С. проти України , заява № 2091/13). Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали. Так, судом встановлено, що відповідно до рішення суду від 27.11.2019 по справі №643/3016/19 підставою для відібрання дітей було те, що позивач систематично протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по піклуванню про здоров`я дітей, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток, а також утримання дітей в неналежних санітарно-гігієнічних умовах. На підтвердження відсутності причин, які перешкоджали належному вихованню дітей, позивач надала до суду фото-картки квартири, в якій вона разом з дітьми буде проживати зі своїм чоловіком. Діти зареєстровані за даним час за адресою реєстрації позивача. ЄСПЛ у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Також в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 484/920/18 вказано, що при розгляді позовів батьків про передачу їм дитини іншими особами, від яких вони мають право вимагати її повернення, суд бере до уваги зокрема можливість батьків забезпечити належне виховання дитини, характер їхніх взаємовідносин з нею, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, й інші конкретні обставини справи. При цьому суд враховує, хто з зацікавлених осіб виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожної з осіб, особисті якості сторін, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані однієї з осіб сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У будь-якому випадку суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини. Загальними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Позивач з часу відібрання в неї дітей жодного разу їх не відвідала, посилаючись на те, що їй для цього потрібно було зробити щеплення, яке вона не зробила, та не хотіла травмувати дітей. Таким чином, позивач, окрім фото-карток, та копії свідоцтва про шлюб, інших доказів, які б підтвердили створення для дітей безпечних умов проживання та забезпечення їм належного розвитку не надала, та встановлено, що у неї відсутні можливості для належного матеріального утримання дітей, а тому з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про відсутність на момент вирішення даного спору визначених законом підстав для повернення дітей, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за наведених вище підстав. Разом з тим, це не перешкоджає в подальшому вирішенню питання про повернення дітей за наявності для цього визначених законом підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed