Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між сторонами у зв`язку із припиненням їх фактичних відносин. Відповідач не заперечує розірвання шлюбу, однак добровільної заяви про його припинення не подає. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (виклику учасників) і, відповідно, без фіксації його перебігу та підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач, будучи повідомленим про існування даного судового спору не висловив свого ставлення до заявлених вимог і жодних доказів суду не надав. Проаналізував матеріали надані позивачем, а інших не надавалось і суд позбавлений можливості їх витребувати за власною ініціативою, встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, отримувала код платника податків та при зверненні до суду сплатила судовий збір. Відповідач є громадянином Литви. Між сторонами, 29 листопада 2019 року в Нідерландах укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану муніципалітету Вестленд за № 300327 про що 30 грудня 2020 року сформовано відповідний документ. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову, адже, як встановлено у ході розгляду справи, шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи. Дані правовідносини врегульовані положення ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved