Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом в суд про виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Львова, ордер на зайняття вказаної квартири видавався [PERSON] та членам його сім'ї. Основний квартиронаймач [PERSON] знятий з реєстраційного обліку у зв'язку зі смертю, та новий ордер не переоформлений. При цьому позивач зазначає, що відповідачі, які проживають у квартирі, користуються житлово-комунальними послугами, проте такі не оплачують і станом на 03.03.2015 року мають заборгованість за спожиті послуги в розмірі 12176,69 грн. На неодноразові попередження щодо необхідності сплати комунальних послуг відповідачі не реагують. Вважають, що наведені обставини є підставою для виселення відповідачів із вказаної квартири без надання іншого житла. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - Львівське комунальне підприємство «Нове», яке належним чином було повідомлено про час, день та місце розгляду справи, що стверджуєтьсяповідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, не направило в суд свого представника, заяви про розгляд справи за відсутності такого не подало, причин неявки свого представника суду не повідомило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що у комунальній власності територіальної громади м.Львова перебуває квартира [ADDRESS], загальною площею 66,1 м.кв. Основним квартиронаймачем вказаного житла на підставі ордеру №7331 від 12.10.1972 року є [PERSON], який знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю (а.с.6). Згідно довідки ЛКП «Скнилівок» від 23.02.2015 року (а.с.6), у квартирі по [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також встановлено, що відповідачі не оплачують за надані ЛКП «Скнилівок» житлово-комунальні послуги та станом на 03.03.2015 року мають заборгованість за такі послуги в розмірі 12176,69 грн., з яких заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території 4382,26 грн. та з централізованого теплопостачання - 7793,74 грн. (а.с.10-15). З матеріалів справи встановлено, що відповідачам надсилалось повідомлення з вимогою сплатити заборгованість, однак таке залишилося без належного реагування (а.с.5). Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 109 ЖК України передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Відповідно до положень ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Суд звертає увагу на те, що ст.116 ЖК України передбачає підстави для виселення з житлового приміщення, а неоплата квартиронаймачами наданих житлово - комунальних послуг, не передбачена чинним законодавством, як підстава для виселення із займаного житла, як з наданням іншого жилого приміщення, так і без надання такого. Неоплата за надані житлово - комунальні послуги є підставою для звернення до суду з заявою/позовом про стягнення такої заборгованості. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що підстав для виселення з житлового приміщення, з огляду на положення ст.116 ЖК України, немає, суд вважає, щов задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради слід відмовити.

Outcome: dismissed