Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про стягнення недоплаченої заробітної плати, та середнього заробітку в з»язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати та моральної шкоди до відповідачів Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно - економічного університету згідно уточненої позовної заяви просить зобов»язати відповідачів зробити перерахунок заробітної плати та стягнути з відповідачів 3018 грн. 35 коп., з яких: 2566.45 грн., недоплачена заробітна плата, 235.07 грн., індексація, 184.77 грн., - компенсація за затримку виплати заробітної плати та 32.96 грн.. - 3% річних від простроченої суми, а також 2000 грн., на відшкодування моральної шкоди посилаючись на наступне: 01.09.2003 року відповідно до наказу № 1-К від 29.08.2003 року вона була прийнята на роботу до Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету викладачем економічних дисциплін. В 2009 році їй присвоєно вищу категорію, в 2013 році присвоєне педагогічне звання викладач-методист Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (ДДАЕУ) є новим найменуванням Верхньодніпровського коледжу ДДАУ, Верхньодніпровський коледж ДДАЕУ є правонаступником всіх прав та обов»язків Верхньодніпровського коледжу ДДАУ та структурним підрозділом Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету. У 2013-2014 році вона мала педагогічне навантаження 1004 години. Протягом 2013-2014 навчального року вона перебувала у відпустці та у відрядженнях: Відповідно до наказу № 142-к від 04.09.2013 року вона перебувала у відпустці з 16 по 25 вересня 2013 року. Відповідно до наказу № 3-ВД від 15.01.2014 року - перебувала у відрядженні 15.01.2014 року Відповідно до наказу № 24-ВД від 18.03.2014 року - перебувала у відрядженні 18.03.2014 року Відповідно до наказу № 29-ВД від 19.03.2014 року - перебувала у відрядженні 19.03.2014 року Відповідно до наказу № 19-В від 03.06.2014 року перебувала у відпустці з 23 червня по 03 липня 2014 року. В зв»язку із звільнення від занять її педагогічне навантаження відповідно до ст. 79 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» повинно було бути зменшеним. Але її педагогічне навантаження не зменшувалось і вона у 2013-2014 навчальному році виконала педагогічне навантаження у повному розмірі 1000 год. Відповідно до ст. 80 вищевказаної Інструкції. виконане навантаження зверх зменшеного повинно оплачуватись додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження. Однак, зазначені вимоги чинного законодавства дирекцією коледжу ігноруються і не виконуються. Їй не тільки не виплачена заробітна плата за фактично виконані години, а навіть не і не нарахована, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному об»ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету проти задоволення позовних вимог заперечував при цьому пояснив, що відсутні умови для нарахування позивачу заробітної плати, яку вона просить стягнути, так як відсутній сам факт зменшення їй педагогічного навантаження, що передбачається Інструкцією «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», що відбулось з вини попереднього керівництва технікуму. Виконане позивачкою навантаження оплачене в повному об»ємі. Проведено оплату відпустки та відрядження. Оплата за фактично виконані години зверх зменшеного навантаження має характер компенсаційної, а не додаткової виплати, тому підстав для перерахунку та виплати позивачці заробітної плати за її вимогами немає. Відповідач представник Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно - економічного університету в судове засідання не з»явився, подавши письмові заперечення проти позову, які за змістом відповідають запереченням наданим представником відповідача Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідка, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами: Судом встановлено, що позивач [PERSON], 01.09.2003 року відповідно до наказу № 1-К від 29.08.2003 року була прийнята на роботу до Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету викладачем економічних дисциплін. В 2009 році їй присвоєно вищу категорію, в 2013 році присвоєне педагогічне звання викладач-методист, що підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (ДДАЕУ) є новим найменуванням Верхньодніпровського коледжу ДДАУ, правонаступником всіх прав та обов»язків Верхньодніпровського коледжу ДДАУ та структурним підрозділом Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, що підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] У 2013-2014 навчальному році [PERSON], мала педагогічне навантаження 1004 години, що сторонами не заперечується. а його виконання в повному обсязі підтверджується звітами про облік годин учбової роботи. Також судом встановлено. що протягом 2013-2014 навчального року [PERSON]. двічі була у додатковій оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 18 років: з 16.09.2013 року по 25.09.2013 року та з 23.06.2014 року по 03.07.2014 року, що підтверджується наказами № 142-к від 04.09.2013 року та № 19-В від 03.06.2014 року. Також протягом трьох днів у 2013- 2014 навчальному році [PERSON], перебувала у відрядженні, а саме: 15.01.2014 року, 18.03.2014 та 19.03.2014 року. що підтверджується копіями наказів № 3-ВД від 15.01.2014 року, № 24-ВД від 18.03.2014 року, № 29-ВД від 19.03.2014 року Відповідно до ч. 1 ст. 79 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом міністерства освіти України № 102 від 15.04.1993 року та зареєстрованої міністерством юстиції України 27.07.1993 року № 56 - у випадках, коли викладачі відповідно до діючого законодавства або з незалежних від них причин звільняються від навчальних занять (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність, відволікання учнів на сільгоспроботи, зимові канікули тощо), встановлений їм обсяг річного навантаження зменшується на 1/10 частину за кожний повний місяць відсутності на роботі або відсутності занять із зазначених причин (за неповний місяць - виходячи з відповідної кількості робочих днів). Таким чином відповідно до положень зазначеної Інструкції педагогічне навантаження [PERSON], повинне було бути зменшене, відповідно до розрахунку наведеного позивачем в позовній заяві з яким погоджується суд, на 79 год. Той факт, що адміністрацією коледжу такого зменшення не проведено, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так воно відбулось не з вини позивачки. А нове керівництво коледжу повинно було привести трудові відносини з позивачкою відповідно до норм чинного законодавства. особливо враховуючи той факт, що додаткові відпустки та відрядження не планувались завчасно, при закріпленні навантаження на початку навчального року, то відповідне корегування повинне було здійснене у календарному місяці при настанні відповідної підстави, або в кінці навчального року, за підсумками виконання педагогічного навантаження. Відповідно до ч. 2 ст. 79 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» - встановлена викладачам на початку навчального року середня місячна заробітна плата в зазначених випадках зменшуватись не повинна. Години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження. Відповідно до ст. 80 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» - години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками(визначеними відповідно до п.78) після виконання викладачем річного навчального навантаження. Ця оплата провадиться щомісячно або в кінці навчального року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON],. головний бухгалтер Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, в судовому засіданні пояснила, що позивачці [PERSON], за час коли вона перебувала у додатковій відпустці та відрядженні протягом 2013-2014 навчального року виплачувався середньомісячний заробіток, тому вона в матеріальному плані не постраждала. Для того, щоб були підстави для нарахування [PERSON]. додаткової оплати в зв»язку з виконанням нею педагогічного навантаження зверх зменшеного навантаження необхідно було видати відповідний наказ. Дані питання контролюються учтою частиною. І при наявності такого наказу, вона б здійснила корегування заробітної плати позивачки. Таке корегування здійснюється або у відповідному місяці, коли відбулось зменшення педагогічного навантаження, або в кінці навчального року. З її точки зору краще б таке корегування було б роботи у відповідних місцях, що призвело б до меншого навантаження фонду. Також свідок пояснила, що якби дані учбові години виконав би інший працівник, то йому дані години йому були б оплачені. Відповідно, виходячи із положень ст. 79, 80 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», показань свідка та оцінки інших доказів, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача не донарахованої та невиплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. При цьому суд вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволенні саме в частині стягнення з відповідачів не донарахованої та невиплаченої заробітної плати, так як зобов»язання нарахувати належну позиваці заробітну в повній мірі не захистить порушенні права позивачки. Крім того рішенням суду буде визначатись сума заробітної плати, яка підлягає нарахуванню та виплаті позиваці в межах заявлених позовних вимог. В позовній заяві позивачкою [PERSON]. наведений розрахунок недоплаченої їй суми заробітної плати, згідно якого вона просить стягнути з відповідача 2566.45 грн. Суд зобов»язував відповідача провести розрахунок та надати суду довідку про те, яка сума заробітної плати позивачці була б нарахована до виплати, якби було здійснене коригування її педагогічного навантаження у відповідності із ст. ст . 79, 80 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» Верхньодніпровським коледжем проведений такий розрахунок. Але сума необхідної до виплати позивачці заробітної плати при проведеному корегуванні свідомо остаточно не визначалась при цьому вказувалось на те, що позивачці під час перебування у відпустці та у відрядженнях нараховувався її середньомісячний заробіток і їй виплачений заробіток навіть в більшому розмірі ніж потрібно. Проте, дані твердження відповідачів не можуть бути прийняті до уваги, так як відповідно 121 КЗпП України визначені гарантії та компенсації при службових відрядженнях, а ст. 19, 22 ЗУ «Про відпустки» визначено порядок оплати відпусток, відповідно так як позивачці надавалась додаткова оплачувана відпустка, то період перебування її у відпустці підлягав оплаті, але дана оплата не може зараховуватись при оплаті фактично виконаних позивачкою педагогічного навантаження в повному обсязі. також до розміру оплати фактично виконаних годин педагогічного навантаження позивачки не можуть зараховуватись компенсаційні опалити, здійсненні за перебування позивачки у відрядженні. Позивачкою надано розрахунок та його обгрунтування її заробітної плати за фактично виконані години педагогічного навантеження, проведений спеціалістом з якого чітко вбачається сума не донарахованої та невиплаченої заробітної плати позивачці, яка складає 2608.67 грн. Суд погоджується з даним розрахунком, так як він не протирічить і розрахунку, наданому Верхньодніпровським коледжем ДДАЕУ в довідках від 05.01.2015 року та від 23.01.2013 року, але при цьому в наведених довідках вказана сума приховується за гарантійними та компенсаційними виплатами, оплатою додаткової відпустки, нарахованими та виплаченими позивачці. Відповідно виходячи із розміру позовних вимог суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача 2566.45 грн., не донарахованої та невиплаченої їй заробітної плати за виконання педагогічного навантаження в 2013-2014 роках в повному обсязі. Також суд вважає, що задоволенню підлягають і позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації за час затримки виплати заробітної плати, а також різницю в зв»язку з інфляційними процесами та три відсотки річних виходячи з наступного. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» - компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМ України від 21.02.2001 року визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. За даними Державної служби статистики України розмір індексу інфляції в 2014 році становить: 2014100,2100,6102,2103,3103,8101,0100,4100,8102,9102,4101,9103,0124,9 Відповідно, розмір компенсації в вз »язку з затримкою строків виплати заробітної плати позивачці складатиме: 2566.45 грн. х ( 2.9.+2.4 +1.9%) :100 = 184 грн. 77 коп. Індексація заробітної плати позивачки в зв»язку з невиплатою їй заробітної плати у встановлені строки відповідно ЗУ «Про порядок індексації грошових доходів населення складатиме: за липень 2014 року 2566.45 грн. Х 0.004 (індекс інфляції 100.4) = 10.26 грн. за серпень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.008 (індекс інфляції 100.8) = 20.53 грн. за вересень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.029(індекс інфляції 102.9) = 74.43 грн. за жовтень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.024(індекс інфляції 102.4) = 61.59 грн. за листопад 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.019(індекс інфляції 101.9)= 48.76 грн за грудень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.030 (індекс інфляції 103.0 = 76.99 грн. Всього: 292 грн. 56 коп. Проте виходячи із розміру позовних вимог суд вважає з можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 235.07 грн. інфляційних нарахувань. Так як відповідач користувався коштами, які належать позивачці як невиплачена заробітна плата суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивачки 3% річних від невиплаченої суми заробітної плати, в сумі 32 грн. 06 коп. При цьому суд вважає, що не донараховану та невиплачену заробітну плату, інфляційні нарахування, компенсацію за затримку виплати заробітної плати та 3% річних необхідно стягнути з відповідача Дніпропетровського державного аграрно - економічного університету так як відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрно - економічного університету коледж не є юридичною особою, а є відокремленим структурним підрозділом університету з окремими правами господарської діяльності. Безпідставними суд вважає заперечення відповідача про те, що заробітна плата зверх зменшеного педагогічного навантаження має характер компенсаційної відповідно до ст. 121 КЗпП України, а не додаткової, так як відповідно до ст. 79, 80 «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» передбачено, що години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження. Тобто характер оплати праці в даному випадку має додатковий характер. А компенсаційні виплати, передбачені ст. 121 КЗпП України, відносяться якраз до оплати відряджень, що відповідачем було дотримано. Не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за не нарахування та невиплату позивачці заробітної плати і наявність у відповідачів тяжкого матеріального становища, так як в будь-якому разі належна позиваці заробітна плата повинна бути нарахованою. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в зв»язку з не нарахуванням та невиплатою їй заробітної плати, виходячи із моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, утримання на виховання доньки, так як позивачка є одинокою матір» , пов»язаних з такою неправомірною поведінкою відповідача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводить у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що невиплата належних працівнику грошових сум є порушенням прав працівника у сфері трудових відносин. Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України встановлено обов`язковість рішень Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах для всіх судів України. Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-54цс11 визначено, що передумовою відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 Кодексу законів про працю України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосувати відповідальність, що передбачена ст.. 237-1 Кодексу законі про працю України. Суд вважає, що не нарахування та невиплата позивачці заробітної плати призвели до порушення прав позивача з боку роботодавця та до наявності моральних страждань позивача, втрати нею нормальних життєвих зв»язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя її сім»ї. Відповідно суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування спричиненої моральної шкоди 500 грн., враховуючи той факт, що позивачка є одинокою матір»ю, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та довідками, період затримки розрахунку по заробітній платі та факт що дана заробітна плата взагалі позиваці не була нарахованою. а не лише не виплаченою, суму, що підлягає до виплати, а також те, що заробітна плата, яку просить стягнути позивачка є додатковою а не основною заробітною платою, що в свою чергу повністю не позбавила позивачку засобів до існування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 431 грн. 08 коп., виходячи із того, що позивач відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial