Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

До суду з позовом до до Міжшкільного навчально - виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області та Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, звернулася [PERSON] , мотивуючи позов зокрема наступним. Із 18.07.1994 позивач працювала в Козелецькому міжшкільному навчально-виробничому комбінаті. Остання посада - викладач спецпредметів. Після останнього перейменування згідно з рішенням Козелецької селищної ради від 22.12.2017 заклад отримав назву: «Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області». 25 вересня 2019 року Козелецька селищна рада прийняла рішення № 16-32/VІІІ про припинення комбінату шляхом ліквідації та створення ліквідаційної комісії на чолі з [PERSON] (розміщене на веб-сайті Козелецької селищної ради). Відповідно до ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени юридичної особи представляють її у відносинах зтретіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Наказом голови ліквідаційної комісії від 21.11.2019 № 52 «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально- виробничого комбінату Козелецької селищної ради» скорочено займану позивачем посаду та попереджено про наступне вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом голови ліквідаційної комісії від 29.01.2020 № 11 «Про звільнення [PERSON] » 30.01.2020 позивача звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 (справа № 620/3135/19) рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII визнане протиправним та скасоване. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ГПК України, судовими рішеннями є: 1)ухвали; 2) рішення; 3)постанови; 4)судові накази. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до положень пункту 9) частини 3 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. В даному випадку питання обов`язкового виконання рішень суду узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Одним із основних елементів права є принцип правової впевненості, який, серед іншого, передбачає, що в будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Враховуючи викладене, факт визнання протиправним та скасування рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VІІІ не вимагає доведення в даній справі. У зв`язку із цим позивач вважає своє звільнення протиправним. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі, а також позивач надала письмове заперечення на позовну заяву. Представник відповідача Міжшкільного навчально - виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але надав суду письмове пояснення, згідно змісту якого він згоден з позовними вимогами та просить розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та надав суду відзив на позовну заяву, а також заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області знаходиться у комунальній власності Козелецької селищної ради Чернігівської області, яка є його засновником. Позивач [PERSON] із 18.07.1994 року працювала в Козелецькому міжшкільному навчально-виробничого комбінаті на посаді викладач спецпредметів, який на підставі рішення від 22 грудня 2017 року перейменовано у Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області. 25. 09. 2019 року Козелецькою селищною радою Чернігівської області на засіданні тридцять другої сесії восьмого скликання прийняте рішення № 16-32/VIII «Про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області шляхом ліквідації». Для виконання такого рішення Козелецькою селищною радою створена ліквідаційна комісія. Прийняте Козелецькою селищною радою Чернігівської області рішення про ліквідацію Міжшкільного навчально-виробничого комбінату обґрунтовувалося поданням Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту від 02 вересня 2019 року № 651/1 і рекомендаціями постійної комісії з питань освіти, охорони здоров`я, культури, соціального захисту населення, законності та правопорядку, постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, будівництва, земельних відносин та питань надзвичайних ситуацій та постійної комісії з питань бюджету, соціально-економічного розвитку та інвестиційної діяльності /а.с. 7-8 т.1/ Згідно наказу № 52 від 21 листопада 2019 року начальника Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради Чернігівської області «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради» у зв`язку з відсутністю контингенту учнів у Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Козелецької селищної ради скорочена посада позивача, а саме викладача спец предметів і виключена зі штатного розпису та попереджено позивача про наступне вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 10 т.1/. 03.09. 2019 року в.о. начальника управління ОКСМС Козелецької селищної ради звернулася до Первинної профспілкової організації Козелецької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України із поданням про те, що у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань та з метою оптимізації мережі освітніх закладів планується проведення скорочень чисельності посад працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради у зв`язку із запланованою ліквідацією до 01 січня 2020 року. У зв`язку із чим просить у найкоротші строки призначити дати проведення консультацій /а.с. 20 т.1/. Згідно зі змістом листа № 17, виданого 06 червня 2019 року головою Первинної профспілкової організації виходить, що профспілковий комітет, не володіючи інформацією, не зможе призначити дати проведення консультацій стосовно заходів із запобігання звільнення працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради/а.с. 21 т.1/. Згідно зі змістом довідки № 17, виданої 28 липня 2020 року головою Первинної профспілкової організації, виходить, що від ліквідаційної комісії по припиненню Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради до первинної профспілкової організації Козелецької громади Профспілки працівників освіти і науки України та до профспілкової організації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради подання про надання згоди на звільнення працівників навчального закладу у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників не надходило /а.с. 234 т.1/. Наказом голови ліквідаційної комісії від 29.01.2020 № 11 «Про звільнення [PERSON] » 30.01.2020 позивача звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 11 т.1/. У жовтні місяці 2019 року [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] звернулися у Чернігівський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Козелецької селищної ради Чернігівської області, третіх осіб - Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради Чернігівської області, Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII. За ухвалою від 28 жовтня 2019 року судді Чернігівського окружного адміністративного суду зупинена дія рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації до набрання законної сили рішення суду і заборонено Козелецькій селищній раді Чернігівської області в особі ліквідаційної комісії завершувати процедуру ліквідації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області до набрання законної сили рішення суду. За рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено (справа № 620/3135/19). Згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року скасоване. Прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задоволений повністю. Визнане протиправним і скасоване рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII. Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, зокрема, виходив із того, що непроведення обговорень проектів рішень про створення філій та подальшу реорганізацію навчального закладу без урахування думки батьків учнів із цього приводу свідчить про те, що спірне рішення не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України. Згідно постанови Верховного суду від 02 лютого 2021 року, касаційна скарга Козелецької селищної ради Чернігівської області залишена без задоволення, а постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року залишена без змін. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права на працю є передбачений приписами ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Виходячи з нормативного тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 40, ч.ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Отже, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), що з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення. Відповідачами не надано суду доказів про те, що позивачеві були запропоновані вакантні посади, тому суд дійшов висновку про те, що про звільнення з роботи позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що незаконне звільнення позивача (у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників) відбулося у процесі здійснення процедури ліквідації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (на підставі рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації, що в подальшому за постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року визнане протиправним і скасоване). До того ж, визнання у судовому порядку 01 червня 2020 року протиправним та скасування рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII «Про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації» вказує на те, що видані 29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії накази про звільнення з роботи [PERSON] і [PERSON] не є законними. У відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Правовими нормами ст. 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Заяви позивача про поновлення строку звернення до суду у справі про звільнення підлягає задоволенню. Процедура припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації здійснювалась на підставі протиправного рішення органу місцевого самоврядування. До того ж, питання щодо доцільності функціонування вказаного навчального закладу є питанням, що становить суспільний інтерес, про що свідчать численні звернення батьків учнів навчального закладу з метою врегулювання спірного питання. Позивач не ставилася зневажливо до питання про захист своїх трудових прав, пов`язаних із незаконним звільненням. Однак, зверненню до суду за захистом перешкоджали об`єктивні причини, зокрема, судовий розгляд справи № 620/3135/19, в порядку адміністративного судочинства. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. При цьому, за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршене порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав. Зважаючи на зміст заявлених позовних вимог, суд вважає за належний спосіб захисту порушених прав позивача скасування наказу про її звільнення та поновлення на посадах. Враховуючи викладені обставини, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивача Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що необхідно визнати незаконними і скасувати: наказ № 11 від 29 січня 2020 року «Про звільнення [PERSON] », що виданий 29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії, про звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України [PERSON] . У зв`язку зі звільненням працівника, яка є позивачем у справі, без законної підстави, вона підлягає поновленню на попередній роботі з 30 січня 2020 року на посаді викладача спецпредметів Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Водячи з розміру заробітна плата позивача у Козелецькому міжшкільному навчально-виробничому комбінаті за останні два місяці перед звільненням у грудні 2019 року і січні 2020 року (кількість робочих днів у грудні 2019 року і січні 2020 року складала 41) на посаді викладача спец предметів, згідно довідки відповідача середньоденний заробіток складає 380 гривень, 49 копійок. У зв`язку із чим, із відповідача Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради Чернігівської області на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 30 січня 2020 року до 22 вересня 2021 року (день ухвалення рішення) в розмірі 156000,90 гривень (380,94 гривень х 410 робочих днів), із утриманням податків та обов`язкових платежів. Судові витрати вирішити відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved