Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача просить визначити, що частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], що залишилась як спадщина після смерті [PERSON], який помер [INFO] року у м. Славутичі Київської області, складає ? частку даного житлового приміщення, і стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача по оплаті судового збору та на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач, яка відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом , скориставшись наданим їй за ст. 1223 ЦК України правом на спадкування, у межах встановленого ст. 1270 ЦК України строку, подала за місцем відкриття спадщини до державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її сина [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, зокрема, його частка у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом спільної сумісної власності відповідача та третіх осіб. При зверненні до державного нотаріуса з питання оформлення спадщини на ім'я позивача було повідомлено, що оформити право позивача на спадщину у вказаному житловому приміщенні не можливо, так як в дублікаті свідоцтва про право власності на житло від 23.06.1994 року, та і в самому оригіналі, не було вказано розмір частки (долі) кожного із співвласників під час отримання даної квартири у спільну сумісну власність. Тому для визначення розміру спадкової частки спадкодавця [PERSON] та подальшого оформлення права на спадщину виникла необхідність звернутись з даним позовом до суду. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що докази, на яких ґрунтується позовна заява, є недопустимими, оскільки правовстановлюючі документи здобуті в порушення вимог чинного законодавства, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги, зокрема, дублікат свідоцтва про право власності на житло, який є неналежним доказом у справі. Судові витрати по оплаті судового збору, а також витрати на правову допомоги є необґрунтованими. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник позивача-адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Суду пояснили, що після смерті сина [PERSON] позивач звернулася до Славутицької міської державної нотаріальної контори у межах встановленого законом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини та подала заяву про прийняття спадщини. Серед спадкового майна, яке залишилось після смерті її сина, була його частка в житловому приміщенні, розташованому з адресою: [ADDRESS]. Проте, оформити належним чином право на частку у спадщині в нотаріальному порядку немає можливості через те, що житлове приміщення було отримано співвласниками у спільну сумісну власність та у свідоцтві про право власності на житло не було вказано розмір частки кожного із співвласників. Оскільки відповідач неодноразово заявляв, що йому невідомо, де знаходиться оригінал свідоцтва про право власності на житло, то представник позивача вимушений був звернутися до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області за дублікатом свідоцтва про право власності на житло. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що він не заперечує проти того, що частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], що залишилася як спадок після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року, складає 1/4 частку даного житлового приміщення, проте він заперечує проти процедури отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло, який є правовстановлюючим документом, тому вважає його неналежним доказом, на якому рішення суду не може ґрунтуватися. Крім того, вважає, що не повинен сплачувати на користь позивача понесені судові витрати. [PERSON] та [PERSON], треті особи у справі, в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справ до суду не надали, причин неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], була передана у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], відповідачу у справі, [PERSON], [PERSON], третім особам у справі, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.06.1994 року, виданого згідно розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» за № 558-пр. від 23.06.1994 року, що підтверджено дублікатом свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до довідки КП «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради від 30.04.2014 року, яка долучена до матеріалів справи, право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] станом на 28.12.2012 року виникло на підставі свідоцтва про право власності б/н від 23.06.1994 року, виданого ПО «Чорнобильська АЕС» громадянам на ім'я: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дане свідоцтво внесено в реєстр 07.11.2011 року за номером витягу 31944278 реєстратором [PERSON]. 3 лютого 2014 року було видано дублікат свідоцтва про право власності на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 03.02.2014 року № 37. Згідно свідоцтва про смерть від 30 вересня 2010 року серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] помер [INFO] року у віці 56 років. Як видно із матеріалів спадкової справи № 93 за 2010 рік, [PERSON] заповіту не залишив. Його спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є його мати [PERSON], позивач, дочка [PERSON], третя особа у справі, і син [PERSON], відповідач. [PERSON], дочка спадкодавця, відмовилася від прийняття спадщини на користь відповідача [PERSON]. Згідно повідомлення завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори № 309 від 14.06.2014 року позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті сина [PERSON] на частину приватизованої квартири за адресою: [ADDRESS], оскільки частина вищевказаної квартири, яка належить померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області 03.02.2014 року, не визначена. Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч. 1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. За правилами ч.2 цієї статті у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається з пояснень відповідача, домовленості між сторонами щодо розміру часток кожного з них в праві спільної сумісної власності не було. Таким чином, кожен із співвласників має право на одну четверту частку зазначеної квартири. За таких обставин, спадкова частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою : [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON], становить 1/4 частку даного житлового приміщення. Доводи відповідача про те, що дублікат свідоцтва про право власності на житло є неналежним доказом відповідно до ч.1 ст. 59 ЦПК України, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, суд до уваги не приймає, оскільки на час розгляду справи даний дублікат, який має силу оригіналу свідоцтва про право власності на житло, є чинним. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, зміст дубліката свідоцтва про право власності на житло відповідає змісту свідоцтва про право власності на житло від 23 червня 1994 року, виданого згідно розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» за № 558-пр. від 23.06.1994 року. Він не заперечує проти того, що вищевказана квартира належить на праві спільної сумісної власності йому, батьку [PERSON], матері [PERSON], сестрі [PERSON] і не заперечує, що його батьку [PERSON] належала 1/4 частка у цій квартирі. Крім того, довідкою № 46 від 30.04.2014 року КП «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради підтверджено, що квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку, що процедура отримання дубліката свідоцтва про право власності на житло не впливає на зміст права власності. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно договору про надання правової допомоги, який долучений до матеріалів справи, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, правова допомога позивачу [PERSON] була надана адвокатом [PERSON]. Оплата витрат за надання правової допомоги позивачем [PERSON] адвокату [PERSON] підтверджується актом виконаних робіт, квитанціями до прибуткових касових ордерів. Як вбачається з актів виконаних робіт, представником позивача - адвокатом [PERSON] було затрачено одна година 20 хвилин на участь у судовому процесі під час розгляду даної справи, тривалість судового засідання підтверджена журналом судового засідання, підготовка позову до суду - одна година, вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору - одна година. Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів, які долучені до матеріалів справи, [PERSON] оплачено адвокату [PERSON] за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги 1000 гривень. Даний розмір судових витрат суд вважає обґрунтованим, враховуючи час, затрачений адвокатом на підготовку до суду та участь в якості представника в судовому процесі та відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved