Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

ЖБК «Схід -42» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що відповідач є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , є зареєстрованою у даній квартирі, є споживачами житлово - комунальних послуг, які надаються Кооперативом. Станом на 01.11.2016 року заборгованість відповідача за житлово - комунальні послуги перед ЖБК «Схід-42» склала 36426,20 грн. Зазначили про звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. 14.03.2016 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги. 18.07.2016 року даний судовий наказ було скасовано за заявою [PERSON] . Судом було роз`яснено право ЖБК «Схід-42 » на звернення до суду у позовному порядку. 01.11.2010 року відповідач уклала договір реструктуризації заборгованості за комунальні послуги та зобов`язалася сплатити заборгованість у розмірі 20409,33 грн., на протязі 60-ти місяців щомісячною оплатою - 340,00 грн., та проводити сплату комунальних послуг поточного місяця. Строк закінчення договору 01.11.2015 року. Просить стягнути на свою користь з відповідача 36426,00 грн., а також суму сплаченого судового збору. В ході розгляду справи представник позивача уточнювала свої позовні вимоги та звертався до суду з уточненими позовами, а саме 06.06.2018 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 37887,00 грн., та 27.06.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 45721,62 грн. В ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] надала заперечення на первісний позов та відзив на уточнену позовну заяву, вказуючи, що з позовними вимогами не згодні та вважають їх незаконними і необґрунтованими. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Представник позивача Процко О.І. в судовому засіданні підтримала первісні позовні вимоги від 16.12.2016 року та просила їх задовльнити, вказала про наявність боргу [PERSON] перед ЖБК «Схід-42», договір реструктуризації заборгованості від 01.11.2010 року [PERSON] не виконано, що є порушенням прав ЖБК «Схід-42» з боку відповідача. Вказала, що за заявлений у первісному позові період заборгованість не сплачена, є поточні сплати які враховані позивачем. Також відповідач з вимогами з приводу надання неякісних послуг до ЖБК «Схіж-42» не зверталася. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували вважаючи позовні вимоги такими що не підлягають до задоволення. Зокрема відповідач [PERSON] зазначила, що не зверталася до ЖБК «Схід-42» з приводу надання неякісних послуг. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач [PERSON] є членом ЖБК, мешкає та є зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] , є влаником цього нерухомого майна. Позивач ЖБК «Схід -42» здійснює свою діяльність на підставі Статуту, який є установчим документом та на підставі чинного законодавства України. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] обсдуговується ЖБК «Схід-42». Згідно з розділами І, ІІ Статуту, затвердженого загальними зборами членів ЖБК «Схід-42» від 10.08.2016, ЖБК «Схід-42» створений 20.11.1992 року для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (а.с.6). Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені до вимог статей 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування належать: встановлення цін, тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача. 01.11.2010 року між ЖБК «Схід-42» та відповідачем [PERSON] було укладено договір реструктуризації заборгованості по комунальним платежам, відповідно до якого відповідач зобов`язалася погасити заборгованість по сплаті комунальних послуг за період з січня 2000 року по жовтень 2010 року в сумі 20409,33 грн., на протязі 60 місяців з щомісячною сплатою суми боргу в розмірі 340,16 грн. (а.с. 76). [PERSON] є споживаем послуг, що надаються ЖБК «Схід-42» за адресою: [ADDRESS] . З розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (а.с. 4) за період з січня 2010 до вересня 2016 року встановлено, що відповідач здійснювала оплату за отримані житлово-комунальні послуги не в повному обсязі, що й призвело до утворення заборгованості станом на 01.11.2016 року , що з урахуванням заборгованості по вказаному договору реструктуризації становить 36426,20 грн. Доказів належної оплати житлово-комунальних послуг відповідач суду не надала. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представником позивача були надані копії договорів про надання послуг укладені між ЖБК «Схід-42» та КП «Кривбасводоканал», ДП «Криворізька теплоцентраль» та КП «Криворіжспецтранс», дані договори є чинними, та такми які мають дію продовження (а.с. 146-153). Тому посилання представника відповідача на відсутність укладених договорів про надання послуг за заявлений період є необґрунтованими. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Більш того, строною відповідача в судовому засіданні не доведений факт ненадання чи неналежного надання позивачем житлово-комунальних послуг, повної оплати наданих послуг та відсутності заборгованості з отримання комунальних послугї (чеки, квитанції, тощо), не спростований наданий позивачем розрахунок. У судовому засіданні відповідач вказувала, що не зверталася до позивача з приводу надання неякісних послуг. Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що балансоутримувач має право здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом. Таким чином, є наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач обслуговує будинок відповідача у період часу який досліджується, та здійснює функції утримання на балансі зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі квартири відповідача, а відповідач отримує та користується даними послугами, частково їх сплачує та відповідно зобов`язана здійснювати повну оплату наданих житлово-комунальних послуг. Так в судовому засіданні сторонами не заперечувався факт оплати відповідачем поточних платежів, що також просліджується з матеріалів справи та у розрахунку заборгованості. Як вже вищезазанчалось між сторонами 01.11.2010 року укладався договір реструктуризації боргу в сумі 20409,33 грн. Відповідно до даного Договору Кооператив має право у випадку неналежного виконання громадянином своїх зобов`язань згідно цього Договору звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості. При цьому судом встановлено що немає підстав до застосування позовної давності до позовних вимог, оскільки укладенням Договору реструктуризації відповідач визнала свої зобов`язання, протягом 60 місяців зобов`язалася погасти заборгованість. 14 березня 2016 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЖБК «Схід-42» заборгованість за житлово - комунальні послуги у розмірі 41808,28 грн Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2016 р., скасовано судовий наказ Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2016 р. по справі № 211/1021/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Верховний Суд у своїй постанові від 23 тарвня 2018р. справа № 216/5756/15-ц, № 61-13753св18 зазначив, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Так вимоги позивача, заявлені в позові складаються з заборгованості позивача за житлово-комунальні послуги та заборгованості відповідача за Договором реструктуризації. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за договором реструктуризації від 01.11.2010 року за період з січня 2000 року по жовтень 2010 року у розмірі 20409,33 грн. Позивачем згідно розрахунку станом на 01.11.2016 року заявлений період стягнення з відповідача заборгованості за житлово - комунальні послуги фактично з січня 2010 року по вересень 2016 року (включно) у розмірі 36426,20 грн. Але суд не може повністю погодитися з даним розрахунком, з огляду на наступне. Так, у розрахунку відображено нарахування заборгованості за роки (2010 р., 2011 р., 2012 р., 2013 р., 2014 р., 2015 р., 2016 р.), тобто період нарахування заборгованості входить до періоду заборгованості за договором реструктуризації, а саме з січня 2010 року по жовтень 2010 року, включно, оскільки договір реструктуризації заборгованості було укладено 01.11.2010 року, тому суд рахує заборгованість за житлово - комунальні послуги саме за період з 01 листопада 2010 року по 31.12.2010 року. За вказаний період позивачем нараховано заборгованість : за листопад 2010 року - 537,73 грн., за грудень 2010 року - 407,35 грн. Загальна заборгованість за 2010 рік нарахована у розмірі 5859,67 грн., та у грудні 2010 року відповідач сплатила 2100,00 грн., що судом враховано при розрахунку заборгованості за зазначений період з урахуванням договору реструктуризації. За2011 рік нараховано заборгованість у розмірі - 768,51 грн., за 2012 рік - 4913,73 грн., за 2013 рік - 1514,46 грн., за 2014 рік - 3528,49 грн., за 2015 рік - 1859,51 грн., за 2016 рік (з січня по вересень, включно) - 327,50 грн. Таким чином на підставі викладеного, заборгованість з урахуванням договору реструктуризації від 01.11.2010 року станом на 01.11.2016 року становить 32166,61 грн. Іншого стороною відповідача не доведено. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 32166,61 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При поданні первісного позову позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1378,00 грн. ( сплачений ним при подачі позову у розмірі 689,00 грн., та заяви про видачу судового наказу у розмірі 689,00 грн.). Після уточнення позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 384,00 грн. В ході розгляду справи представник позивача підтримала вимоги первісного позову. Тому оскільки первісний позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача у розмірі 1378,00 грн. Згідно ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Ухвалюючи дане рішення суд вважає необхідним вирішити питання про повернення позивачу надміру сплаченого судового збору у розмірі 384,00 грн.

Outcome: partial