Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, в якій вона посилається на наступне. Її мати [PERSON] , приблизно, у 1982\~році познайомилася зі [PERSON] . Вони працювали разом в «Нікопольському\~моторвагонному\~депо». Деякий час вони зустрічались, але потім відповідач поїхав на заробітки і стосунки між ними припинилися. Її мати [PERSON] завагітніла від зазначеного чоловіка і [INFO] у м.Нікополі народилась вона, [PERSON] . В зв`язку з тим, що її мати та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі та не підтримували зв`язок, під час реєстрації її народження відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровіській області 21 серпня 1984 року запис акту було здійснено відповідно до ч.1\~ст.135 Сімейного кодексу України, а саме: в записі про батька було вказано прізвище матері - « [PERSON] », а і`мя та по-батькові батька вказано зі слів матері - « [PERSON] », національність батька - «німець». Підтвердженням є витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 22 листопада 2019 року та, відповідно, свідоцтво про народження, актовий запис № 1594. 02 січня 1991 року її мати вийшла заміж і змінила прізвище на « [PERSON] ». Підтвердженням є свідоцтво про укладення шлюбу, актовий запис № 11. 25 вересня 2014 року її мати померла. В 2019 році, дізнавшись про смерть її матері, відповідач запросив її до себе в Федеративну Республіку Німеччину (знаючи про її скрутне становище, оплатив квитки в два напрямки). В січні 2019 року вони зустрілися та під час розмови виявили бажання возз`єднати сім`ю та вирішили, щоб вона переїхала на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччини. Для того, щоб встановити факт батьківства, звернулися до [PERSON] для проведення генетичної ідентифікації на предмет встановлення відповідачеві біологічного батьківства відносно неї. 27.03.2019 року отримали висновок № DT13183, відповідно до якого вірогідність відповідача біологічного батьківства відносно неї складає 99,99 відсотка. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено,\~що при\~розгляді справ\~про встановлення\~батьківства щодо\~дитини,\~яка народилася\~до 1\~січня 2004\~ [INFO] ,\~необхідно застосовувати\~відповідні норми\~Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно із ст.55 ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується, згідно з рішенням суду. При народженні дитини, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). У зв`язку з тим, що вона з батьком виявили бажання возз`єднати сім`ю та вирішили, щоб вона переїхала на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччини, їй необхідно встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Гур`єв Казахстан, є її рідним батьком. Тому вимушена звернутись до суду. В судове засідання заявниця та заінтересовані особи не з`явились, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Заявниця підтримала свою заяву, попросивши суд задовольнити вимоги в повному обсязі (а.с.75). Зацікавлена особа [PERSON] вимоги своєї доньки визнав і просив суд заяву доньки задовольнити (а.с.69). Представник зацікавленої особи - Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проти задоволення заяви не заперечувала (а.с.74). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі ст.128 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду на підставі будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Відповідно до ст.130 Сімейного кодексу України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, мати заявниці [PERSON] , приблизно, у 1982\~році познайомилася та стала зустрічатись із зацікавленою особою по справі [PERSON] , від близьких стосунків з яким [INFO] у м.Нікополі народилась заявниця [PERSON] (а.с.5). В зв`язку з тим, що мати та батько заявниці не перебували у зареєстрованому шлюбі та не підтримували зв`язок (оскільки [PERSON] виїхав на заробітки та не повернувся), під час реєстрації її народження відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровіській області 21.08.1984 року запис акту було здійснено відповідно до ч.1\~ст.135 Сімейного кодексу України, а саме: в записі про батька було вказано прізвище матері - « [PERSON] », а і`мя та по-батькові батька вказано зі слів матері - « [PERSON] », національність батька - «німець» (а.с.7). Підтвердженням є витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 22.11.2019 року (а.с.11) та свідоцтво про народження, актовий запис № 1594 (а.с.7). 02.01.1991 року мати заявниці вийшла заміж і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). [INFO] мати заявниці померла (а.с.10). В 2019 році, дізнавшись про смерть матері заявниці, відповідач запросив заявницю по справі [PERSON] до себе в Федеративну Республіку Німеччину. В січні 2019 року заявниця по справі прибула до Німеччини і за спільною згодою вона з батьком звернулися до [PERSON] для проведення генетичної ідентифікації на предмет встановлення біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] 27.03.2019 року отримали висновок № DT13183, відповідно до якого вірогідність [PERSON] біологічного батьківства відносно заявниці по справі складає 99,99 відсотка (а.с.76-80). Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів», при\~розгляді справ\~про встановлення\~батьківства щодо\~дитини,\~яка народилася\~до 1\~ [INFO] 2004\~ [INFO] ,\~необхідно застосовувати\~відповідні норми\~Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.55 ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується, згідно з рішенням суду. При народженні дитини, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Крім вказаних вище доказів, заявницею було надано до суду фотосвітлини, які також доводять факт спілкування з батьком в Німеччині під час їх возз`єднання (а.с.80-81). За таких обставин суд вважає, що факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] доведено і заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved