Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Заявник 05 липня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даною заявою (а.с.2-4). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 22 листопада 2016 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої увійшло домоволодіння №8 по вул.. Северянська у м. Дніпрі, який він фактично прийняв у спадок після смерті свого батька [PERSON], померлого 24.03.2003 року, так як постійно проживав із ним, але належним чином не оформив за життя. Позивач вважає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], четвертої черги за законом згідно зі ст.1264 ЦК України. Зазначивши, що зверталась до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 22.11.2016 року, але оформити спадщину не може так як слід встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування своєї заяви, заявник просить суд встановити юридичний факт постійного сумісного проживання зі спадкодавцем [PERSON], померлим 22.11.2016 року, однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини, тобто до 22.11.2016 року. В ході розгляду справи до участі, в якості заінтересованої особи, залучено [PERSON]. Учасники справи про день. час та місце судового розгляду повідомлялись належним відповідно до ст.ст. 128-129 ЦПК України. Заявник в судове засідання не зявився. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги заяви підтримує та просить задовольнити (а.с.161). Заінтересована особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі відповідно до діючого законодавства (а.с.159). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надавав. Пояснень щодо обставин заяви не надавав. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно розяснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31\~березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сімю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO] (а.с.101), який розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2013 року (а.с.140). Від вказаного шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.99). [PERSON] помер 22 листопада 2016 року (а.с.5). Після смерті [PERSON], [PERSON] 14 березня 2017 року звернулась до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а.с.43). Із наданих приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] матеріалів спадкової справи №41/2017, відкритої після смерті [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 03 березня 2017 року також звернулась дружина померлого [PERSON] (а.с.60). [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.21). Померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] (з.а.с.61). Свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 22.11.2016 року не видавалось (а.с.65,68). Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається із роз'яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявником не надано суду доказів того, що нотаріусом відмовлено їй у оформленні спадщини після смерті [PERSON], померлого 22.11.2016 року, а відтак підстави для звернення до суду із даною заявою у неї відсутні, у звязку з чим, вимоги заявника є необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховуючи положення ч.7\~ст.294 ЦПК України, приходить висновку, що сплачений заявницею судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed