Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] з посиланням на те, що 29 травня 2020 року він надав відповідачу позику в розмірі 85000 грн., яку остання зобов`язувалася повернути йому до 31 листопада 2020 року, на підтвердження чого добровільно та власноручно в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] написала розписку. Проте, у вказаний строк зобов`язання не виконала. Його прохання в добровільному порядку повернути борг ігнорує. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму боргу та судові витрати. В судове засідання позивач не прибув, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі (а.с. 2-3). В судове засідання відповідач не прибула, про час і місце розгляду справи відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлена належним чином (а.с. 18), причини неявки суду не повідомила, відзив на позов до суду не надходив. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 травня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики грошей в сумі 85000 грн., які остання зобов`язалася повернути до 31 листопада 2020 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка була складена відповідачем (а. с. 6). Станом на день подачі позову та на день розгляду справи, а саме 29 грудня 2020 року відповідач не повернула позивачу суму позики відповідно до умов договору. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт отримання коштів підтверджується змістом боргової розписки (а. с. 6). Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом положень ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу за вищевказаним договором позики від 29 травня 2020 року, є правомірною, оскільки остання в порушення умов договору суму позики позивачу не повернула. Судовий збір в сумі 850 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved