Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Зазначена позовна заява надійшла до суду 01.02.2017 року, в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем , який зареєстрований 29.10.2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинили в січні 2017 року через відсутність між ними порозуміння, поваги один до одного, постійні конфлікти та сварки, відсутність жодного бажання бути разом. Вона має малолітнього сина від першого шлюбу, однак досягти будь-якого психологічного контакту з дитиною відповідач не мав на меті досягнути, а навпаки в присутності дитини її принижував та погрожував. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, ніяких стосунків вони не підтримують. Спільного сумісного майна та спільних дітей вони не мають. Зазначає, що примирення між ним неможливе через зазначені обставини та фізичне насильство зі сторони відповідача. Після розірвання шлюбу бажає змінити Прізвище на дошлюбне „Алексєєнко. У судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.(а.с.15) Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, однак заперечує проти причин розірвання шлюбу, що викладені в позовній заяві позивача. (а.с.13-14). Відповідач зазначає, що вони дійсно припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з 21.01.2017 року, однак через те, що позивач зловживає алкоголем та має контакти з особами, що мають тісні вязки з кримінальним світом. Через зазначені обставини між ними виникали постійні конфлікти. Жодного фізичного насильства та погроз щодо дитини він не вчиняв. Вважає, що у звязку з веденням позивачем антигромадського способу життя, що суперечить його життєвому укладу, немає сенсу зберігати сімю та надавати строк на примирення, так як це суперечить моральним принципам суспільства. Проаналізувавши письмові матеріали справи, письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що між сторонами 29.10.2016 року був зареєстрований шлюб у Нікопольському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 512 ( а.с. 6). Після укладення шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка „Колосова. Від шлюбу сторони дітей не мають. Суд встановив, що між сторонами подружні відносини остаточно припинені з 21.01.2017 року і більше не відновлювались. Спільного господарства сторони не ведуть. Різні погляди на сімейне життя, постійні конфлікти, відсутність порозуміння між подружжям призвели до втрати довіри та поваги, виникненню між ними неприязні та напруженості. Суд вважає, що ситуація, яка склалася між сторонами, унеможливлює подальше спільне проживання сторін, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Враховуючи фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами, категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. Відповідно до статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved