Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Запорізька міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що будинок [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, знаходиться на обслуговуванні та в господарському віданні Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 26.08.2016 № 494. У кімнаті № [ADDRESS] загальною площею 13,18 кв.м. по [ADDRESS] зареєстрована відповідач. Однак, згідно актів, складених комісією Комунального підприємства «Наше місто», за участю мешканців кімнат № [ADDRESS],[ADDRESS] відповідач у вказаній кімнаті не проживає. Більш того, відповідач жодного разу не з`являлась до житла, в кімнаті № [ADDRESS] відсутнє майно, особисті речі і документи відповідача. Відповідач тривалий час не користується та не проживає у зазначеному житловому приміщенні. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 року по справі №335/1697/19, позовні вимоги Запорізької міської ради до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Визнано [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] , стягнуто з [PERSON] на користь Запорізької міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 20.12.2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 року по справі №335/1697/19, задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 року по справі №335/1697/19, скасовано, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснив, що відповідачка мешкає за місцем реєстрації, а її періодична відсутність за місцем реєстрації була зумовлена життєвими обставинами. Вважає, що підстав для задоволення позову не має. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, до суду не з`явились. Від представника Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Причини неявки представника Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради суду невідомі. У судовому засіданні у якості свідка був допитаний [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , який пояснив, що відповідачка є його подругою, на протязі тривалого часу вона мешкала у гуртожитку, він приходив взимку до неї за зазначеною адресою у гості. Також зазначив, що знає про те, що у відповідачки хворіла мати та вона здійснювала за нею догляд. У якості свідка було допитано [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , та який пояснив, що знає відповідачку, точного номеру кімнати не пам`ятає, періодично бачить відповідачку у гуртожитку. [PERSON] , яка була допитана у якості свідка у судовому засіданні, пояснила, що вона працює майстром у КП «Наше місто» та на її обслуговуванні знаходиться будинок за адресою: [ADDRESS] . Під час виконання своїх посадових обов`язків їй відомо, що відповідачка тимчасово не проживала у кімнаті гуртожитку, разом з тим з грудня 2019 року почала постійно там мешкати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою по кімнаті [PERSON] , яка деякий час не проживала у кімнаті, разом з тим з грудня 2019 року почала постійно мешкати у спірній кімнаті. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v Ukraine», № 30856/03, § 41, від 02.12.2010). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок відносно застосування ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Під час розгляду справи встановлено, що будинок [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4755180 від 16.09.2004, та находиться на обслуговуванні та в господарському віданні Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 26.08.2016 № 494. В кімнаті № [ADDRESS] по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 09.09.2014 по теперішній час, що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Згідно актів від 22.06.2018, 14.05.2018, 18.04.2018, 14.03.2018, 21.02.2018, 19.01.2018 ,21.12.2017 складених комісією Комунального підприємства «Наше місто», за участю мешканців кімнат № [ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS] в кімнаті № [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] , відповідач не проживає. Однак суд зауважує на тому, що вказані акти є аналогічні за змістом, були складені за участі одних і тих самих осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Під час розгляду справи судом представником позивача не було заявлено про допит [PERSON] , [PERSON] , які брали участь у складанні вказаних актів, у якості свідків з метою підтвердження викладених у актах обставин. Допитані під час судового розгляду свідки не підтвердили факту не проживання [PERSON] у спірному житлі, також свідки зазначили про наявність у них відомостей щодо тимчасового не проживання відповідача у спірному житлі через хворобу матері та власний стан здоров`я. Вказані обставини також підтверджуються: виписним епікризом №7564 про перебування [PERSON] (мати відповідачки) на стаціонарному лікуванні; висновком томографічного дослідження [PERSON] ; консультативним висновком відносно пацієнта [PERSON] ; випискою з медичної карти стаціонарного хворого №5413 про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні Отже, під час розгляду справи встановлено, що не проживання відповідача у спірному житлі у певний період пов`язане із поважними причинами. Відповідно до вимог ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв`язку із тим, що під час судового розгляду позивачем не було доведено факт непроживання відповідача кімнатою [ADDRESS] , понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки без поважних причин, позовні вимоги Запорізької міської ради не підлягають задоволенню. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із відмовою у задоволені позову, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed