Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після смерті якого залишилася неприйнятою спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,9119 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новознаменської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданим 14 березня 2002 року на ім`я [PERSON] . Заповітом від 16 жовтня 1991 року [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він матиме право, після своєї смерті заповів своїй дружині [PERSON] . На даний час оригінал правовстановлюючого документу у вигляді вищезазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено. У зв`язку з вищезазначеним, у позивача відсутні належні підстави для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Позивач просить суд визнати за нею право власності на дане спадкове майно. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої остання просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, надав відзив, згідно якого позовні вимоги визнає, просить суд провести розгляд справи без участі представника. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Враховуючи спірні правовідносини, у даному випадку відповідні юридичні факти виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP, оскільки спадщина після смерті спадкодавця відкрилася до набрання чинності ЦК України, у зв`язку з чим слід керуватися відповідними нормами вказаного нормативного акту, який діяв під час виникнення певних спірних правовідносин. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, судом було встановлено, що дійсно 13 серпня 2002 року згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [PERSON] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилася неприйнятою спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,9119 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новознаменської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданим 14 березня 2002 року на ім`я [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] ). Заповітом від 16 жовтня 1991 року [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він матиме право, після своєї смерті заповів дружині [PERSON] (а.с. 8, 9). На даний час позивач є єдиною спадкоємицею майна померлого за заповітом (а.с. 10), оригінал правовстановлюючого документу у вигляді вищезазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено, про що було подано об`яву до місцевої газети «Сельская Новь» № 8 (11188) від 22 лютого 2019 року (а.с. 14). У зв`язку з вищезазначеним, у позивача відсутні належні підстави для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. З огляду на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивач доводиться спадкоємицею майна померлого за заповітом, оскільки позивач за вказаних вище обставин на даний момент не має належних підстав для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, враховуючи, що померлий на підставі наданих доказів набув право на вищезазначену спадщину, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивач має право на спадщину, але із-за незалежних від неї обставин не може скористатися таким правом у нотаріальному порядку, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 524, 534, 548 Цивільного кодексу Української PCP ЦК України,

Outcome: approved