Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Позивач просить: -визнати недійсним державний акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 1,4500 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області для ведення особистого селянського господарства, виданий 30.08.2012 року Віньковецькою РДА на імя [PERSON]; - визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації на земельну ділянку площею 1,4500 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області для ведення особистого селянського господарства. Повідомляє, що спадкодавець помер [INFO]. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1269 ЦК України, шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] та частину спадкового майна оформив, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом йому було відмовлено у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на вказане майно виданий після смерті спадкодавця . У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Представник позивача надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, справу слухати без участі сторони позивача. Представник відповідача Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду, надіслав клопотання, в якому не заперечує проти позову та просить справу розглянути без його участі. Представником відповідача ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надіслано на адресу суду відзив на позов. У зазначеному відзиві представник відповідача звернув увагу суду на те, що в спадкодавця не виникло право власності на спірну земельну ділянку, так як спадкодавець його не зареєстрував, також зазначив, що вимога про визнання державного акту недійсним може бути задоволена лише при умові, що буде встановлений факт неправомірності винесення рішення органом місцевого самоврядування або розпорядження районної державної адміністрації про передання земельної ділянки у власність, тому у заявлених позовних вимогах просив відмовити. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв'язку з неявкою у судове засідання учасників, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Женишківці Віньковецького району Хмельницької області (свідоцтво про смерть, видане Женишковецькою сільською радою серії [NUMBER] від 04.04.2012, актовий запис № 7). Позивач являється спадкоємцем за заповітом та на частину спадкового майна оформила документи, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.12.2017 року № 1405 на домоволодіння в [ADDRESS]. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно повідомлення державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори від 06.09.2018 року нею відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з оформлення спадщини заявнику через те, що документ, який підтверджує право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця [PERSON] Згідно розпорядження Віньковецької РДА № 292/2011-р від 16.08.2011 року [PERSON] надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з земель резервного фонду Женишковецької сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Згідно розпорядження Віньковецької РДА № 273/2012-р від 30.07.2012 року [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою надання їх у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6806961002018 від 04.09.2018 року щодо форми власності земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] визначено приватна власність, площа земельної ділянки 1,4500 га. Окрім цього, очевидці [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях даних суду повідомляють, що [PERSON] разом з ними писав заяву про виділення йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Женишковецької сільської ради. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Право на нерухоме майно, відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України,що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації права на нього. Незавершена спадкодавцем процедура реєстрації ділянки землі кадастровий номер [NUMBER] площею 1,4500 га в процесії її приватизації дає спадкоємцю [PERSON] право продовження реалізації цієї процедури оформлення безоплатно у власність земельної ділянки, яка належала державі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] набула право на спадкування усіх її прав та обов'язків, що йому належали на момент відкриття спадщини, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлому за життя відповідним розпорядженням, однак за відсутності зареєстрованого правовстановлюючого документу на ім'я померлого, вона позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно ст.ст.16 ЦК, 152 ЗК України способами захисту цивільних прав, у тому числі у сфері земельних правовідносин, є визнання недійсним акта органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку. Як вбачається з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Cуду України від 16.04.2004 року за № 7 (з відповідними змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства», при розгляді цивільних справ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). З аналізу наведених правових норм Державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], виданий на підставі розпорядження Віньковецької РДА 30.08.2012 року на ім'я [PERSON], слід визнати недійсним, як правовстановлюючий документ у зв'язку з переходом прав на цей об'єкт спадкодавця шляхом завершення приватизації.

Outcome: approved