Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Скиба В.М., звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи - [PERSON] , яким слід заборонити останньому протягом шести календарних місяців з моменту винесення рішення, наближатись на 100 метрів до заявника , наближатись до місця реєстрації [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Про винесення такого припису просить повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем реєстрації, проживання (перебування) [PERSON] та повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи департаменту виконавчих органів Тернопільської міської ради. В обґрунтування цієї заяви вказує, що [PERSON] є його сином. Він (заявник ) проживає по [ADDRESS] . Син зареєстрований та проживає [ADDRESS] . [PERSON] систематично здійснює фізичне та психологічне насильство щодо заявника, з метою приниження його гідності, утвердження свого авторитету в очах оточуючих, систематично погрожує заявнику фізичною розправою, застосовує грубу фізичну силу до заявника. Ці обставини, на думку [PERSON] , підтверджуються копіями його звернень до органів поліції, сільського голови , даними у газетах, відомостями у кримінальному провадженні, що перебуває у Тернопільському міськрайонному суду. З метою унеможливлення таких вчинків у майбутньому заявник і просить винести по відношенню до [PERSON] обмежувальний припис. У судове засідання заявник не з`явився, забезпечивши явку свого захисника - адвоката Скиби В.М., котрий вказану заяву підтримав з мотивів, викладених у ній, та просив заявлені вимоги задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання, будучи належно сповіщеним , не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення представника заявника, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке. 07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII) Відповідно до статті 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Таким чином Законом № 2229-VIII, а також ЦПК України чітко визначено коло суб`єктів, за ініціативою яких можливе застосування механізму обмежувального припису. Кожен із них безпосередньо постраждав від домашнього насильства, чи насильства за ознакою статі, або ж має право захищати інтереси таких осіб. Така обставина є очевидною, адже як уже частково зазначено вище, інститут обмежувального припису існує для того аби запобігти та протидіяти домашньому насильству або насильству за ознакою статі. Ось чому доленосним у такій категорії справ є визначити чи мало місце домашнє насильство або насильство за ознакою статі. Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Частиною 1 ст. 13, а також частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається із інформації від 14 вересня 2020 року за № 939, наданої сільським головою Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - заявник [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] ; його син - заінтересована особа у справі - [PERSON] , разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Заявником не надано жодного доказу, який би підтверджував сам факт домашнього насильства над [PERSON] з боку [PERSON] . Так, копія статті із газети « Шануй матір і батька « не може слугувати належним доказом у справі, оскільки не містить жодних даних щодо заявника та заінтересованої особи. Лише інформація про наявність кримінального провадження у Тернопільському міськрайонному суді за відсутності будь-яких інших даних щодо його конкретних обставин , також не може слугувати належним доказом у справі . Таким чином [PERSON] порушено вказані вище вимоги частини 1 ст. 13 та частини 1 ст. 81 ЦПК України і зазначені обставини суд до уваги брати не може у зв`язку з їх недоведеністю. Так само подані [PERSON] заяви до правоохоронних органів від 02 червня 2018 року, від 21 жовтня 2019 року, до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21 листопада 2019 року, де він вказує на [PERSON] як на кривдника, самі по собі не доводять того, що останній таким являється. Жодного процесуального рішення по суті розгляду таких заяв до суду не надано. На їх підтвердження заявником не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, а тому у їх відповідності реальним обставинам справи виникають об`єктивні сумніви.

Outcome: dismissed