Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Заступник керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що громадянин [PERSON] звернувся із заявами до Головного управління Держземагенства у Черкаській області (далі - ГУ Держземагенства у Черкаській області) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду строком на 21 рік для ведення фермерського господарства площею 34,90 га., 16,14 га., 4,6 га., 22,8 га., 9,3 га., 20,3 га., 43,86 га., 38,49 га., 15,52 га., 16,19 га. розташованих в адміністративних межах Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району. Наказами ГУ Держземагенства у Черкаській області [PERSON] затверджено документацію із землеустрою та надано в оренду для ведення фермерського господарства строком на 21 рік земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя рілля, розташовані за межами населеного пункту на території Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району. На підставі зазначених наказів, між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та громадянином [PERSON] 22 серпня 2014 року та 24 квітня 2015 року укладено договори оренди земельних ділянок. [PERSON] уклавши договори оренди земельних ділянок, не створив нове фермерське господарство, і через певний час передав отримані в оренду землі в суборенду фермерському господарству «КДВ», засновником якого з 14 червня 2014 року він і є. Разом з тим, земельна ділянка з кадастровим номером 7125186400:04:000:5132, в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району та земельна ділянка з кадастровим номером 7125186061:02:000:6061, в адміністративних межах Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району в суборенду не передавалися. [PERSON] право оренди на земельну ділянку №7125186061:02:000:6061 є досі незареєстрованим, а орендарем вказаної земельної ділянки було і є ПСП «Веселий Хутір». Окрім цього, [PERSON] не платиться орендна плата за договором оренди землі від 24 квітня 2015 року. Згідно з відповіддю Чорнобаївського відділення Золотоніської ОДПІ станом на 30 березня 2017 року заборгованість з орендної плати за вказаним договором становить 177672,89 грн. Також, вивченням наказу Головного управління Держземагенства у Черкаській області №23-2587/14-15-СГ від 24 квітня 2015 року, встановлено, що дана земельна ділянка взагалі надана [PERSON] на підставі його заяви від 23 квітня 2015 року. Посилаючись на те, що оскаржувані накази були прийняті всупереч вимогам законодавства України та суперечать інтересам держави, так як відповідач у поданих заявах про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою не обґрунтував розмір вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, не зазначив при цьому перспективи діяльності свого фермерського господарства, земельні ділянки надані не в єдиному масиві, укладено договори суборенди з ФГ «КДВ», відсутність нормативної грошової оцінки земель, а тому прокурор просить суд визнати незаконними і скасувати накази Головного управління Держземагентства у Черкаській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду; визнати недійсними вказані договори оренди земельних ділянок від 22 серпня 2014 року та 24 квітня 2015 року; стягнути з [PERSON] орендну плату з урахуванням втрат від інфляції за весь період прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню від простроченої суми заборгованості. В судовому засіданні прокурор позов підтримала, просила задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] вимоги ЗК України та Закону України «Про фермерське господарство» не порушені, він належним чином звернувся до ГУ Держземагенства у Черкаській області із відповідними заявами та до заяви додав усі необхідні документи, а саме обґрунтування розмірів земельних ділянок (по кожній окремо), копія трудової книжки та інші документи, надання яких передбачено діючим законодавством. [PERSON] виконав вимоги Закону України «Про фермерське господарство» та 18 травня 2017 року зареєстрував своє фермерське господарство як фізична особа-підприємець. При цьому, [PERSON] набув правового статусу фермера, який здійснює свою діяльність самостійно, як фізична особа-підприємець, тобто без створення юридичної особи, що узгоджується із положеннями ст.ст.1, 8 Закону України «Про фермерське господарство». Окрім цього, на даний час затверджена технічна документація із землеустрою та ними подана відповідна заява про внесення змін до договорів оренди землі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в письмових запереченнях проти позову посилається на те, що у позові прокурора відсутні будь-які обґрунтування неправомірності винесення наказу ГУ Держземагенства у Черкаській області про передачу йому земельної ділянки в оренду, прокурор фактично звертається з позовом про захист його прав, проте він сам бажає захищати свої права, а тому просить відмовити у задоволенні даного позову. Представник Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області [PERSON] була присутня в судовому засіданні 27 квітня 2017 року, на наступні судові засідання не зявилася, в письмових запереченнях проти позову посилається на те, що усі рішення субєкта владних повноважень були прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом. Прокурором у позовній заяві не визначено які саме інтереси держави порушуються, відсутність проведеної нормативної грошової оцінки не є підставою визнання договорів недійсними, окрім цього зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Представник Мельниківської сільської ради [PERSON] була присутня в судовому засіданні 27 квітня 2017 року, на наступні судові засідання не зявилася. Надіслали заяву про розгляд справи без їхньої участі, не заперечували проти задоволення позову. Представник фермерського господарства «КДВ» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник ПСП «Веселий Хутір» в судове засідання не зявився, в письмових запереченнях проти позову посилається на те, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7125186061:02:000:6061, укладений між [PERSON] та ГУ Держземагенства у Черкаській області не зареєстрований, а тому не може бути визнаний недійсним. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. У серпні 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до ГУ Держземагенства у Черкаській області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства в адмінмежах Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (т.1 а.с.179-187). Наказами ГУ Держземагенства України у Черкаській області від 22 серпня 2014 року [PERSON] затверджено документації із землеустрою та надано земельні ділянки в оренду, розташовані в адмінмежах Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності (т.1 а.с.13-22). На підставі зазначених вище наказів, між ГУ Держземагенства у Черкаській області та [PERSON] 22 серпня 2014 року та 24 квітня 2015 року укладено 11 договорів оренди земельних ділянок загальною площею 278,27 га. (т.1 а.с.23-25, 39-42, 47-50, 56-58, 66-68, 75-77, 84-86, 93-95, 102-104, 111-113, 120-122). Разом з цим, відповідно до договору оренди землі від 24 квітня 2015 року, укладеного між ГУ Держземагенства у Черкаській області та [PERSON], останньому надана в оренду земельна ділянка площею 54,4394 га., кадастровий номер 7125186400:04:000:5132, розташована в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (т.1 а.с.39-42). У даному договорі зазначено, що земельна ділянка надається в оренду згідно наказу ГУ Держземагенства у Черкаській області №23-2587/14-15-СГ від 24 квітня 2015 року. Проте, зазначеним наказом земельна ділянка площею 54,4394 га. передана в оренду відповідачу [PERSON] (т.2 а.с.65). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] передав отримані в оренду землі в суборенду фермерському господарству «КДВ», засновником якого з 14 червня 2014 року він і є (т.1 а.с.129-178). Разом з тим, земельна ділянка з кадастровим номером 7125186400:04:000:5132, розташована в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району та земельна ділянка з кадастровим номером 7125186061:02:000:6061, розташована в адміністративних межах Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району, в суборенду не передавалися. [PERSON] право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 7125186061:02:000:6061 є незареєстрованим, а орендарем вказаної земельної ділянки згідно договору оренди землі від 01 листопада 2012 року було і є на даний час ПСП «Веселий Хутір» (т.1 а.с.30-31). Судом також встановлено, що [PERSON] не платиться орендна плата за договором оренди землі від 24 квітня 2015 року, яка згідно п.9 вказаного Договору складає 81273,52 грн. на рік (т.1 а.с.39-42). Згідно з відповіддю Чорнобаївського відділення Золотоніської ОДПІ станом на 30 березня 2017 року заборгованість з орендної плати за вказаним договором становить 177672,89 грн. (т.1 а.с.44). В лютому 2016 року, на замовлення [PERSON], розроблено землевпорядну документацію із нормативної грошової оцінки девяти земельних ділянок загальною площею 207,6402 га., що надані в оренду [PERSON] та розташовані в адміністративних межах Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району (т.1 а.с.189-191). В подальшому, [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про внесення змін до договорів оренди землі у звязку із встановленням нової нормативної грошової оцінки землі, оскільки рішенням Чорнобаївської районної ради №15-12/VII від 31 березня 2017 року затверджено нормативну грошову оцінку земельних ділянок (т.2 а.с.3). Окрім цього, з 08 травня 2017 року правовідносини суборенди між [PERSON] та фермерським господарством «КДВ» припинені, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т.2 а.с.6-15). Також, 18 травня 2017 року відповідач [PERSON] зареєструвався як фізична особа - підприємець (т.2 а.с.5). Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У даних правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення чи ведення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Відповідно до положень статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до ст.123 ЗК України. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Так, підставами у даному позові для визнання недійсними та скасування наказів ГУ Держземагенства у Черкаській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду прокурор вказує на те, що в порушення вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» [PERSON] не обґрунтував розмірів вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів, а також розглядаючи заяву [PERSON] про надання йому в оренду вищевказаних земельних ділянок, ГУ Держземагенства у Черкаській області не провело належну перевірку та не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, про що свідчить факт укладення [PERSON], договорів суборенди із ФГ «КДВ», засновником якого є він сам, з метою обходу обовязкової процедури земельних торгів. Суд вважає, що дані обставини не можуть бути підставою для визнання недійсними та скасування оспорюваних наказів ГУ Держземагенства у Черкаській області, оскільки Закон України «Про фермерське господарство» не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у звязку з недотриманням правил, передбачених частиною 1 статті 7 цього Закону. Слід також зазначити, що чинним законодавством не передбачено, що будучи засновником та головою фермерського господарства, особа не може звертатися із заявою про надання дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою з наміром отримати землі державної власності, як громадянин України. Окрім цього, суд також враховує і ту обставину, що з 08 травня 2017 року правовідносини суборенди між [PERSON] та фермерським господарством «КДВ» припинені. Щодо посилання прокурора на ту обставину, що накази ГУ Держземагенства у Черкаській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду підлягають визнанню недійсними та скасуванню у звязку з порушенням ч.7 ст.7 Закон України «Про фермерське господарство» щодо передачі земельних ділянок не єдиним масивом, то суд зазначає наступне. За змістом статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, дана норма передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки, які надані для ведення фермерського господарства, без обмежень щодо знаходження всієї кількості таких земельних ділянок в єдиному масиві. Згідно ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. За таких обставин, суд вважає, що надання окремо розміщених земельних ділянок в оренду з метою ведення фермерського господарства не заборонено законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі №6-2354цс16 де зазначено, що висновок суду про необхідність надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства єдиним масивом, а не у вигляді земельних ділянок, розташованих на відстані одна від одної, є помилковим. Щодо посилання прокурора на ту обставину, що спірні договори оренди землі підлягають визнанню недійсними у звязку з відсутністю нормативної грошової оцінки землі, яка є предметом зазначених договорів оренди землі, то суд зазначає наступне. Частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Крім того, за змістом статті 93 ЗК України відповідач набуває право використовувати земельну ділянку та обов'язок сплачувати орендну плату не з моменту прийняття рішення компетентним органом про передачу цієї ділянки в оренду, а з моменту укладення договору оренди землі. Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати при укладенні договору оренди. Відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Частиною п'ятою статті 5 цього Закону передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Згідно із частиною третьою статті 201 ЗК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що нормативна грошова оцінка- конкретна вартісна характеристика, яка містить низку етапів, передбачених чинним законодавством. Зокрема, це прийняття уповноваженим органом влади рішення щодо проведення нормативної грошової оцінки земель, розробка технічної документації грошової оцінки спеціальною установою, погодження технічної документації органами влади, прийняття відповідною радою рішення про затвердження технічної документації. На момент укладення спірних договорів оренди земельних ділянок не було проведено нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок і ця обставина, на думку прокурора, є безумовною підставою для визнання вчинених правочинів недійсними. Разом з тим, прокурором не враховано, що в подальшому сторони оспорюваних договорів вчинили дії, спрямовані на приведення зазначених правочинів у відповідність до вимог закону: визначили нормативну грошову оцінку земельних ділянок, які передавались в оренду та укладають додаткові угоди, якими будуть внесені зміни до спірних договорів із зазначеного питання. Приведення сторонами договорів оренди у відповідність до вимог закону не суперечить положенням статті 632 ЦК України та жодних прав орендодавця у зв'язку із цим не порушено, а тому підстав застосовувати такий спосіб захисту, як визнання правочинів недійсними, відповідно до вимог статті 16 ЦК України, суд не вбачає. Щодо позовних вимог прокурора про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держземагенства у Черкаській області №23-2587/14-15-СГ від 24 квітня 2015 року про надання земельної ділянки в оренду [PERSON] та визнання недійсним договору оренди землі від 24 квітня 2015 року, то в даному випадку доказуванню підлягають обставини неправомірності винесення даного наказу щодо передачі земельної ділянки саме [PERSON], тоді як у позові прокурора відсутні будь-які обґрунтування такої неправомірності, а позов обґрунтовано обставинами неправомірності набуття [PERSON] прав на цю землю. Таким чином, захисту підлягають права [PERSON], а прокурор звернувшись до суду з даними позовними вимогами фактично захищає не інтереси держави, а [PERSON], що не узгоджується з вимогами ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в частині визначення підстав для представництва інтересів держави у суді. Тому, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні. Щодо позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди землі від 22 серпня 2014 року з кадастровим номером 7125186061:02:000:6061, враховуючи те, що право оренди на земельну ділянку із кадастровим номером 7125186061:02:000:6061 не зареєстроване, правочин між [PERSON] та ГУ Держземагенства у Черкаській області щодо оренди вказаної земельної ділянки є не вчиненим, а тому відповідно до положень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визнанню недійсним не підлягає. Встановивши факт добросовісності відповідача [PERSON] при поданні заяв про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства з відповідними документами, суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає можливості втручання в право особи, яке вона отримала за відповідними наказами, виконавши всі вимоги законодавства, з огляду на можливі недоліки в організації діяльності органу, що таке право їй надав. Вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Разом з тим, Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] вчинив необхідні дії для правомірного набуття в оренду земельних ділянок для створення фермерського господарства та створив фермерське господарство. При цьому матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили, що спірні накази прийняті внаслідок протиправних дій [PERSON] Визнання недійсними та скасування спірних наказів призведе до позбавлення права [PERSON] користування земельними ділянками, ненадходження до місцевого бюджету значних сум орендної плати та ліквідації субєкта господарювання. Проте, така ситуація є неприпустимою з огляду на висновки Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року №44277/98 у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Такі ж висновки Суду містяться у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії» та у справі «Трго проти Хорватії». Щодо позовних вимог прокурора про стягнення з відповідача [PERSON] орендної плати, втрат від інфляції, три відсотка річних та пені, то дані вимоги підлягають до повного задоволення виходячи з наступного. Згідно ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст.623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У відповідності до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Крім того, ч.2 ст.625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, між [PERSON] та ГУ Держземагенства у Черкаській області укладено договір оренди землі від 24 квітня 2015 року, що зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» 30 травня 2016 року за №25820244. Відповідно до умов укладеного Договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7125186400:04:000:5132, яка знаходиться в адміністративних межах Мельниківської сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 54,4394 га. (т.1 а.с.39-42). Пунктом 9 даного Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 81273,52 грн. в рік з розрахунку 4,5 % від нормативної грошової оцінки землі щорічно до 30 числа наступного за звітним місяця в рівних частинах. Згідно з відповіддю Чорнобаївського відділення Золотоніської ОДПІ станом на 30 березня 2017 року заборгованість з орендної плати за договором становить 177 672, 89 грн. (т.1 а.с.44). Факт про несплату коштів за користування земельною ділянкою підтвердила і Мельниківська сільська рада Чорнобаївського району у своєму листі (т.1 а.с.43). Відповідно до розрахунку станом на 30 березня 2017 року відповідач [PERSON] має сплатити втрати від інфляції за весь період прострочення з 24 квітня 2015 року по 30 березня 2017 року в сумі 6 458, 08 грн. (втрати від інфляції = (сума заборгованості за конкретний місяць / 100) * (інфляцію за конкретний період прострочення 100). Три проценти річних від простроченої суми становить 3503,39 грн. (три проценти річних від простроченої суми = сума заборгованості за конкретний місяць / 100 * (0,03/365) * кількість днів прострочення зобовязання за конкретний період). За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно п.14 вказаного Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором (до 30 числа наступного за звітним місяця в рівних частинах п.11 Договору), справляється пеня у подвійної ставки НБУ. Водночас ч.6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено договором або законом. Згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. В ч.6 ст.232 ГК України вказано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Враховуючи наведене, оскільки розмір пені вказаної в Договорі перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у періоди, за який сплачується пеня, тому при розрахунку пені, відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», використовувалась подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені від простроченої суми заборгованості станом на 30 березня 2017 року відповідно до розрахунку Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури становить 11796,24 грн. (сума пені = розмір заборгованості за відповідний місяць / 100 *(подвійна облікова ставка / 365 * кількість днів у періоді). Таким чином, суд погоджується з розрахунком заборгованості наданого прокурором та з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення орендна плата у сумі 177672, 89 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості у сумі 3503, 39 грн., втрати від інфляції у сумі 6458, 08 грн. та пеня у сумі 11796,24 грн., а всього підлягає до стягнення 199430,60 грн. Враховуючи викладене вище позов прокурора підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення з [PERSON] орендної плати, втрат від інфляції, три відсотка річних та пені, в іншій частині позов не підлягає до задоволення з підстав, наведених вище. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, витрати по оплаті судового збору у сумі 1994,31 грн., на користь платника судового збору, яким є прокуратура Черкаської області. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial