Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі позивачка) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 19.08.2000 року по 14 листопада 2013 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, однак сімейне життя не склалося і рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 26.11.2013 року, цей шлюб було розірвано. Від шлюбу 24.09.2000 року у сторін народилася донька [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. З моменту розірвання шлюбу і до вересня 2016 року відповідач добровільно надавав кошти на утримання дитини, але з листопада 2016 року припинив надавати кошти на утримання неповнолітньої доньки і добровільно їх надавати не бажає. На день подання позову позивачка працювала на тимчасовій роботі до грудня 2016 року на підприємстві ТОВ «Оптімус Плюс» «Дмитрівське КХП» на посаді пробовідбірника, її заробітна плата складала 2000 грн. на місяць. Позивачка стверджує, що відповідач працює на шахті ШПУ «Покрівське» за професією ГРОЗ, заробітна плата його складає приблизно 6000 грн. на місяць. Стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, отже, на думку позивачки, відповідач спроможний надавати доньці матеріальну допомогу, однак не робить цього. Добровільно про сплату аліментів із відповідачем домовитися не вдалося, тому позивачка змушена звертатися до суду. На підставі статей 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, про день слухання справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомляв. На підставі статті 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 19.08.2000 року по 14 листопада 2013 року проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2013 року, що набрало законної сили 26.11.2013 року, копія рішення у справі (а.с.5). За час спільного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження серії І-НО № 182483, виданого 31.10.2000 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району (а.с. 6). Позивачка 24 лютого 2015 року уклала шлюб з [PERSON] і взяла собі прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 303400, виданим відділом РАЦС Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.4). Неповнолітня донька сторін [PERSON] проживає разом з позивачкою, що видно з довідки Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 2595 від 25.10.2016 року (а.с.10). Позивачка зареєстрована за місцем постійного проживання за адресою: [INFO], що, крім зазначеної довідки, підтверджується штампом на сторінці 11 паспорту громадянки України позивачки серії АО №254553, виданого 20.03.2015 року (а.с.2), відповідач зареєстрований за місцем постійного проживання за адресою:[INFO] сільської ради Добропільського району Донецької області, що підтверджується штампом на сторінці 12 паспорту громадянина України відповідача серії ВВ № 150894, виданого 09.12.1997 року, там же на с.7 зазначено про наявність у нього доньки [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В Постанові Пленумом Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV Про виконавче провадження він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дитини, повинен піклуватися про неї та утримувати і має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з 26 жовтня 2016 року. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України позивачка зазначила ціну позову за сукупністю виплат за шість місяців, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час подання позову відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років до 18 років з 01.01.2016 року складав 1455 грн., відповідно ціна позову склала 1455 грн. х 30% х 6 місяців = 2619 грн. 00 коп. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час вчинення процесуальної дії у вигляді ухвалення судового рішення передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved