Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 29 вересня 2008 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона успадкувала 22/100 частини спадкового майна, яке належало її батьку [PERSON], до складу якого входило 66/100 частини житлового будинку по вул.. Чайковського, 12 у м. Хмельницькому з належними до нього надвірними будівлями. 26 грудня 2008 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона успадкувала 44/100 частини житлового будинку №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому, яка належала її матері [PERSON]. Таким чином вона є власницею 66/100 частини житлового будинку №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому. Згідно повідомлення, виданого 08.05.2015 року Хмельницьким БТІ № 689906 власниками домоволодіння по вул. Чайковського, б.12 є вона (розмір частики 66/100) та [PERSON] (розмір частки 34/100). Зазначила, що 08.09.1954 року [PERSON] придбала незакінчений будівництвом готовністю 80% одноповерховий глинобитний будинок №12 по вул. Чайковського у м. Хмельницькому. 25 червня 1957 року [PERSON] подарувала [PERSON] (який є її дідусем) 66% незакінченого будівництвом вказаного будинку. Після цього, у 1960 році [PERSON] закінчив будівництво вказаного будинку самостійно, збільшив його корисну площу та одноосібно здав його до експлуатації. Таким чином її дідусь фактично став одноосібним власником цього домоволодіння. 11 вересня 1956 року [PERSON] виписалася з вказаного домоволодіння та з того часу цим будинком не цікавилася, в ньому не приживала, відповідні платежі та витрати по його утриманню не несла, що фактично свідчить про її відмову від права власності на свою частку в будинку. 04 серпня 2006 року [PERSON] померла. Після її смерті спадкова справа не заводилася, будь-яких спадкоємців, які б прийняли спадщину після її смерті не має, та ніхто не претендує на 34/100 частини вказаного будинку. Зазначила, що фактично протягом 57 років всі витрати з утримання будинку несли спочатку її дідусь, потім її батьки а після їх смерті вона як спадкоємець. На підставі викладеного, посилаючись на те, що вона добросовісно, відкрито та безперервно протягом понад 10 років (з урахування строку володіння її батьками та дідом) володіє 34/100 частиною домоволодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому, просила суд визнати з нею право власності на вказану частку майна в порядку набувальної давності та припинити право власності на вказану частку домоволодіння за [PERSON] у звязку з її смертю. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідачів виконавчого комітету Хмельницької міської ради та Хмельницької міської ради проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради є неналежним відповідачем у даній справі. Стосовно позовних вимог до Хмельницької міської ради зазначила, що право власності на спірну частку домоволодіння належало [PERSON] про що достовірно знала, як сама позивач, так і її батьки та дід. Крім того, просила суд врахувати, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є її племінниця [PERSON], яка була не відмовлялася від спадщини у встановлений законом строк та відповідно є належним відповідачем у даній справі. Доказів того, що [PERSON] відмовилася у встановленому законом порядку від права власності на спірну частку домоволодіння позивачем не представлено. За таких обставин вважала, позов необґрунтованим та просила відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON], яка була залучена до участі у розгляді даної справи за ухвалою суду, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що [PERSON] є її тіткою та була зареєстрована разом з нею за адресою [ADDRESS]. останніх три роки перед своєю смертю. Також пояснила, що наскільки їй відомо у 1957 році вона подарувала частину домоволодіння №12 по вул.. Чайковській [PERSON] після чого виписалася з тієї адреси та стала проживати за адресою: [INFO]. Перед своєю смертю [PERSON] проживала разом з нею. Вона займалася організацією її поховання. Після смерті [PERSON] спадщина не відкривалася, та вона її не приймала. Зазначила, що на спірну частку домоволодіння вона не претендує. Також суду пояснила, що надати документи, які б підтверджували її родинні стосунки з [PERSON] вона не може. Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідачів, третьої особи, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як встановлено з матеріалів справи 08 вересня 1954 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купіль-продажу будинку, за яким остання придбала у власність незакінчений будівництвом одноповерховий глинобитний будинок готовністю 80 %, який розташований за адресою: м. Хмельницький, вул.. Чайковського, б.16. Вказаний довір був нотаріально посвідчений та зареєстрований в книзі обліку Проскурівського міськкомунгоспу 21.09.1954 року за № 132/132. 25 червня 1957 року [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого заст.. старшого нотаріуса Хмельницької першої нотаріальної контори, подарувала [PERSON] 66% одноповерхового незакінченого будівництвом готовністю на 80% жилого будинку, який розташований у м. Хмельницькому, вул.. Чайковського, 12 (нумерація будинку з 16 на 12 була змінена). 23 червня 1960 року вказаний будинок був прийнятий до експлуатації, що підтверджується відповідним актом про прийняття індивідуального будинковолодіння. 25 квітня 1961 року за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на будинковолодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницького на 34 % та 66 % будинковолодіння відповідно. Вказане підтверджено реєстраційними посвідченнями та висновками про реєстрацію домоволодіння, які видані Хмельницьким БТІ та містяться в матеріалах інвентарної справи. Також встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON], якому 17.06.1965 року було видано свідоцтво про право на спадину за законом до складу якої входить 66% одного, одноповерхового глинобитного будинку, який розташований у м. Хмельницькому, по вул.. Чайковського, 12. Своє право власності на вказане майно [PERSON] зареєстрував в БТІ 21.07.1965 року. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19790355 станом на 06.08.2008 року власниками домоволодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому були [PERSON] на 34/100 частини будинку та [PERSON] 66/100 частини будинку. Також встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 23.01.1993 року, [PERSON], як донька померлого та спадкоємець першої черги, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна до складу якого входило 66/100 частини житлового будинку №12 з належними до нього надвірними будівлями по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому. 22.09.2008 року [PERSON], як донька [PERSON], яка померла 18.07.1996 року, та спадкоємець за заповітом, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом за яким до складу спадкового майна входить 44/100 частини житлового будтинку №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому, яка належала чоловіку померлої [PERSON], спадщину після якого [PERSON] прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Своє право власності на 22/100 та 44/100 частини домоволодіння №12 по вул.. Чайковська у м. Хмельницький [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно \~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту\~ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1\~ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] була власником спірної частки будинку (34/100) з 1961 року та позивачу у справі вказана обставина була достеменно відома (при оформленні спадкових прав після смерті свого батька та матері остання робила витяги про реєстрацію прав власності в яких вказаний факт зазначався). Отже сам по собі факт користування позивакою спірною часткою домоволодіння за встановлених обставин не може свідчити про добросовісність володіння спірним майном в розуміння приписів ст.344 ЦК України. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача та її представника на ту обставину, що з 1957 року [PERSON] виписалася з вказаного домоволодіння з того часу цим майном не цікавилася, будинком не користувалася, участі в його утриманні не приймала, що свідчить про відмову останньої від цієї власності. Згідно приписів ч.1, 3 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Отже моментом припинення права власності у звязку з відмовою власника на нерухоме майно, згідно положень ч.3 ст.347 ЦК України, є внесення змін до відповідного реєстру за заявою власника. При цьому звернення з відповідною заявою у даному випадку є не право власника, а його обовязок і до вчинення таких дій особа вважається власником такого майна. Як встановлено з матеріалів справи від своєї власності [PERSON] на спірну частку домоволодіння №12 по вул. Чайковського у м. Хмельницькому у встановленому законом порядку не відмовлялася, а оте і підстав вважати, що остання втратила право власності на цю частку домоволодіння не має. При цьому сам по собі факт проживання [PERSON] за іншою адресою, те, що остання не приймала участь в утриманні цього майна, сплати відповідних комунальних послуг правого значення не має. Стосовно посилань позивача на те, що оскільки [PERSON] її право власності на спірну частку домоволодіння слід визнати припиненою суд зазначає наступне. Згідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, приписами якою визначені підстави припинення право власності, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Як встановлено, [PERSON] померла 04 серпня 2006 року. Згідно положень ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, у даному випадку, після смерті [PERSON] перехід права власності на належну їй частку домоволодіння №12 по вул. Чайковського у м. Хмельницького має здійснюватися в порядку спадкування. Згідно ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Згідно ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Таким чином підстав для визнання права власності [PERSON] на 34/100 частики домоволодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому припиненою не має та для позивача не несе жодного правового значення. На підставі викладеного, суд приходить до переконання що позов є необґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed