Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Заступник керівника Менської місцевої прокуратури Чернігівської області [PERSON]., діючи в інтересах держави в особі комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня», звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього на користь обласного бюджету Чернігівської області ( р/р 31414544700001 МФО 853592 в ГУ ДКСУ в Чернігівській області, ЄДРПОУ 37972475 ) кошти у сумі 5539,24 грн., витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, а також судові витрати, повязані з розглядом справи, покласти на відповідача. З позовної заяви виходить, що 16 серпня 2015 року, близько 13 години 00 хвилин, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 11183-110-20, реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по ділянці дороги, яка проходить по вул. Троїцькій у м. Городня, в районі розташування житлового будинку № 24, у напрямку центру міста, проявив неуважність, не врахував дорожні умови і дорожню обстановку, які повинен врахувати водій під час вибору смуги руху, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п. 2.3.б, п. 2.9.а, п. 10.1, п. 11.1, п. 11.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, що призвело до наїзду автомобілем на велосипедиста [PERSON], яка рухалася у зустрічному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді : закритих переломів проксимальної третини діафіза лівої ліктьової та шийки лівої променевої кісток, загальною кількістю два, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 69 від 14.09.2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров'я. За даним фактом 16.08.2015 року розпочато кримінальне провадження № 12015270110000322 за ч.1 ст. 286 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] з 26.08.2015 року по 08.09.2015 року ( 13 ліжко-днів ) перебувала на стаціонарному лікуванні в травматолого-ортопедичному відділенні комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня». Згідно довідки № 01-07/29 від 28.01.2016 року вартість одного ліжко-дня за серпень на момент лікування склала 430,52 грн., вартість одного ліжко-дня за вереснь на момент лікування склала 423,33 грн. Сукупна вартість лікування [PERSON] у КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» склала 5539,24 грн. Прокуратурою 30.09.2015 року до суду направлено клопотання про звільнення підозрюваного [PERSON] від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілим. У ході судового розгляду [PERSON] свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.10.2015 року кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито, підозрюваного звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілим. Однак, наведене не є реабілітуючою підставою. Шкоду матеріального характеру потерпілій [PERSON] відшкодовано, натомість витрати, понесені КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, залишились невідшкодованими. Витрати в сумі 5539,24 грн. до цього часу в добровільному порядку відповідачем лікувальному закладу не сплачені, а тому, згідно ст. 1206 Цивільного кодексу України підлягають відшкодуванню в примусовому порядку. Ухвалою судді від 18 лютого 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні прокурор Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області [PERSON] позовні вимоги заявлені заступником керівника Менської місцевої прокуратури [PERSON] в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Підтвердила обставини, які викладено в позовній заяві, та посилаючись на ці обставини обґрунтовувала заявлений позов. Позивач комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна лікарня» про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, представник позивача в судове засідання не зявився. Головний лікар КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» [PERSON] надав до суду письмову заяву від 25.02.2016 року за вих. № 02-07/77 з проханням розглянути справу без участі їх представника, КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» не заперечує проти заявлених в її інтересах позовних вимог ( а.с. 27-28 ). Згідно положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні предявлений позов визнав повністю та не заперечував з приводу його задоволення. Погодився з визначеною у позовній заяві сумою витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON]. Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області, зясувавши в судовому засіданні позицію позивача і відповідача по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення [PERSON] з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Згідно приписів статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено з ухвали Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.10.2015 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито та звільнено підозрюваного від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілою [PERSON]. Ухвала суду набрала законної сили 13.10.2015 року ( а.с. 13-14 ). [PERSON] обвинувачувався у тому, що 16 серпня 2015 року, близько 13 години, він перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по ділянці дороги, яка проходить по вул. Троїцькій у м. Городня, в районі розташування житлового будинку № 24, у напрямку центру міста, проявив неуважність, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, які повинен врахувати водій під час вибору смуги руху, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п.2.3 б, п.2.9 а, п. 10.1, п. 11.1, п.11.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, що призвело до наїзду автомобілем на велосипедиста [PERSON], яка рухалася у зустрічному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді : закритих переломів проксимальної третини діафіза лівої ліктьової та шийки лівої променевої кісток, загальною кількістю два, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 69 від 14.09.2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров'я ( а.с. 13-14 ). Згідно пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилось лікування ) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. З довідки комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» від 28.01.2016 року за вих. № 01-07/29 встановлено, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматолого-ортопедичному відділенні з 26.08.2015 року по 08.09.2015 року ( 13 ліжко-днів ). Вартість одного ліжко-дня за серпень на момент лікування склала 430,52 грн., вартість одного ліжко-дня за вереснь на момент лікування склала 423,33 грн. Сукупна вартість лікування [PERSON] у КЛПЗ « Чернігівська обласна лікарня» склала 5539,24 грн. ( а.с. 15-16). Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно розяснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р., витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у поновому обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної ососби, якій належить останній. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved