Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

До суду надійшов дійсний позов, в якому позивач зазначив, що у власності територіальної громади м. Попасна в особі Попаснянської міської ради перебуває нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , яка була набута у комунальну власність на підставі рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 січня 2019 року по справі № 423/19/19 (про визнання спадщини відумерлою) . Позивач зазначає, що при перевірці інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з`ясувалося, що зазначене майно знаходиться під арештом, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.08.2019 № 178956068, з якої вбачається, що обтяження було накладено на підставі постанови ВП № 17877615, 14.06.2010, ВДВС Попаснянського районного управління юстиції. У зв`язку із цим, 30.08.2019 року позивач звернувся до Попаснянського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області із листом з метою з`ясування питання можливості зняття арешту із зазначеного об`єкта та подальшого врегулювання питань щодо упорядкування зазначеного об`єкта комунальної власності Попаснянської територіальної громади. Відповіді на цей лист Відповідач не надав, чим проігнорував вимоги Позивача про зняття арешту. Імовірно, вказане виконавче провадження закрито, тому враховуючи положення Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, та скоріш за все було знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання. За незалежних від позивача та інших осіб, арешт з квартири на теперішній час не знятий. Позивач в поданому позові зазначає, що наявність активних записів в державному реєстрі про обмеження (обтяження) у вигляді арешту квартири порушує права власності на нерухоме майно територіальної громади м.Попасна в особі Попаснянської міської ради, унеможливлює здійснення розпорядження своїм майном, що виражається на даний час у неможливості здійснення реєстрації права власності на підставі рішення суду. Таким чином, позивач, ввжаєючи себе власником, в порядку ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» звертається до суду із дійсним позовом. За викладених обставин, у поданому позові позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження № 9931279, що накладений відповідно до постанови Відділу державної виконавчої служби Попаснянського районного управління юстиції Луганської області № 17877615 від 16.06.2010 р. Представник позивача до початку судового розгляду справи надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити поданий позов. Представник відповідача до початку розгяду справи надав суду відгук на позов, в якому зазначив, що примусове виконання виконавчого провадження № 17877615, про яке йдеться в позові - закінчено і на даний час немає правового механізму для зняття арешту з майна боржника і до цього ж , зазначене виконавче провадежння знищено із закінченням строку збергання. В поданому відгуку, представник відповідача просив розглянути поданий позов у відповідності до вимог чинного законоавства та без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Предметом даного судового розгляду є вирішення питання щодо захисту права власності юридичної особи, що регулюється положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, а також положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно статті 145 Конституції України, права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. З огляду на зазначене, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно частини першої статті 19 ЦПК України, які можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 30.10.2019 у справі № 320/1140/19. Враховуючи визначені правові положення суд зазначає наступне. Судом встановлено, що нерухоме майно - квартира [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Попасна в особі Попаснянської міської ради, що підтверджується копією рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22січня 2019 року по справі № 423/19/19. З копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.08.2019 № 178956068, вбачається, що обтяження було накладено на підставі постанови ВП № 17877615, 14.06.2010, ВДВС Попаснянського районного управління юстиції. На лист - звернення Попаснянської міської ради до Попаснянського РВ ВДВС від 30.08.2019року № 1779/1-02-12), який надіслано Відповідачу в порядку досудового врегулювання спору, відповіді Відповідач не надав. При тім, враховуючи положення Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, та скоріш за все було знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання. Крім того, рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 22січня 2019 року у справі № 423/19/19 за територіальною громадою міста Попасна в особі Попаснянської міської ради визнано право власності на вищевказане нерухоме майно. А так, суд зазначає, що обставини, які були підставою для арешту зазначеного майна - відпали, в зв`язку із набуттям територіальною громадою м. Попасна в особі Попаснянської міської ради права власності, що підтверджено доказами, дослідженими судом і тому, з метою реалізації права власності територіальною громадою м. Попасна, арешт з нерухомого майна необхідно зняти. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст.15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і в певних випадках ( ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст. 10 ЦПК України. Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено Право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. А тому, оскільки іншого способу захисту, ніж зняття арешту з нерухомого майна позивача не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved