Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON], заінтересовані особи: [PERSON], Пята одеська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановити факт того, що померла [PERSON] та [PERSON] є однією особою; встановити факт, що померла 13 вересня 2006 року [PERSON], актовий запис № 8308 є матір'ю [PERSON], [INFO]; встановити факт, що правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право власності на житло № 15514 від 14 липня 1993 року, зареєстроване і записане у реєстрову книгу за № 6-920; та розпорядження органу приватизації № 15514 від 14 липня 1993 року, належать спадкодавцю [PERSON], яка померла 13 вересня 2006 року. Ухвалою суду від 06.11.2017р. у відкритті провадження у справі про встановлення факту того, що померла [PERSON] та [PERSON] є однією особою відмовлено. Представник заявниці надала заяву в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити їх, розгляд справи провести у її відсутність. Від [PERSON] надійшла заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського округу Одеської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 11, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надсилав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у 2006 році 13 вересня померла [PERSON] мати заявниці, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ЖД№ 071707 від 13 вересня 2006року. Після її смерті залишилася спадщина на спадкове майно, а саме: сума додаткових пайових внесків що становить 65000 гривень; 9856 гривень 85 копійок та квартира № 19, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Хворостіна, буд. 23. У встановленний законом термін 15 березня 2007 року, заявниця звернулась до Пятої одеської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Державний нотаріус Пятої одеської державної нотаріальної контори - [PERSON] 15 березня 2007 року видала Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно яке складається з суми податкового пайового внеску 65000гривень та суми невиплачених відсотків - 9856гривень 85 копійок, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом. На квартиру [ADDRESS] мати заявниці за життя склала заповіт на ім'я [PERSON]. З 2007 року [PERSON] спадщину не прийняла та до нотаріуса для прийняття спадщини не зверталась. [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь заявниці. 24 жовтня 2017 року заявниця знову звернулась до державного нотаріусу П'ятої одеської державної нотаріальної контори - [PERSON] з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що надала письмову відповідь щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з розбіжностями у правопису прізвища спадкодавця і спадкоємця в документах. Відмова мотивована тим, що є розбіжності в наданих заявницею документах, а саме: у свідоцтві про смерть записано - [PERSON], а в Свідоцтві про право власності на житло, виданого Управлінням житлово - комунального господарства Одеської міської Ради народних депутатів від 14.07.1993року за №6-920 - [PERSON] Заявниця [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] народилася 18 вересня 1947 року і у свідоцтві про народження, російською мовою, серії ЯР № 504685, зазначено, що 18.09.1947 року народилась «Сероштаненко Елена Анатолиевна» батьками записані [PERSON] і [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі заявниця змінила своє дівоче прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія ІІ-ЯК № 0738268. Згідно копії паспорту СРСР Україна серія IV - ЖД № 707063, виданого 01 листопада 1978 року Відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м.Одеси на російській мові зазначено прізвище матері заявниці [PERSON], а на українській мові зазначено: [PERSON]. Згідно копії пенсійного посвідчення №101552 на російській мові зазначено прізвище матері [PERSON], виданого 08.07.1992 року. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкомом Одеської міської ради народних депутатів 14 липня 1993 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 6-920, на державній мові вказано, що право приватної власності належить [PERSON] Згідно розпорядженням органу приватизації від 14 липня 1993 року № 15514 від наймача [PERSON] надійшла заява на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Але у свідоцтві про смерть спадкодавця Серія 1- ЖД №071707, яке видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 13 вересня 2006 року записано [PERSON]. Розбіжності у написанні управовстановлюючих документах могло виникнути через складний переклад з російської мови на українську. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Встановлення фактів потрібні заявниці для подальшого оформлення спадкових прав на вищезазначену квартиру. Зазначені розбіжності в документах унеможливлюють реалізацію спадкових прав. Виправити дані розбіжності неможливо, оскільки мати заявниці померла, а встановлення факту належності свідоцтва про смерть не припустимо згідно ст. 315 ЦПК України. Відповідно п.п. 1,6 ч.1 до ст.315 ЦПК України Суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ч. 2 ст. 317 Цивільного кодексу України, встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для заявника юридичне значення, а саме оформлення спадкових прав на майно спадкодавця. Згідно ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.5 ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимоги заявниці обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved