Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Законний представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , як представників неповнолітньої [PERSON] про поділ спадкового майна. Надалі, в ході розгляду справи до участі у справі була залучена [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилався та ту обставину, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . Після її смерті спадщину прийняли її сини - [PERSON] та [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори, однак оформити право на спадщину не встигли у зв`язку зі смертю. Спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] є його син, [PERSON] , тобто позивач, який у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] є його донька [PERSON] , яка наразі є неповнолітньою та знаходиться під опікою [PERSON] , [PERSON] . Однак оформити право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] позивач не може, оскільки відсутні правовстановлюючих документів на будинок за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не склала, тому частки спадкоємців є рівними, у зв`язку з чим, представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] Надалі, в ході розгляду справи до участі у справі була залучена [PERSON] , яка являється дружиною померлого [PERSON] , який помер [INFO] та який також надав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволені позовних вимог наполягали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, на адресу суду повернулися конверти, в яких останнім направлялися судові повістки з відміткою, що адресати за зазначеною адресою відсутні, враховуючи, що судові повістки направлялися відповідач за місцем їх реєстрації, то відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надали, відзиву не надіслали, про причини неявки не повідомили, тому суд визнає їх неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Відповідачу [PERSON] , місцем проживання якої є територія Російської Федерації, вручення позовної заяви, виклику до суду, ухвали про призначення справи до судового розгляду та судову повістку на дане судове засідання здійснено відповідно до ч. 8 ст. 130 ЦПК України (в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України), по справі відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної в м. Мінськ Республіки Білорусь 22.01.1993 року. Дані судові документи були особисто отримані відповідачем, відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала. Відповідно до протоколу судового засідання, який надійшов до суду на виконання міжнародного доручення, [PERSON] вказала, що позов не визнає, оскільки вона та її доньки, як спадкоємці померлого [PERSON] також мають право на частину спадщини після смерті [PERSON] , також зазначила, що письмових доказів та відзиву на позовну заяву вона надавати не буде. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Суд, при дослідженні доказів, якими позивач обґрунтував позов встановив, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Бузинівської сільської ради, [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом з нею проживали та були зареєстровані сини - [PERSON] , [PERSON] та онука [PERSON] . [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв, оскільки проживав та був зареєстрований з нею до дня смерті, а також надав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняв, оскільки проживав та був зареєстрований з нею до дня смерті, а також надав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , оскільки являлися її синами, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , витягом з актового запису про народження [PERSON] та витягом про зміну прізвища [PERSON] . Також, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який спадщину після смерті матері прийняв, що підтверджується заявою про прийняття спадщини, копією свідоцтва про народження та витягом про зміну прізвища [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з рішення Бузинівської сільської ради, відповідно до якого [PERSON] було передано у власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , довідкою сільської ради, відповідно до якої даний будинок внесений в погосподарську книгу №6 особовий рахунок № [NUMBER] та належав [PERSON] . Відповідно до довідки сільської ради, житловий будинок за адресою [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору. [PERSON] за життя заповіту не склала, що підтверджується витягом з спадкового реєстру. Згідно з ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Отже, частки у спадковому майні померлої [PERSON] її спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рівними та складають по 1/3 частини. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Жоден з вище перелічених спадкоємців після смерті [PERSON] отримати свідоцтва про право власності на спадкове майно не встигли у зв`язку зі смертю. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , тобто позивач, який спадщину прийняв, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Інші особи, які б зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Оформлення спадкового майна не є можливим в нотаріальному порядку, оскільки відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до відповіді нотаріуса, з якої вбачається, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , позивачу, крім іншого необхідно надати нотаріусу оригіналу документів, що підтверджували б право власності на спірний будинок на ім`я [PERSON] . Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У випадку, коли перехід права власності від спадкодавця до спадкоємців не може бути оформлено в нотаріальному порядку, зокрема у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не завершив процедуру оформлення права власності на землю, спадкоємець може вимагати визнання права власності на землю в судовому порядку. [PERSON] не встиг оформити за життя право власності на вказаний житловий будинок, а саме отримати свідоцтво на право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу не оформила за життя право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР), що підтверджується довідкою виконкому Бузинівської сільської ради. Житловий будинок, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується довідкою, долученою до матеріалів справи. Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У зв`язку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені. Згідно з п. 4 постанови Верховної ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що остання не була власником даного житлового будинку. Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. З огляду на вищенаведене, померла [INFO] [PERSON] володіла будинком за адресою [ADDRESS] , тобто їй належало право власності на зазначений будинок. Отже, [PERSON] як спадкоємцю померлої належало право на 1/3 частини даного житлового будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач та його законний представник, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тому в частині визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку позовна заява підлягає задоволенню частково, так як позивач має право на належну його батькові 1/3 частину вищевказаного житлового будинку. Також, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про поділ спадкового майна, у зв`язку з наступним. Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , як представників неповнолітньої [PERSON] , оскільки остання є спадкоємицею майна, поділ якого необхідно здійснити. Представник позивача виходив з того, що [PERSON] та [PERSON] є опікунами неповнолітньої [PERSON] . Однак, відповідно до наявної в матеріалах справи копії розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №1272/А-2011 від 26.12.2011 року опікуном неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] , тому у частині позовної заяви до [PERSON] необхідно відмовити, оскільки останній не являється належним відповідачем по даній справі. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити частково.

Outcome: partial