Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Житлово-будівельний кооператив «Юність-2» звернувся до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], в якій він зареєстрований та проживає. Зазначений будинок перебуває на балансі позивача, який надає житлово-комунальні послуги та утримує будинок та прибудинкову територію. Договір між позивачем та відповідачем на утримання будинку та прибудинкової території не укладався, однак відповідачу відповідні послуги надавались, отримувались і споживались ним. Позивач зазначає, що за період з січня 2012 року по січень 2016 року включно у відповідача утворилась заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, яка не погашена відповідачем. В зв'язку із зазначеним позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на користь позивача: - заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з січня 2012 року по січень 2016 року включно в сумі 22 192 грн. 11 коп.; - 3% річних в сумі 1750 грн. 80 коп.; - індекс інфляції в сумі 14 069 грн. 65 коп. Представники позивача в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримали та просили суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти позову заперечував, окрім того в процесі розгляду справи представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності та докази часткової оплати заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], в якій він зареєстрований та проживає. Вбачається, що зазначений будинок перебуває на балансі ЖБК «Юність-2», який надає житлово-комунальні послуги та утримує будинок та прибудинкову територію. Позивач при зверненні до суду з позовом стверджує, що відповідач виконує свої зобов'язання по оплаті за житлово-комунальні послуги не належним чином в зв'язку з чим за період з січня 2012 року по січень 2016 року утворилась заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 22 192 грн. 11 коп.; 3% річних в сумі 1750 грн. 80 коп.; індекс інфляції в сумі 14 069 грн. 65 коп., яку позивач просив суд стягнути з відповідача. Представник відповідача заперечуючи проти вимог позивача посилався на те, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності, що вмотивовано тим, що позовну заяву подано 28. 08. 2015 року, а позивачем нараховується борг та штрафні санкції з початку 2012 року. Окрім того, представник відповідача заперечуючи проти вимог позивача посилався на те, що не можливим є стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки між сторонами не було укладено жодних договорів про надання та оплату житлово-комунальних послуг. Також представник відповідача зазначав, що позивачем не вірно здійснені розрахунки заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки сума заборгованості яку позивач просив суд стягнути з відповідача є завищеною та не обґрунтованою. В зв'язку із зазначеним представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вбачається, що між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 2.5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року №529 послуги надаються відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Нарахування за послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, нарахування за надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої і холодної води та водовідведення здійснюється на підставі тарифів, затверджених розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Встановлено, що відповідач отримував від виконавця житлово-комунальні послуги та відповідно зобов'язаний був сплачувати кошти за їх користування, тобто фактично відповідач знаходився у договірних відносинах із виконавцем. Отже, обидві сторони у цих відносинах мають певні права та обов'язки, а саме, виконавець зобов'язаний надавати споживачеві якісні житлово-комунальні послуги, а споживач зобов'язаний сплачувати за отримані послуги. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що відповідачем не своєчасно вноситься плата за спожиті житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим за період з січня 2012 року по січень 2016 року утворилась заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 22 192 грн. 11 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо того, що розмір заборгованості, яку позивач просив суд стягнути з відповідача є завищеною, оскільки вбачається, що надані представником відповідача копії квитанцій про часткову сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги, були враховані позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості, а тому суд перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним в зв'язку з чим приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка утворилась за період з січня 2012 року по січень 2016 року по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 22 192 грн. 11 коп. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1750 грн. 80 коп. та індекс інфляції в сумі 14 069 грн. 65 коп., слід зазначити наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, відповідачем не своєчасно вноситься плата за спожиті житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим за період з січня 2012 року по січень 2016 року утворилась заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 22 192 грн. 11 коп. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону від 24 червня 2004 p. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно розрахунку позивача вбачається, що 3% річних від суми заборгованості відповідача становить 1750 грн. 80 коп., індекс інфляції становить 14 069 грн. 65 коп. Суд вважає доводи представника відповідача щодо не можливості стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції, що вмотивовані відсутністю укладеного між сторонами договору на утримання будинку та прибудинкової території, такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому не бере їх до уваги. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає його вірним, а тому приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 1750 грн. 80 коп. та індекс інфляції в сумі 14 069 грн. 65 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved