Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2018 року, ухваленого по вищевказаній справі, позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON], аліменти на утримання непрацездатної матері [PERSON] на її користь, в розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу), довічно, вирішено питання про розподіл судових витрат. До суду надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що в своїй позовній заяві вона просила стягнути аліменти починаючи з дати подання позову і довічно, натомість судом в цій частині позов не розглянуто та не відображено в резолютивній частині рішення щодо дати стягнення аліментів, тому посилаючись на ст. 10 СК України, просила ухвалити додаткове рішення, в якому зазначити про стягнення аліментів починаючи з дати подання позову. Відповідно до положень частини 4 статті 270 ЦПК України суд не вбачає необхідності викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, тому розглядає заяву у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів з дати подання позову до суду, однак судом не ухвалено з приводу цієї вимоги рішення, суд вважає за необхідне ухвалити по справі додаткове рішення в цій частині. Так, частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно статті 10 Сімейного кодексу України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Вказана стаття базується на теоретичному підході до поняття прогалин у правовому регулюванні, застосовується як засіб субсидіарного регулювання звернення до суду та полягає у застосуванні відповідної норми Сімейного кодексу до регулювання інших, подібних сімейних відносин. Так, главою 15 Сімейного кодексу України передбачено обовязок матері, батька утримувати дитину до його виконання, де ст. 191 СК України передбачено час, з якого присуджуються аліменти на дитину від дня предявлення позову. Глава 16 Сімейного кодексу України передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, де в статті 201 СК України зазначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина: до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, на підставі ст. 191 СК України час, з якого присуджуються аліменти на повнолітню дитину від дня предявлення позову. Глава 17 Сімейного кодексу України передбачає обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання: підстави виникнення обовязку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків; обов'язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків; звільнення дочки, сина від обов'язку утримувати матір, батька; визначення розміру аліментів на батьків; стягнення з дитини витрат на догляд та лікування батьків. Однак вказана глава не містить положень щодо часу, з якого присуджуються аліменти, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення аліментів починаючи з дати предявлення позову, оскільки вказана вимога стосується лише стягнення аліментів на дітей з врахуванням захисту їх прав та інтересів. Застосування статті 10 СК України в даному випадку суд вважає недоречним, оскільки положення вказаної статті застосовуються до відносин, які не врегульовані цим Кодексом, в даному ж випадку законодавець не вважає обовязком платника аліментів сплачувати аліменти саме від дня предявлення позову. Тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed