Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Слов`янської міської ради Донецької області, за участю третьої особи Міськрайонне управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування, яка обґрунтована тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді житлового будинку та приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0701 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок та земельна ділянка належали бабусі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На житловий будинок позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.04.2018 року. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно - земельну ділянку [ADDRESS] позивач не отримала, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім`я [PERSON] . Право власності на земельну ділянку досі зареєстровано за [PERSON] . Постановою від 20.04.2018 року приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Орлова Л.О. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії на вищевказану земельну ділянку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я [PERSON] . [PERSON] зазначає, що на день смерті [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] разом із нею проживав її син [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого приватним нотаріусом Слов`янського МНО Орловою Л.О. заведена спадкова справа № 99/2017. До складу спадкового майна входить земельна ділянка [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] матері [PERSON] [PERSON] , спадщину після якої він прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. На підставі чого, для захисту своїх прав, позивач вимушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та справу розглянути без її участі (а.с.59). Представник Слов`янської міської ради до судового засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив винести рішення на розсуд суду та справу розглянути без його участі (а.с.57). Представник Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, причини неявки не повідомив (а.с.98). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що Заповітом від 11.12.1987 року, посвідченим державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Соловар В.І., [PERSON] заповіла із належного їй майна, належний їй жилий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, розташований у [ADDRESS] , синові [PERSON] (а.с.7). [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів № 25 від 24.01.1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0701 га, яка розташована на території Слов`янської міської Ради, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю (а.с.12). Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , на замовлення позивача встановлено межі вищевказаної земельної ділянки в натурі на місцевості (а.с.14-17). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер 1414100000:01:014:2071, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.02.2000 року, виданим Слов`янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області (а.с.13 зворот). Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Орлової Л.О. від 20.04.2018 року на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом зі спадкодавицею проживав її син [PERSON] . Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 14 п. 1 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 11.08.2000 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому при вирішенні питання щодо встановлення факту прийняття/неприйняття спадщини [PERSON] після смерті матері слід керуватися нормами Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР). Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У вищевказаній Постанові нотаріуса зазначено, що [PERSON] спадщину у вигляді земельної ділянки [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Таким чином, [PERSON] реалізував свої права щодо прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , в тому числі і на спірну земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Заповітом від 13.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О., [PERSON] заповів все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і на що він за законом матиме право [PERSON] (а.с.80 зворот). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.02.2017 року, виданим Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.13). Після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину, яка складається, з житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. (а.с.9). За [PERSON] зареєстровано право приватної власності на вказаний вище житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку вищевказаної земельної ділянки площею 701,0 м2, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.09.2017 року нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки складає 152108,30 гривень (а.с.11). Постановою приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Орлової Л.О. від 20.04.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку на ім`я [PERSON] (а.с.18). Згідно листа Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 29.04.2020 року, станом на 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0701 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель зареєстроване за [PERSON] (а.с.100). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як слідує зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв`язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно із роз`ясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Нормами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так, Верховний Суд України у своїй судовій практиці, зокрема, у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-253цс16, сформував правову позицію щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: «За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 цього кодексу в набувача нерухомості право власності на земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності». З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, площею 0,0701 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved