Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.02.2010 по справі № 2-29/10 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 8472611), що набрало законної сили 05.03.2010, позов було задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] (божника) та [PERSON] (поручителя) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 285,05 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 215666-CRED та за договором поруки від 20 березня 2008 року. З мотивувальної частини вказаного заочного рішення суду вбачається, що стягнута сума заборгованості існувала станом на 23 липня 2009 року та складалася з наступного: 18 260,83 грн. заборгованість за кредитом; 3 677,31 грн. нараховані несплачені відсотки; 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1096,91 грн. штраф (процентна складова). Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви у справі № 322/891/16, він складений без урахування рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.02.2010 по справі № 2-29/10 за весь період, починаючи з 20.03.2008, по 13.07.2016. Водночас, з наданого відповідачем листа Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 03.10.2016 № 844/4 вбачається, що на виконанні перебуває, зокрема виконавчий лист № 2-29 від 15.03.2010, виданий Новомиколаївським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на суму 23 285,05 грн. Станом на 03.10.2016 залишок заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 16 124,04 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Обставини, встановлені Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.02.2010 по справі № 2-29/10 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 8472611), що набрало законної сили 05.03.2010, не підлягають доказуванню, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобовязань зазначені в ст. ст. 599 601, 604 609 ЦК України та не передбачають можливість припинення зобовязання у звязку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, передбачених договором. Разом з цим, за змістом частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами частин 2 та 3 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищезазначені положення процесуального закону щодо обовязків доказування судом були розяснені позивачу. Проте, позивач не надав суду доказів наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 215666-CRED від 20 березня 2008 року станом на 13.07.2016 в розмірі 94 311,57 грн. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості судом визнається неналежним доказом існування у відповідача заборгованості в зазначеному розмірі, оскільки складений без урахування рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.02.2010 по справі № 2-29/10 за весь період, починаючи з 20.03.2008, по 13.07.2016, а також без урахування часткового виконання цього рішення суду, що підтверджується листом Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 03.10.2016 № 844/4. Отже, відсутність доказів дійсного розміру основної заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 215666-CRED від 20 березня 2008 року станом на 13.07.2016 унеможливлює обчислення процентів, що підлягають нарахуванню на неї після ухвалення рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.02.2010 по справі № 2-29/10, а відтак і штрафних санкцій. Виходячи з наведеного, обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, не підтвердилися в ході розгляду справи, у звязку із чим суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачами, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed