Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначала, що між нею та банком 03 грудня 2014 року було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) №300131/142121/3-14, на виконання якого внесла до відповідача банківський (депозитний) вклад у розмірі 500,00 дол. США на строк до 03 березня 2015 року з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 10,50 % річних. Після закінчення строку, незважаючи на неодноразові звернення, банк депозитні кошти та проценти за користування депозитними коштами не повернув. Просила стягнути з відповідача банківський вклад у розмірі 500,00 дол. США, втрачену вигоду у розмірі 1379,70 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн.. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув повторно, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633\~цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72\~цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом достовірно встановлено, що між позивачем та банком 03 грудня 2014 року було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) №300131/142121/3-14, на виконання якого внесла до відповідача банківський (депозитний) вклад у розмірі 500,00 дол. США на строк до 03 березня 2015 року з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 10,05 % річних. Сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет договору, строки дії договору, права, обовязки та відповідальність сторін. Зокрема, строк дії вкладу було встановлено до 03 березня 2015 року, а процентна ставка була визначена в 10,05 процентів річних.\~\~Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення банківського вкладу, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Після закінчення строку депозитні кошти в розмірі 500,00 дол. США та відсотки не були виплачені відповідачем позивачеві, незважаючи на неодноразові вимоги позивача. Таким чином, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує належним чином, що підтверджується випискою з особового рахунку. Станом на день розгляду справи борг відповідача перед позивачем по депозитному вкладу становить 500,00 дол. США. Вказані суми банківського вкладу та процентів станом на день розгляду справи відповідачем позивачеві не сплачені. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених вимог зі стягненням з відповідача на користь позивача зазначеного розміру заборгованості за договором банківського вкладу 500,00 дол. США та на користь держави судовий збір 243,60 грн. (1% від (500,00 дол. США х 21,26)) де 21,26 грн. курс НБУ національної валюти до 1 дол. США. Станом на 07.07.2015 року. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Проте позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона мала би реальну можливість отримати доходи у визначеному нею розмірі і не отримала їх саме внаслідок не своєчасного повернення належних їй грошових коштів відповідачем. Крім того встановлений судом правовий характер спірних відносин не свідчить про те, що позивачу\~\~заподіяно збитки у виді упущеної вигоди. Положення п. 2 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~не поширюються на спірні правовідносини, які мали місце в цьому випадку. При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку на посягання на її право, покладається на позивача. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу заподіяні такі збитки і\~що позивач мала намір зробити вклад саме цих коштів у інший банк та на умовах, визначених у договорі з ПАТ «[PERSON] та кредит», і що не своєчасне повернення відповідачем суми вкладу позбавило позивача скористатися своїм правом та розмістити їх в іншому банку і отримати реальну можливість одержати доходи за рахунок цих коштів. Покладення на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за нездійснення свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності, що настає за порушення саме зобов'язань. Тому підстави для стягнення на користь позивача упущеної вигоди відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач [PERSON] у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку не надала жодного доказу на підтвердження факту завдання моральної шкоди з вини відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial