Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Заява та її мотиви 26.03.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 15.03.2021, за підписом заявника, в якій вона просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] . Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції для взяття [PERSON] , стосовно якого видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію. Заява обґрунтована, зокрема, тим, що заявниця та [PERSON] проживають в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно піднімав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявниця декілька разів викликала поліцію, яка фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку [PERSON] стали підставою розриву відносин (в лютому 2021 року заявниця звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу). Як зазначає заявниця, [PERSON] не залишає її у спокої: весь час переслідує, погрожує застосуванням фізичного насильства, продовжує ображати нецензурною лайкою, все це відбувається у присутності спільної дитини [PERSON] ( [INFO] ). Процесуальні дії суду Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2021 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29.03.2021 вказану заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку окремого провадження.. Щодо явки учасників провадження у судове засідання [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом здійснення судом телефонограм. З урахуванням приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом обставини справи Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що з 08.10.2019 [PERSON] та [PERSON] проживають в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину: [PERSON] ( [INFO] ). [PERSON] проживає в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З довідки Солом`янського УП ГУ НП у місті Києві по факту звернення вбачається, що 30.06.2020 до Солом`янського управління поліції Головного управління поліції у місті Києві надійшло повідомлення по спецлінії «102», зареєстроване в ЄО 38284 від 30.06.2020 про те, що за адресою: [ADDRESS] заявниці [PERSON] її чоловік [PERSON] погрожує відносно неї фізичною розправою по мобільному телефону та по смс-повідомленням, звертається до поліції з даного приводу, поліція відмовляється приїхати, дільничий не приходить, останній раз патруль приїхав, заяву не прийняв, заявниця чекає поліцію для написання заяви. Був здійснений виїзд 22.06.2020 за зазначеною адресою, в ході якого двері ніхто не відчинив, мобільний телефон заявниці був вимкнутий. Чоловіка [PERSON] встановити його місце знаходження, з метою встановлення всіх обставин справи, не представилось можливим. 29.06.2020 стало можливо зв`язатись з заявницею, якій було запропоновано зустрітись за її адресою мешкання та написати відповідну заяву з даного приводу, на що остання відмовилась, посилаючись на те, що вона зі своїм чоловіком вирішила конфлікт, писати заяву не має бажання. Також, написати зустрічну заяву також відмовилась у зв`язку з тим, що у неї маленька дитина, та повідомила, що з чоловіком конфлікт вичерпаний та претензій немає. У разі повторного конфлікту з чоловіком звернеться до працівників поліції. Згідно з довідки за підписом дільничного офіцера поліції сектору офіцерів поліції відділу првенцїі Соломянського УП ГУ НП в м.Київі по факту виклику працівників поліції, 23.11.2020 до Солом`янського управління поліції Головного управління поліції у місті Києві надійшло повідомлення від [PERSON] , про те, що у заявниці виник конфлікт з чоловіком [PERSON] . Дана подія зареєстрована до ЄО № 69860 від 23.11.2020. В ході відпрацювання даного виклику, заявниця повідомила, що звернулась з метою фіксації даної події. Від написання заяви відмовилась. Крім того, суд бере до уваги, що матеріали не містять доказів звернення до Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з будь-якими заявами щодо вчинення насильства в сім`ї. Мотиви суду Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) викладено наступну правову позицію: «Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.08.2019 у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) та від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20)». Встановивши, що у порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] фізичного, економічного та психологічного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд вважає, що наразі відповідна заява [PERSON] про видачу обмежувального припису є недоведеною. Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зокрема, суд звертає увагу на те, що сама ж заявниця за наслідками звернення до поліції в подальшому відмовлялась від написання відповідних заяв посилаючись на те, що конфлікт між подружжям вичерпано. Матеріали справи не містять доказів повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні вказаного правопорушення, чи притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у будь-якому вигляді за вказаним фактом. Також відсутні в матеріалах справи будь-які докази на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення ним психологічного насильства. За таких обставин наразі суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] . Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed