Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 8671 грн. 25 коп. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, яким розірвано 09 квітня 2014 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою. Рішенням Білокуракинського районного суду від 15 квітня 2014 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 600 гривень щомісяця. 28.08.2015 року у звязку з заміжжям позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у звязку з чим накопився борг та пеня за період з 01.01.2016 по 31.05.2017 року. Добровільно борг погашати відповідач не бажає. У звязку з цим позивачка просить суд стягнути з відповідача 8671,25 грн., з яких 6622,10 грн. сума несплачених аліментів, 2049,15 грн. пеня. \~\~ Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у її відсутності, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 15.04.2014 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 14.03.2014 року та до повноліття дитини (а.с.9). Судом встановлено, що відповідач повністю свого обов'язку зі сплати аліментів не виконує, внаслідок чого за ним виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 08.10.2017 року, згідно довідки Білокуракинського РВДВС ГТУ юстиції у Луганській області № 1459 (а.с.28) у розмірі 1088,80 грн. та пеня 2049,15 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення пені від суми несплачених аліментів від 11.09.2013р., зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнство та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.\~\~ На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надавались державному виконавцю будь-які документи, які свідчать про неможливість своєчасно сплачувати аліменти у тому обсязі, який визначений судом та державним виконавцем, тому я вважаю, що заборгованість за аліментами утворилася з вини відповідача. За змістом ст. 196 СК України, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі фактичної заборгованості згідно відомостей виконавчої служби. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: partial