Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання подання незаконним та зобов'язання відповідача провести повторне засідання і розглянути повторно питання про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Позивач обгрунтував свої вимоги тим, що 17 вересня 2015р. відбулося засідання Ради опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради де було розглянуто питання про можливість призначення його опікуном над [PERSON] Проте Радою було вирішено рекомендувати призначити опікуном [PERSON] Позивач та його представник в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради пред'явлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставні. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Питання щодо встановлення опіки над недієздатною особою регламентоване ч. 1 ст. 60 ЦК України, якою визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки та призначення опікуна в судовому порядку передбачений Розділом ІУ главою 2 ЦПК України, зокрема ст. 241, яка визначає, що суд ухвалюючи про визнання фізичної особи недієздатною встановлює над нею відповідну опіки і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. В силу Затверджених Правил опіки та піклування, зареєстрованих у МЮУ №387/3680 від 17 червня 1999р., органами, які приймають рішення щодо опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. На виконання Положення про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради від 13.02.2014р. №4584-УІ, яка є виконавчим органом Одеської міської ради з делегованими функціями органу місцевого самоврядування, у районній раді було створено Раду з опіки та піклування. Так, судом встановлено, що 17 вересня 2015р. Радою опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради було рекомендовано [PERSON] у призначені її опікуном над недієздатним [PERSON] На виконання вказаного рішення, органом опіки та піклування до суду було внесено подання, яке за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2015р. (справа №523/4508/14-ц) було розглянуто та задоволено. При цьому слід зазначити, що [PERSON] при розгляді вказаної вище справи приймав участь, як представник [PERSON], та не погоджуючись з рішенням суду, оскаржив його в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 рішення суду від 20.11.2015 року було залишено без змін. З представленого витягу з протоколу Ради опіки та піклування від 17.09.2015р. убачається, що питання про рекомендацію у призначенні опікуна над недієздатною особою розглядалося за наявності двох кандидатів, а саме: [PERSON], [PERSON], які давали свої пояснення на поставлені членами Ради питання. Рішення про рекомендацію приймалося колегіальним органом, шляхом простого голосування більшістю голосів. Аналізуючи норми, які регулюють спірне питання, слід дійти висновку, що висновок Ради опіки та піклування за своєю правовою природою не є актом індивідуальної дії, а створена Рада з опіки та піклування не є суб'єктом владних повноважень. Такий висновок не може бути предметом оскарження оскільки носить рекомендований характер. Як було зазначено вище питання щодо встановлення та призначення опікуна, у випадку визнання фізичної особи недієздатною, правдиться у судовому порядку. Особа, яка вважає, що висновком органу опіки та піклування рекомендовано особу, яка в силу певних обставин не може виконувати функції опікуна, що може порушити права та охоронювані законом інтереси недієздатної особи, має право приймати участь в розгляді цивільної справи та/або на оскарження прийнятого судом рішення, що фактично і було здійснено [PERSON] Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. При цьому, з урахуванням вимог ст.10 ЦПК України щодо змагальності сторін, суд позбавлений можливості з власної ініціативи витребувати будь-які докази. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачем є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Outcome: dismissed