Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позовній заяві позивач вказує, що з 25 березня 2008 року в її будинку № 58 по вул. Жовтнева в м. Гадяч, зареєструвався її син [PERSON], який з липня 2015 року в будинку не проживає, виїхавши на інше місце проживання. До цього часу він залишається зареєстрованим у належному позивачу будинку, у звязку з чим у неї виникають перешкоди у правах на оформлення субсидії та на володіння і розпорядження власним майном. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], таким, що втратив право на проживання та користування будинком за адресою: вул. Жовтнева, 58, м. Гадяч Полтавської області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила визнати [PERSON], такими, що втратив право на проживання та користування будинком по вул. Жовтнева, 58, м. Гадяч Полтавської області Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Сектору реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб за місцем проживанням виконавчого комітету Гадяцької міської ради направив суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили, що [PERSON] не проживає в [INFO] з 2015 року. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження та про одруження позивача, яка змінила своє прізвище. З витягу реєстру права власності на нерухоме майно від 10.01.2008 вбачається, що [PERSON] є власником будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, який розташований по вул. Жовтнева, 58 в м. Гадяч Полтавської області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 10-04/2299 від 22.05.2018, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Факт відсутності відповідача за місцем фактичної реєстрації, позивачем доведено долученими до справи доказами, а саме: актами обстеження домогосподарства за адресою: вул. Жовтнева, 58, м. Гадяч Полтавської області від 16.05.2017, 02.10.2017, 20.12.2017, 15.05.2018, складеними депутатом міської ради [PERSON], згідно яких значиться, що за вищевказаною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319\~ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.\~\~ Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку, власником якого є позивач, понад рік, що підтверджено належними засобами доказування. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідач у спірному будинку не проживає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до п.п 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з 01 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1762 гривні, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму складає 704 грн 80 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача слід стягти понесені нею судові витрати, що складаються з витрат за подання позову до суду в сумі 704 грн 80 коп.

Outcome: approved