Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулося ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи [PERSON] та реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про зняття арешту з майна належного [PERSON], накладеного на підставі постанови ВП №42287980 від 3 березня 2014 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що наявність арешту на квартирі [ADDRESS], накладеного в рамках виконавчого провадження, унеможливлює вчинення правочину щодо відчуження її як предмету іпотеки, та порушує права банку як іпотекодержателя та кредитора. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позов та просила його задовольнити, вказуючи на те, що на даний час вирішено питання про проведення відчуження квартири для погашення боргу в добровільному порядку. Представник відповідача та треті особи в засідання не прибули, заперечень проти позову не надсилали і з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як було судом встановлено належна на праві власності [PERSON] квартира [ADDRESS] є предметом іпотеки за договором від 29 серпня 2007 року укладеного в забезпечення вимоги іпотекодержателя ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», що випливає із кредитного договору №010/01-04/07-492 від 28 серпня 2007 року укладеного між іпотекодержателем та боржником [PERSON]. Постановою ВП №42287980 від 3 березня 2014 року державного виконавця першого Суворовського ВДВС було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №523/479/13-ц виданого Суворовським районним судом м.Одеси про звернення стягнення на предмет іпотеки однокімнатну квартиру [ADDRESS], належну [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів на підставі оцінки іпотеки та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/01-04/07-492 від 28 вересня 2007 року на загальну суму 1515718,01 грн. . 3 березня 2014 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми боргу. 12 серпня 2014 року головним державним виконавцем Теличко Н.Б. прийнято постанову про повернення виконавчого документу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Нормами ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з вимогами ч.5 ст.60 Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи встановлені судом обставини та вказані норми, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця, оскільки на теперішній час сторони намагаються у добровільному порядку провести відчуження предмету іпотеки для погашення боргових зобов'язань боржника, а наявність арешту унеможливлює вчинення правочину.

Outcome: approved