Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 5 грудня 2003 року у Холопичівській сільській раді Локачинського району, актовий запис № 12. Позов обґрунтовується тим, що 5 грудня 2003 року сторони уклали шлюб, мають спільних дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Протягом останніх двох років шлюб існує формально. Сторони проживають в одному будинку, однак спільного бюджету не ведуть та не підтримують сімейних відносин. Подальше спільне життя як подружжя через різність поглядів на життя та сім`ю є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач в присутності дітей ображає [PERSON] , що негативно впливає на їхню психіку та розуміння сім`ї. Крім цього позивач вважає недоцільним вжиття судом заходів, передбачених ст. 111 Сімейного кодексу України (далі - СК), оскільки фактичних сімейних стосунків між сторонами не існує. У заяві від 11 травня 2021 року позивач після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] у судове засідання, призначене на 2 серпня 2021 року, не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. У цій же заяві йдеться про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Крім цього з його пояснень слідує, що від часу пред`явлення дружиною позову про розірвання шлюбу до суду він намагався налагодити сімейні стосунки, однак суттєвих результатів це не дало, позивач й надалі не бажає з ним проживати однією сім`єю і переїхала проживати до матері. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов такого висновку. Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] стверджено, що 5 грудня 2003 року сторони уклали шлюб. З копій свідоцтв про народження серій [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] слідує, що батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , записані сторони. Нормою ч. 1 ст. 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 55 СК дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до частин 3, 4 ст. 56 СК кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбне життя сторін не склалося, вони не підтримують шлюбних відносин. Необхідність розірвання шлюбу позивач обґрунтовує особистісними інтересами і заперечує проти надання строку для примирення. Положенням ч. 2 ст. 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу, так як його збереження суперечить інтересам позивача. Крім того, враховуючи висловлену в позовній заяві та судових засіданнях категоричну позицію [PERSON] , яка наполягає на розірванні шлюбу та просить не вживати заходів щодо примирення подружжя, суд доходить висновку про недоцільність надання сторонам строку для примирення, так як зазначена обставина лише відстрочить вирішення питання про розірвання шлюбу, при тому, що позивач не бажає його збереження. На підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved