Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернувся позивач, який в обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 10,43 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває на території колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Правда», право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , а також майнового паю члена КСП, право власності на який посвідчено свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] . Померлим за життя не було складено заповіт. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач зміг реалізувати своє право спадкоємця за законом на частину спадкового майна, а саме земельної ділянки, виділеної з вказаного сертифікату, площею 6,98 га ріллі, яка перебуває у землях Демино-Олександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку було посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . На теперішній час оригінали сертифіката на земельну частку (пай) та свідоцтва про право власності на майновий пай втрачені, що позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. На підставі викладеного, просить визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач - Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, в судове засідання свого представника не направили, надали відзив на позовну заяву, в якому просять розглянути справу у відсутність представника та не заперечують проти задоволення позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №21 від 08.08.2011 року (а.с. 15). Факт родинних відносин між позивачем та його померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.06.1982 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 10,43 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває на території колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Правда», право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , а також майнового паю члена КСП, право власності на який посвідчено свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] (а.с. 6, 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач зміг реалізувати своє право спадкоємця за законом на частину спадкового майна, а саме земельної ділянки, виділеної з вказаного сертифікату, площею 6,98 га ріллі, яка перебуває у землях Демино-Олександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку було посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с. 14). Позивач зазначає, що на теперішній час оригінали сертифіката на земельну частку (пай) та свідоцтва про право власності на майновий пай втрачені, що позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223, 1261 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 131 ЗК України,

Outcome: approved