Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні за вищезазначеною адресою за місцем проживання на даний час зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що відповідачі більше одного року не проживають у вказаному домоволодінні, однак до теперішнього часу не зняли себе з реєстрації за місцем проживання у належному позивачу житловому будинку. Вказане перешкоджає позивачу у користуванні її власністю, так як позивач не має змоги оформити субсидію без зняття з реєстрації за місцем проживання відповідачів, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Позивач просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Надала до суду відзив, в якому зазначено, що [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з рідним братом позивача [PERSON] , вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з ними в [ADDRESS] . На даний час сімейні відносини тривають. Разом з ними зареєстрована донька [PERSON] [PERSON] . Вони ведуть спільне господарство, було зроблено за власні кошти ремонт у будинку. Вказано, що твердження позивача про те, що відповідачі більше року не проживають у спірному будинку, є безпідставними та не підтверджуються жодним доказом, так як вони проживали і проживають на даний час у вищезазначеному будинку. Відповідач [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю позовних вимог. Центр надання адміністративних послуг Троїцької селищної ради Луганської області свого представника у судове засідання не направив, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути без участі їх представника. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121762035 від 24 квітня 2018 року [PERSON] належить на підставі права власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 8). На даний час у вказаному домоволодінні зареєстровані [PERSON] (власник майна), її брат [PERSON] , син [PERSON] [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] [PERSON] та дочка [PERSON] [PERSON] , [INFO] (а.с .14, 36-45). Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Положеннями ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За приписами ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказаною норою матеріального права визначається право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права, у спосіб, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у особи права власності та встановлення судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. За приписами ч.ч. 1, 4 ст.156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач у своєму позові як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ту обставину, що відповідачі більше одного року не проживають у вказаному домоволодінні. При цьому, жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, до суду позивачем надано не було. Позивачем залишено поза увагою і той факт, що у домоволодінні зареєстрований малолітній син брата позивача та відповідача [PERSON] , а також неповнолітня донька останньої [PERSON] , з чого вбачається, що відповідачі пов`язані спільним побутом та фактичними сімейними правовідносинами з братом позивача [PERSON] . Крім того, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло, правомірність застосування якого, за обставинами цієї справи, позивачем не доведена. Отже, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення, в зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed