Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

З 09 травня 2010 року по 09 березня 2012 року позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 02.03.2021 року. В період перебування у шлюбі відповідачка народила дитину, [PERSON] [INFO] . Оскільки не було сумнівів, що позивач є біологічним батьком, він турбувався про дитину, брав участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. У зв`язку із тим, що шлюбні відносини з відповідачкою не склались, рішенням Красилівського районного суду від 27.02.2012 року шлюб було розірвано. Після припинення фактичних шлюбних відносин та розлучення позивач продовжував матеріально забезпечувати дитину, розуміючи що виховання та догляд дитини потребує значних матеріальних затрат. Так, на виконання обов`язку передбаченого Сімейним Кодексом України, перераховував відповідачці протягом 2011-2017 років аліменти на утримання, [PERSON] [INFO] , що підтверджується квитанціями. В січні 2017 року відповідачка звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 21.04.2017 року позов відповідачки задоволено повністю. Позивач систематично, в повному розмірі сплачував аліменти на користь [PERSON] , що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №29032 від 27.04.2021 року. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області в справі № 677/396/21 від 07.04.2021 року, яке набрало законної сили 16.05.2021 року, виключено з актового запису №187 про народження [PERSON] [INFO] відомості про батька - [PERSON] . Рішенням суду встановлено та визнано самою відповідачкою, шляхом подання заяви про визнання позовних вимог, що вона із самого зачаття дитини знала, що позивач не є біологічним батьком. Відповідачка знехтувала батьківськими почуттями позивача, свідомо надала позивачу неправдиву інформацію щодо дитини та протягом десяти років була недобросовісним набувачем аліментів. Саме з моменту набрання законної сили (16.05.2021 року) рішенням суд в справі №677/396/21 та подання заяви відповідачкою, позивач дізнався, що остання є недобросовісним набувачем коштів. Під час розгляду судом справи №677/396/21 про виключення відомостей про позивача, як батька дитини, з актового запису про народження, відповідачка позовні вимоги визнала. Наведене свідчить про те, що відповідачка знала про безпідставність стягнення аліментів з позивача на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , а отже вона була недобросовісним набувачем. Вказує, що у відповідності до квитанцій про сплату аліментів, загальна сума безпідставно отриманих коштів Відповідачкою за період 2011 по 2017 рік становить 19200,00 гривень (дев`ятнадцять тисяч двісті гривень). Таким чином, вважав, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача 19200,00 гривень - коштів отриманих без достатньої правової підстави. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, зазначив, що крім перерахованих ним коштів на користь [PERSON] через засоби поштового зв`язку в розмірі 19200, 00 (дев`ятнадцять тисяч двісті гривень), з заробітної плати позивача також щомісяця з 01.03.2017 року по травень 2021 року систематично та в повному розмірі перераховувались кошти. Загальний розмір перерахованих Відповідачу коштів за період з 01.03.2017 року по травень 2021 року включно становить 49367,05 гривень (сорок дев`ять гривень триста шістдесят сім гривень п`ять копійок). Просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 68 567, 05 гривень (шістдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень п`ять копійок). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав пояснення викладені в запереченні на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що сторони в справі перебували в шлюбі з 09 травня 2010 року по 09 березня 2012 року позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 02.03.2021 року. В період перебування у шлюбі відповідачка народила дитину, [PERSON] [INFO] . Рішенням Красилівського районного суду від 27.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. На виконання обов`язку передбаченого Сімейним Кодексом України, перераховував відповідачці протягом 2011-2017 років аліменти на утримання, [PERSON] [INFO] , що підтверджується квитанціями. В січні 2017 року відповідачка звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 21.04.2017 року позов відповідачки задоволено повністю. Позивач систематично, в повному розмірі сплачував аліменти на користь [PERSON] , що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №29032 від 27.04.2021 року. Вказаний факт встановлений судовими рішеннями, копії яких містяться у справі, а також не заперечувався сторонами. Згідно довідки Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Хмельницькому від 27 квітня 2021 року, [PERSON] сплатив аліменти в користь [PERSON] в період з 01 березня 2017 року по 01.03.2021 року в загальній сумі 60252,05 гривень згідно виконавчого листа № 2-677/30/17. Також в період листопада 2011 року по лютий 2017 року позивачем на користь відповідача сплачено аліменти на загальну суму 19200 гривень. Всього ним було сплачено 40841, 63 гривень. Довідкою ДНЗ «Хмельницький центр ПТО сфери послуг» стверджується, що із заробітної плати позивача із березняі 2017 року по травень 2021 року включно також проводились відрахування аліментів. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області в справі № 677/396/21 від 07.04.2021 року, яке набрало законної сили 16.05.2021 року, виключено з актового запису №187 про народження [PERSON] [INFO] відомості про батька - [PERSON] . Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Позивач у даній справі сплачував аліменти на утримання [PERSON] , 2010 р.н., з підстав того, що вона є його донькою. Підставою стягнення з позивача аліментів на утримання [PERSON] були відомості про його батьківство. Судом при розгляді справи про оспорювання батьківства встановлено, що позивач не є батьком [PERSON] , 2010 р.н. Рішення суду про виключення відомостей про [PERSON] з актового запису про народження дитини [PERSON] , 2010 року народження, набрало законної сили. Тобто підстава, на якій відповідачем отримано від позивача аліменти на утримання дитини, відпала. Згідно з статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач на підтвердження недобросовісності відповідача зазначив, що відповідач приховала відносини з іншим чоловіком, від якого народила дитину. Жодних доказів на підтвердження вказаних тверджень суду подано не було, обставини на які посилався представник позивача, а саме те, що відповідач [PERSON] визнала позов про виключення з актового запису позивача як батька дитини, не підтверджують недобросовісності відповідача при отриманні аліментів до вказаного періоду. Будь - яких інших доказів на підтвердження недобросовісності відповідача позивачем та його представником суду не надано. Представник відповідача зазначив в судовому засіданні, що відповідач не мала жодного сумніву в тому, що позивач [PERSON] є батьком її доньки, обставини про те, що [PERSON] не є батьком її дитини визнала лише після подачі позову про оспорювання батьківства. На думку суду, [PERSON] є добросовісним набувачем аліментів з моменту їх сплати позивачем до квітня 2021 року, тобто до моменту визнання [PERSON] позову про виключення з актового запису про батька позивача [PERSON] . На підставі вищенаведених норм та встановлених по справі обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення сплачених аліментів за період з 2011 року по березень 2021 року не підлягають задоволенню, оскільки вони не підлягають поверненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України. Що стосується вимог про стягнення безпідставно сплачених аліментів за квітень-травень 2021 року то вони підлягають задоволенню, оскільки у вказаний період відповідач [PERSON] вже достовірно знала, що позивач [PERSON] не є батьком дитини, а тому в даному випадку вона є недобросовісним набувачем, тобто кошти підлягають поверненню позивачу [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено на 3,52 % (68567,05 грн. х 100 : 2415 грн.), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 31 грн. 96 коп. (908 грн. х 3,52% :100).

Outcome: partial