Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До суду звернувся представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі - Позивача) з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого йому приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу [PERSON]. 14 березня 2018 року на майно [PERSON], який помер 17 серпня 2017 року. Просить визнати свідоцтво недійсним у частині включення до складу спадщини недоотриманих за життя її чоловіком [PERSON] сум щомісячних страхових виплат за період з 01.12.2014 року по 17 серпня 2017 року, враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року в розмірі 43\~382,71 гривень. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу [PERSON] 14.03.2018 року на імя відповідача було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті чоловіка відповідачки [PERSON], який помер 17 серпня 2017 року на тимчасово непідконтрольній території України в м. Сорокине (колишньому Краснодоні) Луганської області. Зокрема, у свідоцтві зазначено, що до складу спадщини померлого входить: невиплачені суми страхових виплат за період: - липень-листопад 2014 року на загальну суму 5824,20 гривень; - з 01 грудня 2014 року по 17 серпня 2017 року враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01 березня 2014 року на суму 43382,71 гривень, що підтверджується листом Фонду соціального страхування в Україні № 03/2036 від 31 жовтня 2017 року. Посилаючись на правову позицію, відображену в постанові Верховного суду України у справі №243/746/16-ц, позивач вважає, що особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, яким є чоловік відповідачки [PERSON], мають право на одержання страхових виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження у повному обсязі, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Натомість [PERSON] за період з 01.12.2014 року по17.08.017 року (час смерті) не звертався з відповідною заявою до робочих органів Фонду, у звязку з чим йому було фактично нараховані та залишилися невиплаченими щомісячні страхові виплати за липень-листопад 2014 року на суму 5824,20 гривень. Щомісячні страхові виплати за період з 01.01.2014 року по 17.08.2017 рік могли бути нараховані [PERSON] лише на підставі його заяви робочим органом Фонду за фактичним місцем його проживання (перебування). Однак останній не скористався своїм правом на отримання страхових виплат відповідно до чинного законодавства, тому страхові щомісячні виплати з 01.12.2014 року йому не нараховувалися. \~ \~ \~ \~Щодо довідки, на підставі якої видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину, позивач зазначає, що інформація, викладена у ній, не врахована приватним нотаріусом [PERSON], і вона посвідчила право відповідача на спадщину за законом на кошти у сумі 43382,71 гривень, на право на які у померлого за життя не виникло. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не прибув, у раніше поданих заявах просив розглянути справу без його участі. Заперечень проти винесення заочного рішення суду не надсилав. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, тому, відповідно до ст. 281 ЦПК України, було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Міловського районного нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд рішення прийняти по суті. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані сторонами докази, зясувавши позиції учасників провадження, суд дійшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Згідно запиту приватного нотаріуса [PERSON] від 05.10.2017 року у Фонду витребувано інформацію про наявність та суму не отриманих буд-яких страхових виплат (регрес), на імя [PERSON] (а.с.8). \~ \~ \~ \~Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області листом від 31.10.2017 року №03/2036, приватному нотаріусу [PERSON] надано інформацію наступного змісту: «Потерпілому [PERSON] … не виплачено: щомісячні страхові виплати за липень-листопад 2014 року на загальну суму 5824,20,90 гривень. Також необхідно донарахувати потерпілому щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 року по 17.08.2017 рік враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 р. та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року на суму 43382,71 гривень. Загальна сума недоотриманих страхових виплат складає 49206.91гривень». (а.с.9). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу [PERSON], спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з невиплачених сум страхових виплат за період: - липень-листопад 2014 року на загальну суму 5824,20 гривень; - з 01 грудня 2014 року по 17.08.2017 року враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01 березня 2014 року на суму 43382,71 гривень, що підтверджується листом Фонду соціального страхування в Україні від 31 жовтня 2017 року №03/2036 (а.с. 5). Згідно ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності\~входять до складу спадщини. Згідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст.1269 вказаного Кодексу передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно до п.п. 23, 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно ст. 81 ЦПК України, на сторони покладено обовязок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем зазначено, що потерпілий [PERSON] перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краснодоні Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. Відділенням у місті Краснодоні не здійснено переміщення у населені пункти, де органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділенні м. Краснодона припинено з 01.12.2014 року. Справи потерпілих залишилися у відділенні, доступу до них немає. Водночас, на підтвердження цього доводу, Позивачем ніяких документів не надано. Окрім того, позивачем не визначені правові підстави, за яких свідоцтво про право власності на спадщину за законом необхідно визнати недійсним. Крім того, ним не надано рішення щодо припинення нарахування страхових платежів, тому суд позбавлений можливості проаналізувати дії позивача щодо припинення нарахування [PERSON]цих платежів. Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» у ред.№ 2542-VIII від 18.09.2018, визначені система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, зокрема, ст. 46 Закону встановлений вичерпний перелік підстав для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг, однак Позивачем не зазначено і документально не підтверджено, на якій підставі [PERSON] були припинені виплати. Відповідно до ч.7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Посилання позивача на правові позиції, викладені у постанові Верховного суду України у справі №243/746/16-ц, суд вважає необґрунтованим, оскільки правовідносини у справі, що розглядалася у касаційній інстанції не тотожні спірним правовідносинам, що розглядаються наразі. Так, касаційним судом висловлена правова позиція стосовного правовідносин які виникли між потерпілим від нещасного випадку (Позивачем) і Фондом з приводу стягнення недоплаченої страхової виплати під час перебування на тимчасово непідконтрольній Україні території. Так, у постанові наголошено, що жодними законодавчими актами не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістились із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території, тому вимоги про стягнення страхових виплат під час перебування потерпілого на непідконтрольній території України є необґрунтованими. Водночас, справа, що розглядається, стосується правовідносин, які випливають зі спадкового права, а саме, визначення складу спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, тому застосовування правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 12 квітня 2017 року за аналогією, є неправильним. Окрім того, правові позиції, викладені у постанові ВСУ від 12 квітня 2017 року, на які посилається відповідач, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки за своїм змістом суперечать правовим позиціям, викладеним у постанові [PERSON] Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 243/3505/16-ц, де вказано, зокрема, що жоден із законів не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. Більш того, у вказаній постанові ВС наголошено, що підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Ці підзаконні акти не є\~законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Підсумовуючи наведене суд, дійшов до висновку, що померлий [PERSON] не мусив переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат. Склад спадщини, визначений приватним нотаріусом Міловського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] у свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом, є правильним, нотаріус відповідно до вимог ст. 1227 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю кореспондується зі змістом інформації Фонду про наявність заборгованості за страховими виплатами. З огляду на це, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд, відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладає судові витрати на позивача, тому позовні вимоги у частині стягнення з відповідача сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 гривень задоволенню також не підлягають. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed