Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач, свої вимоги мотивує тим, що 23.05.2015 року близько 15 год.50 хв. [PERSON], будучи у нетверезому стані, передав керування автомобілем [NUMBER], який на праві приватної власності належить [PERSON], неповнолітньому [PERSON]. Останній , виїжджаючи з другорядної на головну дорогу, а саме на вулицю Пархоменка в смт. Баришівка, Київської області, не надав перевагу руху автомобілю ГАЗ 2705 д.н.з.АІ6124СА, яким керував [PERSON], та який на праві приватної власності належить [PERSON], що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. 23 липня 2015 року Баришівським районним судом Київської області (справа №355/1152/15-п, провадження №3/355/330/15) [PERSON] визнано виним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та призначено покарання у вигляді позбавлення права керуванням всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Також в даному судовому засіданні встановлено, що [PERSON] передав керування транспортним засобом ВАЗ-2104 д.н.з.АІ6430ЕС неповнолітній особі [PERSON]. Дана постанова Баришівського районного суду від 23 липня 2015 року набрала законної сили. При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015 року №12081, який отримано в результаті проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля ГАЗ 2705 д.н.з.АІ6124СА, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 28056,94 грн.(двадцять вісім тисяч п'ятдесят шість гривень 94 копійки), а вартість проведення експертизи 800(вісімсот ) гривень. Дані витрати позивач просить стягнути з відповідачів. Крім того позивач вважає, що діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду в сумі 5000 гривень, які також просить стягнути з відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнав в повному обсязі, та пояснив суду, що він дійсно є власником автомобіля [NUMBER], але три роки тому він продав автомобіль [PERSON], та передав його останньому в користування, так як в даний час законодавством не передбачено обовязкове оформлення доручення на передачу права користування автомобілем, таке доручення ними не оформлялось. Відповідач [PERSON] позов також не визнав та пояснив суду, що дійсно близько трьох років тому він придбав автомобіль [NUMBER] у [PERSON], доручення та купівлю-продаж вони не оформляли, так як для керування автомобілем вони не потрібні, а відчужувати автомобіль він не збирався. На протязі трьох років автомобілем користувався виключно він. Щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.05.2015 року з його участю та участю автомобіля позивача, то [PERSON] не заперечував своєї вини та пояснив, що після ДТП він віддав позивачу автомобіль [NUMBER] в рахунок відшкодування шкоди, тому вважає, що шкоду ним відшкодовано. Відповідач [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, та пояснила суду, що вона дійсно є опікуном неповнолітнього [PERSON]. 23.05.2015 року неповнолітній вийшов на прогулянку біля будинку, як він потрапив до [PERSON], та яким чином той доручив йому керувати автомобілем вона не знає, вважає, що [PERSON] по суті без її дозволу викрав неповнолітнього, а тому вона не несе відповідальності за дії неповнолітнього в даному випадку. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим частково. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 23.05.2015 року близько 15 год.50 хв. [PERSON], будучи у нетверезому стані, передав керування автомобілем [NUMBER], який на праві приватної власності належить [PERSON], неповнолітньому [PERSON]. Останній, виїжджаючи з другорядної на головну дорогу, а саме на вулицю Пархоменка в смт. Баришівка, Київської області, не надав перевагу руху автомобілю ГАЗ 2705 д.н.з.АІ6124СА, яким керував [PERSON], та який на праві приватної власності належить [PERSON], що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Винним у вчинені даної ДТП, постановою Баришівського районного суду Київської області від23 липня 2015 року по справі №355/1152/15-п, визнано [PERSON]. Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015 року №12081, який отримано в результаті проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля ГАЗ 2705 д.н.з.АІ6124СА, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 28056,94 грн.(двадцять вісім тисяч п'ятдесят шість гривень 94 копійки), а вартість проведення експертизи 800(вісімсот ) гривень. Відповідно до визначення ч.1 ст.1187 ЦК України, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином матеріальна шкода заподіяна позивачеві підлягає відшкодуванню. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], власник автомобіля [NUMBER], близько трьох років тому передав автомобіль в користування [PERSON], дана обставина підтверджена в судовому засіданні останнім. Оскільки діюче законодавство не потребує документального оформлення на право користування транспортним засобом, суд вважає, що в даному випадку автомобіль перебував у [PERSON] на законних підставах, а тому відповідальність за заподіяну шкоду несе саме [PERSON] та у вимогах до [PERSON] необхідно відмовити. Щодо пояснень відповідача [PERSON], про те, що після ДТП він віддав позивачу автомобіль [NUMBER] в рахунок відшкодування шкоди, тому вважає, що шкоду ним відшкодовано, суд виходить з наступного. Відповідач не надав суду жодних доказів передачі позивачу у власність транспортного засобу, не надав жодної угоди про досягнення з позивачем мирової угоди та інших доказів відшкодування шкоди. Позивач [PERSON] підтвердив факт того , що автомобіль [NUMBER] перебуває у нього на зберіганні, проте зазначив, що вони не дійшли з відповідачем [PERSON] згоди щодо вартості автомобіля та оформлення прав власності на нього. Стосовно відповідальності [PERSON] суд виходить з наступного, відповідно до Розпорядження Баришівської РДА Київської області № 303 від 29.08.2013 року [PERSON] призначено опікуном [PERSON], та покладено на неї обовязки по вихованню та догляду за неповнолітнім. Суд критично ставиться до пояснень [PERSON] про те, що дитина вийшла на вулицю лише на декілька хвилин, в наслідок чого [PERSON], без її згоди фактично викравши дитину посадив його керувати транспортним засобом. Як вбачається з пояснень [PERSON], в той день вони сиділи на подвірї біля свого будинку та вживали спритні напої, разом з ними була мати неповнолітнього та біля неї гуляв сам [PERSON], в подальшому вони вирішили навчити неповнолітнього керувати машиною. Назар сів за кермо, а він сів на сидіння пасажира, та при виїзді з двору неповнолітній не надавши перевагу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, переплутавши педаль тормозу та акселератора, зіткнувся з автомобілем позивача який рухався по головній дорозі. Таким чином з даних пояснень вбачається, що неповнолітній тривалий час перебував без догляду опікуна біля компанії яка розпивала спиртні напої. Крім того в даній компанії перебувала мати неповнолітнього, яка позбавлена батьківських прав, та відповідач [PERSON], діяв, як він вважав за згодою матері дитини. Дана ситуація відбулась саме через те що опікун не здійснював належного контролю за дитиною. Стаття 1179 ЦК України передбачає, що неповнолітня особа , відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Що стосується заявленої моральної шкоди, позивач жодним чином не мотивував наявність даної шкоди та її обсяг, разом з тим, суд зважаючи на той факт, що неправомірними діями відповідачів було заподіяно шкоду майну позивача вважає, що в даному випадку позивач зазнав моральної шкоди, та виходячи з обставин справи, вважає за можливе стягнути з відповідачів відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 1500 гривень. Встановлене судом підтверджується: - копією постанови Баришівського районного суду Київської області від23 липня 2015 року, - копією звіту про визначення вартості матеріального збитку від 03.09.2015 року №12081, - копією Розпорядження Баришівської РДА Київської області № 303 від 29.08.2013 року іншими матеріалами справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed