Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з заявою про встановлення факту проживання особи на території України. Заява мотивована тим, що [PERSON] , народився в селі Раков Воложинського району Мінської області [INFO]. Починаючи з 26 лютого 1988 року постійно проживаю на території України в місті Маріуполі, що підтверджується відміткою про прописку в паспорті колишнього і громадянина СРСР. З 5 грудня 1996 року зареєстрований та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Наданий час заявник є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України виданого 05.12.1996 р. Рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року необхідне для набуття громадянства України моїм сином [PERSON] , відповідно до Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № і 2235-111 та Закону України «Про правонаступництво» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ, оскільки встановлення факту постійного проживання на території України до моменту проголошення незалежності України є підставою для оформлення його належності до громадянства України. Просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом до 24.08.1991 р. У судове засідання заявник не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до форми А, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , мешкав за адресою: [ADDRESS] , з 26.02.1988 р. до 17.09.1991 р. та вибув за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заявою про видачу паспорта (форма № 1), [PERSON] , [INFO] , уродженець д. Раков, Воложинського району, Мінської області, який мешкав за адресою: [ADDRESS] , 05.12.1996 року обміняв паспорт громадянина СРСР та отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 05.12.1996 - [PERSON] , [INFO] . Згідно з положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Виходячи із змісту п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215/2001, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. (Аналогічна позиція викладена в Постанові ВС від 30.01.2019 року по справі № 534/1169/17). Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає право набуття його сином громадянства України. Встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом до 24.08.1991 року на законних підставах. На підставі викладеного,

Outcome: approved