Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Заступник керівника напрямку ‹‹CREDIT COLLECTION›› Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ‹‹ПРИВАТБАНК›› [PERSON], який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності від 25.10.2012 року № 3913-О, діючи в інтересах позивача звернувся в суд з позовною заявою та після уточнення стороною позивача позовних вимог просить стягнути солідарно з [PERSON] Балчійовича та [PERSON] на користь ПАТ КБ ‹‹ПРИВАТБАНК›› заборгованість за кредитним договором № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року станом на 03 березня 2015 року, яка складається з : 14171,57 доларів США заборгованість за кредитом; 1094,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 285,27 доларів США заборгованість з винагороди; 376259,24 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250,00 грн. штраф ( фіксована частина ); 16775,96 грн. штраф ( 5 % від суми невиконаного зобовязання ), а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. З позовної заяви виходить, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Балчійович 16.09.2008 року уклали кредитний договір № К4Н0АК00050331. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати [PERSON] кредиту розмірі 37529,07 доларів США на термін до 13.09.2013 року та відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати [PERSON] повинен надати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти ( щомісячний платіж ) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Розмір заборгованості за кредитно-заставним договором станом на 03.03.2015 року, який підлягає стягненню з відповідачів, з урахуванням курсу долара США до гривні станом на 24.09.2015 року, становить : 14171, 57 доларів США - заборгованість за кредитом; 1094,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 285,27 доларів США заборгованість з винагороди; 376259,24 грн. ( 17439,49 доларів США Х 21, 575129 грн. ) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 14.9 кредитно-заставного договору : 250,00 грн. штраф ( фіксована частина ); 16775,96 грн. штраф ( 5 % від суми невиконаного зобовязання ). В забезпечення виконання зобовязань за договором № К4Н0АК00050331 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до ст. ст. 610, 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Згідно умов договору поруки, а саме п. 5 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором № К4Н0АК00050331. Згідно з п. 6 договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути солідарно з [PERSON] Балчійовича та [PERSON] [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року станом на 03.03.2015 року, яка складається з : 14171,57 доларів США заборгованість за кредитом; 1094,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 285,27 доларів США заборгованість з винагороди; 376259,24 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250,00 грн. штраф ( фіксована частина ); 16775,96 грн. штраф ( 5 % від суми невиконаного зобовязання ), а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді від 20 квітня 2015 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який представляє інтереси ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі відповідної довіреності від 29.01.2014 року № 385-О, у повному обсязі підтримав заявлені та уточнені позовні вимоги і просив суд їх задовольнити. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував обставинами, викладеними в позовній заяві. Вказав, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитно-заставного договору. [PERSON] [PERSON] за договором поруки від 16.09.2008 року поручилась перед банком за виконання [PERSON] зобовязань за вказаним кредитним договором, а тому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предявляється вимога про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитно-заставним договором. Підтверджує наявність рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитно-заставним договором № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року. Однак вказує на те, що це рішення суду не виконано, автомобіль не реалізовано та гроші від реалізації автомобіля банку не надійшли, а тому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не позбавлений права звернутись з вимогами про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним кредитно-заставним договором. Дані про передачу автомобіля представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні, а також у позивача немає даних про те, що вказаний в акті опису та арешту майна від 15.01.2014 року [PERSON] був представником банку. Заперечує проти застосування строків позовної давності, оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строків не пропустило. У кредитно-заставному договорі сторони встановили строк позовної давності тривалістю у 5 років і таким чином дотримано письмову форму договору щодо збільшення строку позовної давності. При цьому останній платіж відповідачем було здійснено у серпні 2012 року, а тому навіть якщо брати загальний трирічний строк позовної давності, то позивач цей строк не пропустив. У послідуючому представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву від 09.11.2015 року з проханням продовжувати розгляд справи без участі представника позивача за наявними в справі матеріалами та доказами, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів підтримує ( а.с. 94 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином та йому направлялись рекомендованим листом судові повістки про виклик до суду за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За даними Городнянського РС УДМС України у Чернігівській області відповідач зареєстрований проживаючим [INFO]. Згідно рекомендованих поштових повідомлень про отримання судової повістки [PERSON] був повідомлений про дату, час і місце судових засідань, які відбувались 25.09.2015 року та 19.10.2015 року (т. 1 а.с. 170, 203 ). У судові засідання відповідач не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно відміток поштового відділення судові повістки про виклик до суду 04.11.2015 року та 16.11.2015 року повернуті без вручення [PERSON] у звязку з закінченням терміну зберігання через відсутність останнього за вказаною адресою ( а.с. 72, 89 ). Згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, виходячи з положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідачу [PERSON] належним чином вручено судові виклики і він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Частина 2 ст. 224 ЦПК України передбачає, що у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засдіання всіх відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду справи остання була повідомлена належним чином. Натомість в судове засідання зявилась представник відповідача - адвокат [PERSON], яка на підтвердження повноваження щодо представлення в суді інтересів [PERSON] [PERSON] надала договір про надання правової допомоги від 18.09.2015 року ( т. 1 а.с. 186-187 ). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні предявлений та уточнений позивачем позов визнала частково. Зазначила, що на виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року у відповідача [PERSON] було вилучено заставний автомобіль, який було постановлено на штрафний майданчик та в послідуючому передано представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». З огляду на це, з визначеної та уточненої позивачем суми заборгованості має бути відмінусована вартість заставного автомобіля, яка була узгоджена сторонами та визначена у кредитно-застовному договорі в розмірі 214901 грн. ( п. 17.10. договору ). Крім того, вважає, що розмір заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви, є неповним, необгрунтованим, зазначені у ньому суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках є недоведеними та суперечать наявним у відповідача квитанціям про сплату банку платежів за кредитним договором. Оскільки розмір основної заборгованості по кредиту є необгрунтованим та недоведеним, то відповідно і штрафні санкції нараховані з порушенням ( штрафи, пеня ). Просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Виходячи з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, також просить зменшити суму неустойки, що підлягає стягненню, оскільки вона значно перевищує суму заборгованості. У наданих до суду письмових запереченнях на позов ( т. 2 а.с. 2-4 ) представник відповідача [PERSON] посилаючись на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року вважала, що всі виплати, які повинен був платити банку відповідач за кредитним договором з нього були стягнуті вказаним заочним рішенням, в тому числі і за рахунок заставного майна. За результатами судового розгляду справи уточнила позицію відповідача по суті заявлених позовних вимог та вказала, що відповідачем визнається позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14171,57 доларів США та визначена позивачем у позові сума заборгованості за кредитом не оспорюється. Разом з тим, загальна сума заборгованості за кредитним договором має бути зменшена на 10000 грн., які з [PERSON] стягнуто солідарно за заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року, оскільки вже є відповідне рішення суду про стягнення з відповідача цієї суми заборгованості і в данному випадку може мати місце подвійне стягнення заборгованості. Також визначена у позовній заяві сума заборгованості по процентам за користування кредитом та з винагороди виходячи з положень ст. 616 ЦК України має бути зменшена на визначену сторонами у п. 17.10. кредитно-заставного договору вартість автомобіля в сумі 214901 грн.. Визначена позивачем у позовній заяві сума пені та штрафів на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України має бути зменшена на 90 %, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, відповідачі втратили роботу та не працюють, утримують неповнолітню дитину і стягнення з відповідачів неустойки у розмірі визначеному у позовній заяві ляже непосильним тягарем на все подальше їх життя. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], який обіймає посаду начальника відділу державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, у судовому засіданні щодо вирішення даного спору поклався на розсуд суду. Вказав, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 25.04.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «Mitsubish» модель «Pagero WGN», рік випуску 2008, р.н. [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року у розмірі 159118,46 грн.. Завданням виконавчої служби було вилучити та передати вказаний автомобіль у володіння ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Автомобіль було оголошено у розшук та затримано у листопаді 2013 року в АР Крим. Державним виконавцем було направлено доручення виконавчій службі Джанкойського міськрайонного управління юстиції провести дії по опису, вилученню зі штрафмайданчику та передачі автомобіля представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Виконавчою службою Джанкойського міськрайонного управління юстиції у січні 2014 року було складено акт опису й арешту майна, а саме вказаного автомобіля. Однак автомобіль представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передано не було, так як він не зявився. Він особисто телефонував до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та його запевнили, що банк сплатить за стоянку автомобіля на штрафмайданчику та направить свого представника, щоб йому передали автомобіль. Пізніше зясувалось, що автомобіль представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передано не було у звязку з його неявкою, а тому на даний час у виконавчої служби відсутні дані про передачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» автомобіля [PERSON]. Зауважив, що вказаний у акті опису й арешту майна [PERSON], як особа, що прийняла автомобіль на відповідальне зберігання, не являється представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На даний час виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданного 25.04.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, знаходиться на виконанні у відділі ДВС Городнянського РУЮ Чернігівської області, але воно не виконане. Суд, зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників судового засідання з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З дослідженого в судовому засіданні кредитно-заставного договору від 16.09.2008 року № К4Н0АК00050331 встановлено, що він укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого являється ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] Балчійовичем. За умовами договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав [PERSON] кредит у розмірі 37529,07 доларів США ( у тому числі 36037,95 доларів США для придбання автомобіля, 360,38 доларів США - для оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту, 7,13 доларів США для оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 1081,14 доларів США для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, 42,47 доларів США - для оплати вартості поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ) на строк до 13.09.2013 року під 15,00 % річних. [PERSON] зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору ( ст. 2.1. договору ). Статтею 4.1. договору передбачено, що за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту [PERSON] сплачує проценти за ставкою, визначеною у статті 17.1.6 договору ( 15 % річних ). Стаття 4.3. договору передбачає сплату [PERSON] на користь банку винагороди в розмірах й у строки, що зазначені в статті 17.1.8. договору ( а саме винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів ). У статті 5.1. договору визначено, що для виконання зобовязань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах зазначених у графіку погашення кредиту і надає позичальнику право на їх використання. За надане право, зазначене у статті 5.1. договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, визначеному у статті 17.1.8 ( «г» ) договору ( 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів ). Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8. договору, до складу яких входять платежі за винагородою, процентами та кредитом ( період сплати платежів з «9» по «13» число кожного місяця стаття 17.1.9. договору ). Відповідно до графіку погашення кредиту ( додаток № 1 до кредитно-заставного договору № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року ) визначено розмір щомісячних платежів, які підлягають сплаті в період з 13.10.2008 року по 13.09.2013 року, та складаються з платежів по кредиту, винагороді за резервування та процентам. [PERSON] за умовами договору зобовязався сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку винагороду та погасити іншу заборгованість; погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені договором ( статті 6.2.2., 6.2.3, 6.2.4. договору ). Статтею 14.2. договору передбачено, що у випадку порушення [PERSON] зобовязань, передбачених статтями 6.2.2. та 6.2.3. договору, щодо сплати винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. У випадку порушення позичальником зобовязань щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4. договору, [PERSON] сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки ( стаття 14.3. договору ). При порушенні [PERSON] будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5 % від суми невиконаного зобовязання ( стаття 14.9. договору ). За умовами договору ( стаття 14.10. ) нарахування неустойки здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане відповідною стороною . Сплата неустойки здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Сторонами у договорі встановлено строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років ( стаття 14.11. ). Предметом застави за вказаним договором являється автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WGN», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належить позичальнику на праві власності ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № ІІА 014484від 15.09.2008 року. Кредитно-заставний договір від 16.09.2008 року № К4Н0АК00050331 підписаний повноважним представником ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Балчійовичем ( т. 1 а.с. 13-19 ). 16.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № К4Н0АК00050331/1 ( т. 1 а.с. 20 ). Відповідно до умов цього договору [PERSON] [PERSON] солідарно з [PERSON] відповідає перед ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за виконання [PERSON] зобовязань перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитно-заставним договором № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За умовами пункту 12 договору порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Договір поруки підписаний [PERSON] та повноважним представником ЗАТ КБ «ПриватБанк». 18.03.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» рекомендованими листами направило відповідачам повідомлення ( копії цих повідомлень та докази їх направлення на а.с. 8-12 т. 1 ), у якому вимагало не пізніше 5 календарних днів з дати їх отримання погасити прострочену заборгованість. Внаслідок невиконання [PERSON] та [PERSON] зобовязань за кредитно-заставним договором № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року у останніх перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 03.03.2015 року виникла заборгованість, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 14171,57 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1094,32 доларів США, заборгованості з винагороди в розмірі 285,27 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 376259,24 грн., штрафу ( фіксована частина ) в розмірі 250 грн., штрафу ( 5% від суми невиконаного зобовязання ) в розмірі 16775,96 грн.. Це підтверджено виконаним ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунком даної заборгованості та уточненою позовною заявою, в якій було визначено гривневий еквівалент боргу з неустойки з урахуванням курсу долара США до гривні станом на 24.09.2015 року ( т. 1 а.с. 4-6, 175-177 ). Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ), у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, що передбачено положеннями ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно приписів ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частина ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачає, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання ). Божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що у лютому 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] Балчійовича про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WGN», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вилучення предмета застави та передачі його у заклад ( володіння ) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( т. 2 а.с. 24-27 ). За результатами розгляду цивільної справи Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська 10.04.2012 року ухвалив заочне рішення яким задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] Балчійовича за кредитним договором № К4Н0АК00050331 від 16.09.2008 року у розмірі 159118, 46 грн. звернув стягнення на предмет застави на автомобіль : Mitsubish модель Pаgero WGN, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Балчійовичу шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вилучити предмет застави та передати його у заклад ( володіння ) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме : автомобіль Mitsubish модель Pаgero WGN, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER]. Стягнути з ПАТ «Акцент Банк», [PERSON] Балчійовича солідарно на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 10000 грн.. Рішення суду набрало чинності 23.04.2012 року ( т. 2 а.с. 59-60, 91-92 ). За заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Городнянського РУЮ Чернігівської області 06.07.2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/0417/2860/2012 року, виданого 25.04.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ( т. 1 а.с. 210-263 ). В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на автомобіль [PERSON] та оголошено його розшук. 11.11.2013 року автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WGN», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], було затримано працівниками ДАІ в АР Крим та доставлено до спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ( АР Крим м. Джанкой ). На виконання доручення відділу ДВС Городнянського РУЮ Чернігівської області 15.01.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Джанкойського міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна, а саме автомобіля «MITSUBISHI PAGERO WGN», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Автомобіль не було передано уповноваженому представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки представник незважаючи на повідомлення для отримання автомобіля не прибув. Як встановлено в судовому засіданні на даний час автомобіль ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не передано, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська не виконано, виконавче провадження залишається на виконанні у відділі ДВС Городнянського РУЮ Чернігівської області, але виконавчі дії у даному виконавчому провадженні після 15.01.2014 року не проводяться, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» автомобіль не реалізувало та заборгованість [PERSON] перед позивачем залишається непогашеною. Де на даний час знаходиться належний [PERSON] автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WGN», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], сторонам невідомо. За даними управління ДАІ УМВС України в Чернігівській області станом на 15.10.2015 року автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WGN», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], значиться зареєстрованим на праві власності за [PERSON], [INFO], що виключає факт його можливої реалізації позивачем та погашення заборгованості [PERSON] ( т. 2 а.с. 73 ). Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Слід зазначити, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитно-заставного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Як суд вказував вище, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року на час судового розгляду даної справи не виконано. Відповідно ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не позбавлено права звернутись до суду з відповідним позовом до [PERSON] та [PERSON], оскільки заборгованість за кредитом не погашена. З огляду на викладене, твердження представника відповідача [PERSON] про необхідність зменшення суми заборгованості на суму 214901 грн. ( узгоджена сторонами в договорі вартість автомобіля ( ст. 17.10. )), а також посилання на те, що виплати, які [PERSON] має зробити на користь банку, з нього стягнуті за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року, в тому числі і за рахунок заставного майна, є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим в судовому засіданні, та не можуть бути прийняті судом до уваги. Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про те, що визначений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розмір заборгованості є неповним та необґрунтованим, визначені суми заборгованості по тілу кредиту та відсоткам є недоведеними та суперечать наявним у відповідача квитанціям про сплату банку платежів за кредитним договором, що в свою чергу вказує на те, що і штрафні санкції ( штрафи, пеня ) нараховані з порушенням. Відповідних доказів, які б підтверджували вказані твердження та ставили під сумнів правильність проведеного ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості стороною відповідача суду не надано. Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вказала, що відповідачем визнається позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14171,57 доларів США та не оспорюється визначена позивачем у позові сума заборгованості за кредитом. Також остання підтвердила, що вказані в розрахунку проплати по кредитному договору ( т. 2 а.с. 5 ) повністю відображені у наданій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписці по рахунку [PERSON]. Щодо спливу позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача [PERSON] та відмови в задоволенні позову з цих підстав слід зазначити наступне. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( стаття 627 ЦК України ). За умовами укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] кредитно-заставного договору від 16.09.2008 року № K4Н0АК00050331 обидві сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у пять років. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Положення статті 14.11. кредитно-заставного договору від 16.09.2008 року № K4Н0АК00050331 щодо збільшення строків позовної давності до пяти років відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України і свідчить про дотримання сторонами письмової форми договору щодо зміни тривалості позовної давності ( ч. 2 ст. 259 ЦК України ). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] у кредитно-заставному договорі від 16.09.2008 року № K4Н0АК00050331 встановили як строк дії договору до повного виконання сторонами зобовязань за договором ( ст. 15.1. договору ), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконання у строк 13.09.2013 року. У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] Балчійовича про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль «MITSUBISHI PAGERO WGN», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вилучення предмета застави та передачі його у заклад ( володіння ) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в рахунок погашення боргу [PERSON] за кредитним договором від 16.09.2008 року № K4Н0АК00050331. Таким чином, відповідно по положень ст. 264 ЦК України позовна давність за вимогами банку до [PERSON] перервалась і перебіг позовної давності почався заново. Разом з тим, як встановлено судом в ході судового розгляду справи, що також не заперечувалось сторонами у справі, останній платіж за кредитним договором [PERSON] було здійснено 25.08.2012 року та проведено банком по рахунку відповідача 27.08.2012 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та [PERSON] [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.09.2008 року не сплив і підстави для застосування судом наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України відсутні. Також представник відповідача [PERSON] з огляду на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року, яке набрало законної сили 23.04.2012 року, та в якому, окрім іншого, суд вирішив стягнути солідарно з ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON] Балчійовича на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 10000 грн., просила зменшити суму заборгованості на 10000 грн., оскільки в даному випадку може мати місце подвійне стягнення заборгованості. Дослідженням в судовому засіданні заочного рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року встановлено, що заборгованість у розмірі 10000 грн. стягнута з ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON] Балчійовича у звязку з укладенням між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року за умовами якого ПАТ «Акцент-Банк» поручився перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за виконання [PERSON] Балчійовичем всіх своїх обовязків за кредитним договором від 16.09.2008 року № K4Н0АК00050331 ( т. 2 а.с. 32-33 ). Розмір відповідальності ПАТ «Акцент-Банк» перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обмежується сумою в розмір 10000 грн.. У випадку невиконання [PERSON] обовязків за кредитним договором, ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] відповідають перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як солідарні боржники ( п. 4 договору поруки ). Таким чином, заборгованість в розмірі 10000 грн. стягнута солідарно з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] за заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року є відповідальністю ПАТ «Акцент-Банк» за невиконання [PERSON] обовязків за договором, яка визначена договором поруки від 20.10.2010 року № 167, не є заборгованістю [PERSON] за кредитно-заставним договором від 16.09.2008 року № K4Н0АК00050331, а тому підстави для зменшення на 10000 грн. визначеної позивачем у позовній заяві заборгованості відсутні. Стаття 616 ЦК України передбачає, що в разі якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. У пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 вказано, що положення статті 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Враховуючи вищевикладене, суд, виходячи з положень ст. 616 ЦК України, позбавлений можливості зменшити суму заборгованості по процентам за користування кредитом та суму заборгованості з винагороди на визначену сторонами у статті 17.10. кредитно-заставного договору вартість автомобіля в розмірі 214901 грн., як на тому наполягає представник відповідача [PERSON], оскільки заборгованість по процентам та винагороді не являється цивільно-правовою відповідальністю боржника, а є платою за користування відповідачем кредитними коштами та відноситься до основного грошового боргу за кредитним договором. Частина 1 ст. 549 ЦК України передбачає, що неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязань. При цьому ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто положення ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає дві підстави для зменшення неустойки : значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є обєктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін, та наявність інших істотних для боржника обставин, які мають значення. Згідно розяснень, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу ( наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання ). Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Судом в судовому засіданні встановлено, що визначений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розмір збитків ( заборгованість за кредитом, по процентам за користування кредитом та з винагороди ) складає 15551, 16 доларів США, в той час як розмір лише пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 376259,24 грн., що виходячи з визначеного позивачем курсу гривні до долара станом на 24.09.2015 року за розрахунками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» складає 17439,49 доларів США ( 17439,49 доларів США Х 21,575129 = 376259,24 грн. ). Вказане свідчить про те, що розмір неустойки ( пені ) значно перевищує розмір збитків. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, що ґрунтуються на принципах справедливості, добросовісності та розумності, прописаних у ст. 3 ЦК України, положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, якими передбачено право суду на зменшення неустойки у випадку значного перевищення зазначених нарахувань розміру збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення ( зокрема, ступінь виконання зобовязань боржником та розмір сплачених [PERSON] коштів на погашення заборгованості по кредиту, затримання, опис й арешт автомобіля [PERSON], який так і не був переданий представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через його неявку та залишився на території АР Крим, що позбавляє відповідачів можливості зменшення розміру заборгованості на суму вартості реалізованого автомобіля, майновий стан відповідачів, які не працюють та починаючи з 01.01.2014 року не отримують офіційних доходів, наявність на їх утриманні неповнолітньої дитини ), враховуючи клопотання представника відповідача [PERSON] про зменшення розміру неустойки ( пені, штрафу ), суд приходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру неустойки ( пені, штрафів ) з 393285,20 грн. до 150000 грн.. Частина 1 ст. 543 ЦПК України передбачає, що у разі солідарного обовязку боржників ( солідарних боржників ) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів визначеного судом боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial