Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду в інтересах держави в особі: Львівської міської ради із позовною заявою до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хліб - Трейд» про відшкодування до місцевого бюджету м. Львова витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року по справі № 461/4233/17, який набрав законний сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді виправних робіт за місцем праці без позбавлення права керувати транспортним засобами на строк 10 місяців з відрахування 10% заробітної плати в дохід держави. Як вбачається з довідки комунального некомерційного підприємства «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» № 526 від 29 жовтня 2018 року з доповненнями № 641 від 12 листопада 2018 року, внаслідок отримання вказаних тілесних ушкоджень, потерпіла від злочину [PERSON] , знаходилась на стаціонарному лікуванні з 08.05.2017 по 14.06.2017. Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілої становить 12083,68 грн., станом на день подачі позову відповідачем не відшкодована. Прокурор в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив задоволити. Представник Львівської міської ради подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, проте подали відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Хліб - Трейд» подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. В судовому засіданні встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року по справі № 461/4233/17, який набрав законний сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді виправних робіт за місцем праці без позбавлення права керувати транспортним засобами на строк 10 місяців з відрахування 10% заробітної плати в дохід держави. Як вбачається з довідки комунального некомерційного підприємства «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» № 526 від 29 жовтня 2018 року з доповненнями № 641 від 12 листопада 2018 року, внаслідок отримання вказаних тілесних ушкоджень, потерпіла від злочину [PERSON] , знаходилась на стаціонарному лікуванні з 08.05.2017 по 14.06.2017. Вартість лікування становить 12083,68 грн. (а.с.8) Фінансування стаціонарного лікування проводилось за рахунок коштів міського бюджету, загальний розмір затрачених коштів на стаціонарне лікування потерпілої, відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» становить 12083,68 грн., які станом на день пред`явлення позову відповідачем не відшкодовані, а тому ціна позову дорівнює вказаній сумі. Положеннями ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я» на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовуються особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом , механізмом, іншим об`єктом, використання,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснення, що міститься у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпек і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим, особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична та фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення, що підтвердилось в судовому засіданні та наявними матеріалами справи. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають судові витрати.

Outcome: approved