Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Діденко В.Є. звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із заявою, в якій встановити факт смерті [PERSON] , громадянина України, [INFO] , померлого [INFO] в Україні, Автономній Республіці Крим, Ніжньогірський район, с.Плодове; встановити факт, що [PERSON] , громадянка України, [INFO] , померла [INFO] в Україні, Автономній Республіці Крим, Ніжньогірський район, с.Желябовка є матір`ю [PERSON] , [INFO] ,; встановити факт смерті [PERSON] , громадянки України, [INFO] , померлої [INFO] в Україні, Автономній Республіці Крим, Ніжньогірський район, с.Желябовка. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] померла [INFO] в Україні, АР Крим, Ніжньогірський район, с.Желябівка, та є матір`ю заявника. [PERSON] , громадянин України, [INFO] , помер [INFO] в Україні, АР Крим, Ніжньогірський район, с.Плодове, та є братом заявника. 15 грудня 2020 року через свого представника заявник звернувся до Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про отримання реєстрацію смерті та свідоцтв про смерть, так як наявні в нього свідоцтва є нелегітимними через те, що видані окупаційною владою АР Крим. Але заявнику було відмовлено з тих підстав, що у цьому випадку підставою для реєстрації смерті є встановлення в судовому порядку факту смерті особи. Таким чином, заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть матері та брата згідно із законодавством України компетентним державним органом та оформити спадщину, яка відкрилась після їх смерті. Через те, що при укладанні шлюбу між померлою [PERSON] та [PERSON] 05 жовтня 1991 року, свідоцтво про укладання шлюбу було складено російською мовою, паспорт після реєстрації шлюбу на ім`я померлої був виписаний на прізвище « [PERSON] », тому заявник вважає, що необхідно додатково встановити факти родинних стосунків між заявником та помрелою [PERSON] . У зв`язку з тим, що заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть своєї сестри, неможливістю позасудового вирішення даного питання, заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] просить розглядати справу за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео- (звуко)- записувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується\~ на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, громадянин України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 25 лютого 1999 року/а.с.5/. [PERSON] , громадянка України, [INFO] , уродженка села Козляничі Сосницького району, Чернігівської області, померла [INFO] в Україні, Автономній Республіці Крим, Ніжньогірський район, с.Желябівка, що підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть серія 35 № 001512 від 26 січня 2018 року. Померла [PERSON] є матір`ю заявника [PERSON] , що підтверджується копією. Свідоцтва про народження/а.с.14/. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , громадянин України, [INFO] , уродженець м. Прилуки, Чернігівської області, помер [INFO] в Україні, Автономній Республіці Крим, Ніжньогірський район, с. Плодове. Померлий [PERSON] є братом заявника [PERSON] . Даний факт підтверджуються доданими до заяви копіями документів, а саме: паспорту громадянина України [PERSON] , паспорту громадянина України [PERSON] , .свідоцтва про народження [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] , медичного свідоцтва про смерть серія 35 № 062878 від 3 січня 2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] [INFO] в Автономній Республіці Крим, Україна Ніжньогірський район с.Плодове, помер брат заявника [PERSON] - [INFO] . \~ \~ \~ \~Крім того, факт смерті [PERSON] підтверджується паспортом громадянина України [PERSON] , паспортом громадянина України [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтва про укладання шлюбу [PERSON] та померлої [PERSON] , \~ \~ \~ \~Через те, що при укладанні шлюбу між померлою [PERSON] та [PERSON] 5 жовтня 1991 року, свідоцтво про укладання шлюбу було складено російською мовою, паспорт після реєстрації шлюбу на ім`я померлої був виписаний на прізвище « [PERSON] », тому необхідно встановити факт родинних відносин між заявником та помрелою [PERSON] 15 грудня 2020 року заявник [PERSON] через свого представника адвоката Діденка В.Є. звернувся до Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про отримання реєстрації смерті та свідоцтв про смерть, так як наявні в заявника свідоцтва є нелегітимними через те, що видані окупаційною владою АР Крим. 15 грудня 2020 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті з тих підстав, що аналіз документів, представлених заявником, свідчить, що заявником не пред`явлено документ, який відповідає відповідним нормам законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як вбачається з вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оцінюючи надані докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto-органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року, § 142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких обставин у інший спосіб, окрім як за рішенням суду,\~ [PERSON] не зможе реалізувати свої права, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved