Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно складається: А1 - житловий будинок; Б - літня кухня; Б1 - сарай; В - сарай; Г - сарай; Д - гараж; Пг - погріб; 1-3 - огорожа; 4 - водопровід. [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості з [PERSON] щодо купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], у зв'язку з чим, позивачі передали відповідачці домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено розписку від 20 серпня 2014 року, у зв'язку з чим остання віддала позивачам усі правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки згідно технічного паспорту житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] складається: А,а - житловий будинок; Б, б - літня кухня; Б1 - сарай; В - сарай; Г - сарай; Д - гараж; Пг - погріб; 1-3 - огорожа; 4 - водопровід. Таким чином має місце помилка у літералізації зазначеного нерухомого майна. Зазначені обставини позбавляють позивачів можливості узаконити укладений між ними та відповідачкою правочин, у зв'язку з чим вони просять визнати право власності на вказане нерухоме майно у судовому порядку. Позивачі до суду не з'явилися, надали аналогічні заяви, згідно яких на задоволенні позовних вимог наполягають, справу просять розглянути без їх участі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2012 року [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно складається: А1 - житловий будинок; Б - літня кухня; Б1 - сарай; В - сарай; Г - сарай; Д - гараж; Пг - погріб; 1-3 - огорожа; 4 - водопровід. [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості з [PERSON] щодо купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], у зв'язку з чим, позивачі передали відповідачці домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено розписку від 20 серпня 2014 року, у зв'язку з чим остання віддала позивачам усі правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки згідно технічного паспорту житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] складається: А,а - житловий будинок; Б, б - літня кухня; Б1 - сарай; В - сарай; Г - сарай; Д - гараж; Пг - погріб; 1-3 - огорожа; 4 - водопровід. Таким чином має місце помилка у літералізації зазначеного нерухомого майна. Зазначені обставини позбавляють позивачів можливості узаконити укладений між ними та відповідачкою правочин. З огляду на вищезазначене, позивачі з відповідачкою домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачам у власність у рівних долях, по ? частині кожному, перейшов вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивачів зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачів може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачі звернулися до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у них відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати за позивачами право власності на вказане домоволодіння. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, набуваючи право власності на вказане домоволодіння, позивачі також набувають право власності по ? частині кожному на відповідну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), а саме земельну ділянку площею 0,1055 га, що розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер земельної ділянки 4425455100:06:001:0615). На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655, 1216, 1218, 1223, 1268 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved