Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Токмацької міської ради. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] з 12.01.2016 по 02.03.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Через пологову травму відповідач [PERSON] стала інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду. З березня 2018 року [PERSON] проживає у своєї матері - [PERSON] Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. В зв'язку з тим, що відповідач сама потребує сторонньої допомоги та не може здійснювати догляд за малолітньою дитиною, позивач просить визначити місце проживання дитини з позивачем. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В силу ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 12.01.2016 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], дата видачі 12.01.2016. На підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Токмацький міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, про що 10.06.2016 складено відповідний актовий запис №132. Через пологову травму позивач [PERSON] стала інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії [NUMBER], дата видачі 04.10.2017. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою комітетом мікрорайону «Залізничний» 21.03.2018. Згідно з висновком органу опіки та піклування Токмацької міської ради № 1434/21-30 від 14.05.2018, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з позивачем. Частиною 1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить перш за все з найкращих інтересів дитини, які виражаються у забезпеченні розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Крім того, відповідач визнала позов щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з позивачем. Аналізуючи сукупність наведених доказів та виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з положень даної статті, суд вражає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору згідно з квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0.993601030.1 від 21.03.2018, що складає 352,40 грн. В зв'язку з тим, що відповідач відповідно до п.9 ч.1 ст.5. Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, інша частина судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved