Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради Харківської області (далі по тексту - позивач) з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, прийнятої судом, просить суд стягнути зі [PERSON] на користь Богодухівської міської ради Харківської області матеріальну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням в розмірі 211570 грн. 50 коп. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 26.12.2019 у справі № 613/1323/18 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (5100 грн.). Вироком Харківського апеляційного суду від 10.08.2020 апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, скасовано вирок суду першої інстанції від 26.12.2019 в частині призначення покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким [PERSON] призначено покарання за ч. 1 ст. 367 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях державної та комунальної форми власності строком на 1 рік. В іншій частині вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 26.12.2019 стосовно [PERSON] залишено без змін. Вирок Харківського апеляційного суду від 10.08.2020 набрав законної сили 10.08.2020. В ході судового розгляду справи № 613/1323/18 було встановлено, що [PERSON] , будучи призначеним на посаду директора Комунального підприємства «Богодухіввода» розпорядженням Богодухівської міської ради від 30.03.2011 № 54-6, та користуючись правом розпорядження коштами підприємства, будучи службовою особою у розумінні ч. 1 ст. 364 КК України, всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповують за бюджетні кошти», попередньо не отримавши розпорядження головного розпорядника бюджетних коштів в особі Богодухівської міської ради, діючи необережно, зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, 11.05.2018 надав вказівку перерахувати грошові кошти в сумі 211570,50 грн. на рахунок ТОВ «Автокуб» в рахунок передоплати за придбання вказаного екскаватора «Борекс-2006», однак, фактично цей екскаватор підприємству поставлений не був. Прокурор зазначив, що своїми злочинними діями [PERSON] спричинив шкоду законним інтересам громади в особі Богодухівської міської ради Харківської області на суму 211570 грн. 50 коп. На даний час [PERSON] шкода, завдана кримінальним правопорушенням у вказаному розмірі, не відшкодована. Заходи, направлені на стягнення шкоди, Богодухівською міською радою не вживалися. Враховуючи викладене, з посиланням на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/1999, ч. 1 ст. 1166 ЦК України стверджує про наявність підстав для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради та для стягнення вказаної суми зі [PERSON] .. Зазначив, що з урахуванням дати набрання законної сили вироком суду відносно [PERSON] ( [INFO] ), яка у розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є датою початку перебігу строку позовної давності та одночасно датою виникнення права на звернення до суду з позовом, трирічний строк позовної давності не пропущено. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29.01.2021 позовну заяву заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради Харківської області до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Заходи забезпечення позову не вживались. 22.02.2021 відповідачем було подано письмовий відзив на позов, у якому він зазначив, що предметом позову є відшкодування шкоди державі, завданої при виконанні трудових обов`язків органу, з яким у відповідача існували трудові відносини, а отже, до спірних відносин застосовується річний строк звернення до суду, передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником. При цьому, ухвалення судом вироку, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків чи інших документів, які підтверджують початок перебігу встановленого частиною 3 статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. Таким чином, за змістом ч.3 ст.233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КПК України відносно відповідача не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди. Судами встановлено, що вина відповідача в порушенні службових обов`язків, які мали місце у травні 2018 року, доведена також і доказами, про які було відомо Богодухівській міській раді Харківської області, Богодухівському відділу поліції ГУНП в Харківській області та Богодухівському відділу Дергачівської місцевої прокуратури. Однак, до суду з позовом прокурор звернувся лише 20 січня 2021 року. Враховуючи викладене, стверджує про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском річного строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 20.05.2021, на підставі заяви керівника Богодухівської окружної прокуратури, допущено до участі у справі прокурора Богодухівської окружної прокуратури, яка у розумінні ст. 55 ЦПК України з 15.03.2021 є правонаступником Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області» відповідно до п.п. 1, 3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, наказу Генерального прокурора України від 17.02.2021 № 40. Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Вважали, що до спірних відносин повинен застосовуватися трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦПК України, при цьому, датою початку перебігу цього строку є 10.08.2020 - дата набрання законної сили вироком відносно [PERSON] , яким доведено та підтверджено суму збитків, що була заподіяна територіальній громаді діями [PERSON] .. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказують, що до спірних відносин застосовується річний строк звернення до суду з позовом, встановлений ст. 233 КЗпП України, при цьому, датою перебігу цього строку є дата повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - 28.09.2018. Крім того, зазначили, що 14.06.2018 [PERSON] усно доповів Богодухівському міському голові про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокуб» не виконано умови договору та не поставлено екскаватор на адресу КП «Богодухіввода». З огляду на викладене, вважає, що в будь-якому випадку річний строк звернення до суду з даним позовом закінчився у 2019 році, а отже, подання позову 21.01.2021 відбулося поза межами цього строку, тому в задоволенні позову слід відмовити. Вислухавши пояснення прокурора, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною сьомою статті 128 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Листом від 29.12.2020 № 40/1-7456 вих. 20 Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області повідомлено Богодухівську міську раду про те, що Богодухівським відділом Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на виконання вимог наказу ГПУ від 21.08.2020 № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» вживаються заходи щодо своєчасного реагування на порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Зазначено, що вирок Харківського апеляційного суду від 10.08.2020 щодо [PERSON] у справі № 613/1323/18 набрав законної сили, однак, [PERSON] не відшкодовано шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 211570,50 грн. Вказано, що на даний час потерпілою стороною - Богодухівською міською радою - не вжито заходів цивільно-правового характеру, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 211 570 грн. 50 коп., що свідчить про бездіяльність з вказаного питання та є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради. У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомлено, що Богодухівським відділом Дергачівської місцевої прокуратури готується відповідна позовна заява та буде здійснюватися представництво інтересів держави в особі Богодухівської міської ради (а.с. 15-17). Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних відносинах прокурором обґрунтовано підстави для звернення до суду з даним позовом. Судом встановлено, що вироком Богодухівського районного суду Харківської області 26 грудня 2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень (а.с. 8-10). Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] , будучи призначеним згідно з розпорядженням Богодухівської міської ради Харківської області №54-6 від 30.03.2011 на посаду директора Комунального підприємства «Богодухіввода» Богодухівської міської ради Харківської області та маючи, відповідно до контракту від 30.03.2011 з Богодухівською міською радою Харківської області, дія якого 27.02.2017 розпорядженням Богодухівської міської ради Харківської області продовжена до 30.03.2022, та до ч. 6 Статуту КП «Богодухіввода», право діяти від імені підприємства, представляти його на всіх підприємствах, в установах та організаціях, укладати від імені підприємства господарські та інші угоди, відкривати рахунки в банках, користуватися правом розпорядження коштами підприємства, тобто будучи службовою особою, діючи необережно, зі злочинною недбалістю, 11.05.2018 надав вказівку перерахувати грошові кошти КП «Богодухіввода» на загальну суму 211570 гривень 50 копійок у якості передоплати на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокуб» (далі ТОВ «Автокуб»), за придбання екскаватора «Борекс-2206» з ковшом, який фактично на адресу підприємства поставлений не був, чим вчинив кримінальне правопорушення-злочин за наступних обставин. Так, на початку травня 2018 року, [PERSON] знаходячись у своєму робочому кабінеті КП «Богодухіввода», за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Заводська, 57, в мережі Інтернет знайшов оголошення про продаж ТОВ «Автокуб» екскаватора «Борекс-2206» з ковшом, загальною вартістю 423141 грн., та, не перевіривши достовірності вказаної інформації, без попереднього огляду товару, який продається, діючи як директор КП «Богодухіввода» у робочому кабінеті за вищевказаною адресою, уклав з ТОВ «Автокуб» в особі [PERSON] договір поставки №002349/18 від 08.05.2018 щодо придбання екскаватора «Борекс-2206» з ковшом, зі специфікацією до нього, де поставив власний підпис та відтиск печатки КП «Богодухіввода», після чого, в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України №117 від 23.04.2014 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповують за бюджетні кошти», попередньо не отримавши розпорядження головного розпорядника бюджетних коштів в особі Богодухівської міської ради Харківської області, діючи необережно, зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, 11.05.2018, знаходячись у приміщенні КП «Богодухіввода» надав вказівку про перерахування грошових коштів в сумі 211570 гривень 50 копійок на рахунок ТОВ «Автокуб» в рахунок передоплати за придбання вказаного екскаватора «Борекс-2206» з ковшом. Після чого 25.05.2018 між КП «Богодухіввода» в особі [PERSON] та ТОВ «Автокуб» в особі [PERSON] була укладена додаткова угода до договору поставки №002349/18 від 08.05.2018 щодо зміни предмету договору на екскаватор «Борекс-2206», рік випуску 2016, заводський номер [NUMBER] , з ковшом, без зміни порядку передоплати та вартості товару. Однак, вказаний екскаватор до КП «Богодухіввода» фактично поставлений не був, під час проведення досудового розслідування було встановлено, що ТОВ «Автокуб» за місцем юридичної адреси відсутнє. Своїми злочинними діями [PERSON] спричинив шкоду законним інтересам громади, в особі Богодухівської міської ради Харківської області на суму 211570 гривень 50 копійок, яка відповідно до примітки до ч.3 ст. 364 КК України в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто, є істотною. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся (а.с. 8-10). Вироком Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволено частково. Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року стосовно [PERSON] в частині призначення покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок. Призначено [PERSON] за ч. 1 ст. 367 КК України покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях державної та комунальної форми власності строком на 1 рік. В решті вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року стосовно [PERSON] залишено без змін (а.с. 11-14). Отже, вирок Богодухівського районного суду Харківської області в частині, в якій його не скасовано, а також вирок Харківського апеляційного суду набрали законної сили 10.08.2020. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до змісту п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Згідно зі змістом абзацу 1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленумом роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення (ч.4 ст. 1193 ЦК України). Факт заподіяння матеріальної шкоди в сумі 211570,50 грн. Богодухівській міській раді діями [PERSON] підтверджено вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 26.12.2019, який набрав законної сили 10.08.2020. З матеріалів справи вбачається, що Богодухівська міська рада Харківської області з позовними вимогами про відшкодування завданої шкоди не зверталась та завдана шкода не відшкодована. Як зазначалось вище, в рамках кримінального провадження № 613/1323/18 цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди Богодухівською міською радою або прокурором заявлено не було, отже, під час розгляду кримінального провадження питання відшкодування матеріальної шкоди не вирішувалось. На підставі викладеного, з урахуванням приписів ч.1 ст. 1166 ЦК України, сума матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 211570,50 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь Богодухівської міської ради Харківської області. Надаючи оцінку доводам відповідача про пропущення прокурором строку звернення до суду з цим позовом та як наслідок - наявність підстав для відмови в задоволенні позову, суд зазначає наступне. Як зазначалось вище, відповідач не заперечує факту заподіяння його діями матеріальної шкоди Богодухівській міській раді в сумі 211570,50 грн., проте, вважає, що оскільки вказана шкода була заподіяна підприємству його працівником, до спірних відносин застосовується річний строк звернення роботодавця до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України, який пропущено прокурором. У свою чергу, прокурор вважає, що до спірних відносин застосовується загальний строк позовної давності у три роки, встановлений ст. 257 ЦК України, який обчислюється з дня набрання законної сили вироком суду. Водночас, посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.08.2019 по справі № 652/219/17, згідно з якою не може бути відмовлено у задоволенні цивільного позову у кримінальному провадженні з підстав спливу строку позовної давності. Посилання прокурора на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.08.2019 по справі № 652/219/17, суд відхиляє, оскільки у вказаній постанові Верховним Судом було зроблено висновки щодо інших норм права, ніж ті, що застосовуються до спірних відносин, та за інших фактичних обставин, ніж ті, які мають місце у даній справі № 613/68/21. Виходячи зі змісту постанови Верховного Суду по справі № 652/219/17, суди першої та апеляційної інстанції, розглядаючи цивільний позов у кримінальному провадженні, пославшись на ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, дійшли висновку про відмову в позові виключно у зв`язку з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Водночас, Верховний Суд, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції у цьому ж кримінальному провадженні, зробив висновок, що у ч. 1 та ч. 2 ст. 129 КПК України наведено виключний перелік підстав для ухвалення рішення про відмову в задоволенні цивільного позову в кримінальному провадженні, який не передбачає такої підстави для відмови, як «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі», а тому під час вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні суд не вправі ухвалити рішення про відмову в його задоволенні на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України - у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Таким чином, постанова у справі № 652/219/17 прийнята за результатами розгляду цивільного позову в рамках кримінального провадження, і висновок Верховного Суду стосується неможливості застосування норм ст.ст. 257, 261, ч.4 ст.267 ЦК України саме під час розгляду кримінального провадження, оскільки пріоритет при розгляді цивільного позову в рамках кримінального провадження надається нормам ст.ст.128, 129 КПК України. Однак, в даному випадку розглядається цивільний позов, заявлений прокурором у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, порядок якого встановлений нормами цивільного процесуального законодавства, а не ст.ст.128, 129 КПК України, що регламентують порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні. Крім того, суд вважає за необхідне вказати на те, що в даному випадку відповідачем ставиться питання про пропуск не строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, а строку звернення до суду, встановленого спеціальною нормою - ст. 233 КЗпП України. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами) роз`яснено, що встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін, та не є строком позовної давності. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року в справі № 536/1116/19 (провадження № 61-15259св20). Отже, в даному випадку не виникло тієї колізії між нормами ст. 257, 261, 267 ЦК України та кримінально-процесуальним законом, з приводу якої висловив свій висновок Верховний Суд у постанові від 20.08.2019 по справі № 652/219/17. З огляду на викладене, суд відхиляє посилання прокурора на те, що даний позов ним подано в межах трирічного строку позовної давності. За змістом ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, лише в разі якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Судом установлено, що 30.03.2011 між Богодухівською міською радою в особі міського голови Бєлого В.М. (Роботодавець) та [PERSON] (Керівник) було укладено контракт про прийняття [PERSON] на роботу в Комунальне підприємство «Богодухіввода» на посаду директора КП «Богодухіввода» (а.с. 37-42). За цим контрактом Керівник зобов`язується здійснювати оперативне керівництво підприємством, що належить до комунальної власності міської ради (далі - Підприємство), забезпечувати його беззбиткову діяльність та ефективне використання і зберігання майна, закріпленого за Підприємством, а Богодухівська міська рада зобов`язується створювати необхідні умови для матеріального забезпечення та організації праці Керівника (п. 1.2 Контракту). За умовами п. 2.1 контракту Керівник здійснює поточне (оперативне) управління Підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань, передбачених Статутом Підприємства та цим контрактом. Цей контракт є особливою формою строкового трудового договору. На підставі цього контракту виникають трудові відносини між Керівником та Богодухівською міською радою, які є сторонами по контракту (п. 1.3 контракту). Додатковою угодою від 30.03.2017 дію вказаного контракту продовжено до 30 березня 2022 року (а.с. 43). Отже, завдання відповідачем шкоди Богодухівській міській раді Харківської області було вчинено під час виконання ним трудових обов`язків - перебування на посаді директора Комунального підприємства «Богодухіввода». Таким чином, шкоду було завдано спеціальним суб`єктом - працівником, що передбачає застосування спеціальних норм законодавства при стягненні заподіяної шкоди, що врегульовано нормами ст. 134 КЗпП України. Частиною 3 статті 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. Встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого ст. 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і в разі звернення із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником. Отже, ухвалення судом вироку чи іншого рішення у кримінальній справі, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. Таким чином, за змістом ч. 3 ст. 233 КЗпП України, день ухвалення обвинувального вироку в кримінальному провадженні щодо відповідача не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 по справі № 6-216цс16, постановах Верховного Суду від 07.08.2019 по справі № 366/1618/16-ц, від 16.10.2019 по справі № 380/1242/16-ц, від 28.03.2018 по справі № 132/2083/16-ц, від 28.10.2020 по справі № 132/2083/16-ц, від 03.02.2021 по справі № 536/1116/19. За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, Верховним Судом України в постанові від 27.04.2016 по справі № 6-216цс16 зазначено, що день прийняття постанови про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов`язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником. Днем виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування є день підписання акта або висновку, складених за результатами інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації. Отже, прийняття постанови про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. Враховуючи викладене вище, з огляду на положення ч. 1 ст. 9 ЦК України, ч. 1 ст. 3 КЗпП України, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, до спірних відносин застосовується спеціальна норма - ч. 3 ст. 233 КЗпП України, яка встановлює річний строк звернення до суду з таким позовом (що не є строком позовної давності), тому доводи прокурора та позивача про дотримання трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, не беруться судом до уваги. При цьому, день початку перебігу цього строку законодавець пов`язує саме з днем виявлення шкоди, заподіяної працівником, яке фіксується у певних документах, доведених до відома юридичної особи-роботодавця, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду (акти, висновки, складені в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації). Судом встановлено, що інвентаризація матеріальних цінностей, ревізія, перевірка, оцінка майна, яке обліковується на балансі КП «Богодухіввода», в ході яких було б складений документ, здатний підтвердити момент виявлення Богодухівською міською радою як роботодавцем факту заподіяння матеріальної шкоди діями [PERSON] як працівника, та, відповідно, підтвердити початок перебігу встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду (акт, звіт, висновок) - у Богодухівській міській раді не проводилось, що підтверджується як позивачем, так і відповідачем по справі. Причини непроведення Богодухівською міською радою вищевказаних контрольних заходів щодо діяльності КП «Богодухіввода» та виявлення шкоди, заподіяної діями [PERSON] , у даному випадку, не мають правового значення, тому доводи відповідача про неправомірність бездіяльності позивача щодо непроведення інвентаризації, ревізії, перевірки не беруться судом до уваги. Надана позивачем довідка КП «Богодухіввода» від 19.05.2021 № 194 свідчить про наявність дебіторської заборгованості у останнього по ТОВ «Автокуб», однак, не дає можливості встановити моменту, коли саме Богодухівській міській раді стало відомо про наявність збитків та факт їх заподіяння саме [PERSON] як працівником. Так, представником позивача та відповідачем у судовому засіданні підтверджено, що Богодухівська міська рада, яка є роботодавцем для [PERSON] , та КП «Богодухіввода» мають відокремлені бюджети, окремі рахунки та окремий баланс, ведуть бухгалтерський облік окремо одне від одного. Отже, вказана довідка не свідчить про те, що Богодухівська міська рада виявила заподіяння збитків у день перерахування коштів [PERSON] на рахунок ТОВ «Автокуб». Твердження відповідача про те, що 14.06.2018 ним була зроблена усна доповідь Богодухівському міському голові про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокуб» своїх договірних зобов`язань перед КП «Богодухіввода», а саме про те, що на адресу останнього не був поставлений екскаватор, за який внесена передоплата, не підтверджені жодними доказами, у зв`язку з чим не можуть бути взяті судом до уваги. При цьому, відповідачем не спростовано пояснень представника позивача про те, що на момент розслідування кримінального провадження Богодухівській міській раді було відомо лише про те, що невідомі особи заволоділи екскаватором, і вини [PERSON] у цьому встановлено не було. Виходячи зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , кошти в сумі 211570,50 грн. були переведені ним на рахунок ТОВ «Автокуб» без розпорядження Богодухівської міської ради. Також, як вбачається зі змісту реєстру матеріалів кримінального провадження № 12018220220000390 відкрите не за заявою Богодухівської міської ради. Доводи відповідача про те, що датою початку перебігу річного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, є дата повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України (28.09.2018), суд вважає необґрунтованими, оскільки вручене [PERSON] повідомлення про підозру не свідчить про виявлення шкоди роботодавцем - Богодухівською міською радою. При цьому, суд зауважує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку. З огляду на викладене, сама по собі пред`явлена підозра у вчиненні злочину беззаперечно не свідчить про заподіяння шкоди винними діями працівника. Щодо доводів представника відповідача про те, що факт заподіяння діями [PERSON] матеріальної шкоди Богодухівській міській раді повністю підтверджено матеріалами кримінального провадження (якими саме документами - представник відповідача не зазначив), у зв`язку з чим датою виявлення шкоди слід вважати дату залучення Богодухівської міської ради як потерпілого до участі у кримінальному провадженні № 12018220220000390, суд зазначає наступне. Як вбачається з реєстру матеріалів у кримінальному провадженні № 12081220220000390 за обвинуваченням [PERSON] , 28.09.2018 представника Богодухівської міської ради було залучено до участі у вказаному кримінальному провадженні як представника потерпілого та надано йому доступ до матеріалів зазначеного кримінального провадження. Разом з тим, виходячи зі змісту реєстру матеріалів кримінального провадження № 12018220220000390, в якому судом було ухвалено вирок відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 367 КК України, висновку судово-економічної експертизи або податкової перевірки в матеріалах справи не містилось. Судово-економічна експертиза, або ж податкова перевірка, висновками якої було б достеменно підтверджено факт відсутності основного засобу - екскаватору «Борекс-2006» з ковшом 2016 року випуску, та дійсний розмір збитків, заподіяних діями [PERSON] як директора КП «Богодухіввода» Богодухівській міській раді, у зазначеному кримінальному провадженні не проводились. Єдиною експертизою, проведеною в рамках даного кримінального провадження, була судово-почеркознавча експертиза. Наявності в матеріалах кримінального провадження інших документів, якими б беззаперечно підтверджувався факт заподіяння шкоди в сумі 211570,50 грн. саме діями [PERSON] (платіжного доручення, обліково-сальдових відомостей, тощо), відповідачем та його представником не надано. Вказані в реєстрі матеріалів кримінального провадження та вироку районного суду Харківської області від 26.12.2019 у справі № 613/1323/18 в якості речових доказів договір № 002349/18 поставки між ТОВ «Автокуб» та КП «Богодухіввода», специфікація № 1 до цього договору, додаткова угода № 1 від 25.05.2018 до вказаного договору свідчать про наявність договірних відносин між ТОВ «Автокуб» та КП «Богодухіввода», однак, не є первинними документами, які б самі по собі засвідчували факт заподіяння та розмір шкоди. Доказів того, що в матеріалах кримінального провадження на момент ознайомлення з ними представника потерпілого були наявні інші документи, які б могли слугувати підставою для виявлення Богодухівською міською радою факту заподіяння шкоди діями [PERSON] внаслідок неналежного виконання ним своїх трудових обов`язків, відповідачем та його представником не надано. Враховуючи викладене, виявлення Богодухівською міською радою як роботодавцем факту заподіяння матеріальної шкоди працівником - директором КП «Богодухіввода» [PERSON] , з чим норма ст. 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу річного строку звернення до суду - достовірно підтверджується єдиним документом - вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 26.12.2019 по справі № 613/1323/18, який набрав законної сили 10.08.2020. Надані представником відповідача копії документів - письмових пояснень [PERSON] як директора КП «Богодухіввода» на ім`я начальника Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури, лист на ім`я слідчого СВ Богодухівського ВП ГУНП в Харківськоій області від 24.09.2018 № 420, заява [PERSON] начальнику Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві від 14.06.2018 № 203, заява [PERSON] як директора КП «Богодухіввода» прокурору Київської місцевої прокуратури про скасування постанови про закриття кримінального провадження, лист управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 02.08.2018 № 5621/39/119/01-2018 - адресовані правоохоронним органам, та не є підтвердженням виявлення Богодухівською міською радою факту заподіяння шкоди [PERSON] як працівником. Належних та допустимих доказів у розумінні вищевикладеної правової позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, які б свідчили про те, що про заподіяння Комунальному підприємству «Богодухіввода» шкоди діями [PERSON] в сумі 211570,50 грн. Богодухівська міська рада була обізнана раніше, ніж дата ухвалення обвинувального вироку, який набрав законної сили 10.08.2020, відповідачем та його представником не надано. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що датою виявлення роботодавцем заподіяної працівником матеріальної шкоди в даному випадку слід вважати 10.08.2020, тому, з урахуванням дати звернення прокурора до суду з цим позовом (21.01.2021) річного строку звернення до суду не пропущено. Доводи відповідача та його представника про пропущення прокурором строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, та не є підставою для відмови в позові. Твердження відповідача про те, що кошти в сумі 211570,50 грн., які було переведено Комунальним підприємством «Богодухіввода» на рахунок ТОВ «Автокуб», не є бюджетними коштами - не беруться судом до уваги, оскільки в даному судовому провадженні не надається оцінка правомірності дій відповідача. Така оцінка була надана судом під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] , за результатами якого було ухвалено обвинувальний вирок. Отже, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь держави в особі Богодухівської міської ради Харківської області матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у розмірі 211 570 грн. 50 коп. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позивач згідно із п. 6 ч. 1 ст. 5 Законом України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 3173,55 грн. (1,5% ціни позову).

Outcome: approved