Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачу на підставі права власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також відповідними земельними ділянками, що розташований в [ADDRESS] Між позивачем та відповідачем 05 травня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна, складено відповідну розписку про отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 15 000 гривень за відчуження даного майна. Позивач вказує, що вони з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину, відповідно до якого позивач передала відповідачу домовлену суму грошових коштів за дане нерухоме майно, що підтверджується даною розпискою, а відповідач у свою чергу фактично передав позивачу зазначене нерухоме майно. Позивач вказує, що вони домовилися звернутися до нотаріальної контори щодо посвідчення укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, однак оформити вказаний договір вони не змогли, оскільки відповідач ухиляється від явки до нотаріуса. Позивач просить суд визнати дійсним даний договір купівлі-продажу та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. Позивач до суду не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи від імені відповідача наявна заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог до суду було надано: копію договору купівлі-продажу серії АВР № 922888 від 12 квітня 2001 року, за яким відповідач є власницею житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.5); копію розписки від 05 травня 2017 року, згідно якої відповідач отримала від позивача 15 000 гривень за продаж житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та відповідними земельними ділянками, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 6); копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відносно земельної ділянки площею 0,0795 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.10-12); копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відносно земельної ділянки площею 0,25 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована в [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.13-15); копію технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 20-22); копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відносно земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], згідно якого [PERSON] є власницею зазначеної земельної ділянки (а.с.23); копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0795 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 24); копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.25). Також було надано письмові заяви [PERSON] та [PERSON], які в заявах вказали, що підтверджують викладені позивачем у позові обставини. Інших доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог позивачем до суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. На підтвердження факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та повної втрати можливості нотаріально посвідчити правочин, позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed