Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2015 позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000грн. щомісячно, починаючи з 19.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою сулу від 05.11.2015 вказане заочне рішення скасовано. Позивач звернулася з уточненим позовом до відповідача, яким остаточно просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000грн., починаючи з 01.06.2012 і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з [PERSON] суму у розмірі 24362,41грн. В підтвердження своїх вимог позивач зазначає, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2003 по 06.07.2012, від якого 29.01.2005 народився син [PERSON]. Дитина проживає разом із матірю, відповідач матеріальної допомоги на виховання та утримання сина не надає. Відповідач працездатний. Дитина має низку хронічних захворювань, для чого необхідні лікарські препарати на лікування та оздоровлення. Окрім того, дитина навчається, фізично розвивається, на що позивач витрачає значні кошти, а відповідач у додаткових витратах участі також не приймає. Позивач також вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти і за минулий період, а саме, з червня 2012, т.я. останній ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків тощо. Представник позивача підтримав викладені обставини і вимоги уточненого позову у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача з вимогами позову погодився частково, вважаючи за можливе стягнення з відповідача аліменти в сумі 700грн., стосовно інших позовних вимог надав письмові заперечення. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Між сторонами шлюб розірвано 06.07.2012 та батьки дитини разом не проживають, остання знаходиться на утриманні матері і проживає разом з нею. Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2012, довідки про склад сімї та реєстрацію (а.с.2,3,7). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до правил ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначені аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо, інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що дитина [PERSON] має низку захворювань, а відповідач [PERSON] ще двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.45,46, 76,77,84,88-90,107,110). Таким чином, суд враховує вищенаведені обставини і вважає за доцільне стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1000грн. Далі, як вже встановлено судом неповнолітній [PERSON] страждає астмою І-ІІ ступеня, міопією слабкого ступеня обох очей та потребує відповідного лікування, оздоровлення тощо. Із наданих позивачем доказів вбачається, що на лікування дитини рекомендовано придбання таких ліків, як: Аскорил, КЛ Парагон, Сингуляр, анальгетики, емульсійні розчини, Реамед тощо, що придбалось позивачем і про що свідчать квитанції про сплату і становить 18774,38грн.(а.с.90,91,93,102,104-106,108,109). Також встановлено, що позивач понесла витрати на оздоровлення сина, що підтверджується копіями договору від 24.06.2015, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 24.06.2015 на суму 13650грн. (а.с.99-101). Відповідно до положень ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязанні брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, суд аналізуючи вищенаведені обставини, що підтверджено вказаними доказами, які, на думку суду, є належними в їх сукупності, вважає, що з боку позивача фактично понесені додаткові витрати на лікування та оздоровлення дитини на доведену суму 32424,39грн., тому з відповідача необхідно стягнути половину понесених додаткових витрат, а саме, 16212,19грн. Надання з боку позивача рекомендацій щодо проходження курсів дельфінотерапії із зазначенням вартості проходження курсу, без надання квитанції про оплату таких курсів, не є належним підтвердженням доводів позову в цієї частині. Також суд не бере до уваги понесені з боку позивача значні витрати на одяг дитини у мережі магазинів «Адідас», інші придбання, як додаткові витрати, при нібито відсутності у позивача коштів на утримання сина, тому такі витрати відшкодуванню з батька дитини, не потребують. Доводи, викладені у запереченнях відповідача, частково прийняті до уваги, в іншої частині, не спростовують висновків суду. Далі, позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період. Відповідно до правил ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Між тим, з боку позивача не надано суду жодного доказу у підтвердження такої вимоги позову, що передбачає ч.2 ст. 191 СК України. Не містять таких доказів і матеріали справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються аліменти за рішенням суду від дня предявлення позову. Отже, аналізуючи вищевикладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позову щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial