Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2004 році до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою звернувся [PERSON] до Токмацької райдержадміністрації про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 в цивільній справі №2-2401 позов задоволено. Продовжено [PERSON] строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 3 місяці. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 5,04 га, що розташована на території Коханівської сільської Ради народних депутатів, згідно державного акту на право приватної власності на землю II-ЗП №025023 від 05.10.2000. 18.01.2006 [PERSON] на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 було видано новий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП №096219, кадастровий №2325282000:06:001:0006, загальною площею 5,04 га, що знаходиться на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.11.2019 по справі №2-2401/2004 рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 скасовано. У задоволенні позову [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] до Токмацької райдержадміністрації про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Позивач є єдиним спадкоємцем майна за законом, а саме: земельної ділянки, загальною площею 5,04 га, що знаходиться на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [INFO] матері [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗП №025023 від 05.10.2000. На підставі викладеного, задля отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , а саме свідоцтва на право власності на вищевказану земельну ділянку, позивач вимушений звернутися до суду з заявою про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №096219, виданого на ім`я [PERSON] . Визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Ухвалою судді від 21.12.2019 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.08.2020 зупинено провадження у цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі 2-2401/2004 за позовом [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] до Токмацької районної державної адміністрації про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 09.02.2021 поновлено провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.03.2021 заяву представника відповідача про заміну відповідача на його правонаступника задоволено. Залучено до участі у справі правонаступника відповідача Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області - Пологівську районну державну адміністрацію Запорізької області. Ухвалою суду від 26.03.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача на розгляд справи в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача адвокат Курдюкова О.С. надала письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Сашко М.Д. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , а він в свою чергу прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. На час відкриття спадщини після померлої [PERSON] , позивач [PERSON] був непрацездатною особою та відповідно до статті 535 ЦК Української РСР мав право на спадкування незалежно від змісту заповіту не менше 2/3 частки, яка належала б йому при спадкуванні за законом. Таким чином, незважаючи на те, що рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 в цивільній справі №2-2401, яким було продовжено [PERSON] строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , та визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, скасовано, [PERSON] мав би право на спадкування по закону. При таких обставинах, [PERSON] , яка є спадкоємицею [PERSON] , має право успадкувати 2/3 частки земельної ділянки. Відповідно сторона відповідача вважає, що немає підстав визнавати недійсним та скасовувати державний акт на право власності на земельну ділянку та скасовувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та має право успадкувати 2/3 частки паю, а позивач [PERSON] має право успадкувати 1/3 частки паю, який належав їхній матері [PERSON] . Зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав не відповідає нормам цивільного права. Представник Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області на розгляд справи в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надано клопотання, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП №096219, виданий 18.01.2006 на ім`я [PERSON] , було видано не на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, а на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 по справі № 2-2401/04. В даному випадку Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області є неналежним відповідачем по справі. Крім того, в своєму клопотанні посилається на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.10.2020, внесені зміни до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої у разі\~скасування рішення\~державного реєстратора\~про державну\~реєстрацію прав\~на підставі\~судового рішення,\~а також\~у разі\~визнання на\~підставі судового\~рішення недійсними\~чи скасування\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~скасування на\~підставі судового\~рішення державної\~реєстрації прав,\~державний реєстратор\~проводить державну\~реєстрацію набуття,\~зміни чи\~припинення речових\~прав відповідно\~до цього\~Закону. До структури Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області не входять посади державних реєстраторів. В цьому ж клопотанні просить здійснити розгляд справи за їх відсутності. Будь-яких інших клопотань, а ні стороною позивача, а ні стороною відповідача підтримано та/або заявлено не було. Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.81 ЦПК України докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою\~статті 16 ЦК України, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої\~статті 16 ЦК\~України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга\~статті 5 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, та призводить до їх відновлення. Судом встановлено, що в 2004 році до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою звернувся [PERSON] до Токмацької райдержадміністрації про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 в цивільній справі №2-2401 позов задоволено. Продовжено [PERSON] строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на 3 місяці та визнано за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 5,04 га, що розташована на території Коханівської сільської Ради народних депутатів, згідно державного акту на право приватної власності на землю II-ЗП №025023 від 05.10.2000. 18.01.2006 [PERSON] на підставі рішення Токмацького районного суду №2-2401/04 від 09.12.2004 видано новий Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку серії ЗП №096219 від 18.01.2006, та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36527389 від 09.08.2017, щодо об`єкта нерухомого майна (земельна ділянка) за реєстраційним номером 1321975523252, прийняте державним реєстратором Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області Губій Владиславом Дмитровичем, внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.11.2019 по справі №2-2401/2004 рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 скасовано. У задоволенні позову [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , до Токмацької райдержадміністрації про продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2021 по справі №2-2401/2004 постанову Запорізького апеляційного суду від 12.11.2019 залишено без змін. Як встановлено судовим рішенням, а саме постановою Запорізького апеляційного суду №2-2401/2004 від 12.11.2019, позивач [PERSON] є сином померлої [INFO] [PERSON] . У встановлений статтями 535, 549 ЦК Української РСР (що були чинні на час відкриття спадщини) позивач прийняв спадщину шляхом подачі 28.03.2003 до Токмацької нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого залишила на ім`я [PERSON] земельну ділянку, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II-ЗП №025023 від 05.10.2000. Спадкоємцем після померлого [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] . На час відкриття спадщини після померлої [PERSON] , позивач [PERSON] був непрацездатною особою та відповідно до статті 535 ЦК Української РСР мав право на спадкування незалежно від змісту заповіту не менше 2/3 частки, яка належала б йому при спадкуванні за законом. З огляду\~на положення\~ч.5\~ст.82\~ЦПК України\~обставини справи,\~встановлені судовими\~рішення у\~справі №2-2401/2004,\~що набрали\~законної сили, не доказуються при розгляді даної цивільної справи. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч.1\~ст.378 ЦК України\~право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до приписів\~\~ч.3\~ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, скасовано рішення суду, яке було підставою для видачі 18.01.2006 на ім`я [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №096219 та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Однак, з наведеного випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами, є цивільно-правовими, оскільки в цьому випадку є спір про право позивача у сфері майнових (земельних) відносин. Участь Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як співвідповідача (якщо позивач вважає її винним у порушенні прав) у спорі не змінює його приватноправового характеру. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В зв`язку з чим задоволенню підлягають вимоги виключно до [PERSON] , як спадкоємиці після померлого [PERSON] , оскільки саме вона є належним відповідачем у цій справі.\~А вимоги [PERSON] до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області задоволенню не підлягають. Щодо посилання сторони відповідача (Том 1 а.п.26-28, 39-40) про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення ) моменти. Для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Як встановлено під час розгляду справи Постановою Запорізького апеляційного суду №2-2401/2004 від 12.11.2019 рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004, яке було підставою для видачі 18.01.2006 на ім`я [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №096219 та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36527389 від 09.08.2017, щодо об`єкта нерухомого майна (земельна ділянка) за реєстраційним номером 1321975523252, скасовано. В зв`язку з чим позивачем не пропущено строк звернення до суду за захистом свого цивільного права шляхом подання позовної заяви до [PERSON] та Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Щодо посилання сторони відповідача, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного, на його думку, права власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до\~закону\~за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені\~законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із\~закону\~або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави.\~Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.5\~ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. На підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004 у [PERSON] виникло право приватної власності на спірну земельну ділянку, а державна реєстрація цього права за [PERSON] , яка була здійснена 18.01.2006 на підставі вказаного рішення суду, створила презумпцію того, що саме відповідач [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , є власником спірної земельної ділянки. Як випливає із змісту ст.346 ЦК України наведений у ній перелік підстав припинення права власності не є вичерпним, і воно може бути припинене в інших випадках, встановлених законодавством, зокрема, у разі встановлення незаконності його набуття. При ухваленні постанови суду від 12.11.2019, якою було скасоване рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09.12.2004, Запорізький апеляційний суд, хоча й встановив незаконність набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, не вирішував питання про припинення цього права власності та (або) про скасування державної реєстрації цього права, оскільки це виходило за межі судового розгляду у тій справі. Відтак, суд приходить до висновку, що право власності може бути набуте неправомірно, при цьому факт цієї неправомірності як такий не тягне автоматичного припинення цього права (особливо з урахуванням презумпції наявності цього права, яка випливає з факту його державної реєстрації), якщо інше не встановлено безпосередньо\~законом\~або якщо рішення про припинення цього права не ухвалене судом. Відповідно до статті 26\~Закону України № 1952\~способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Оскільки право власності на спірну ділянку оформлено [PERSON] на підставі скасованого судового рішення та відповідно\~право власності на спірну земельну ділянку підлягає припиненню як набуте неправомірно, а державна реєстрація цього права\~скасуванню, оскільки це порушує право позивача на отримання земельної ділянки у власність. Що стосується судових витрат по справі суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1536 гривень. Згідно\~зі ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тобто з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1536 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial