Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

До суду звернулося Маневицьке ВУЖКГ із позовною заявою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в сумі 1605 гривень 49 копійок. Мотивували позов тим, що відмови від споживання споживач не заявляла, претензій щодо якості або кількості послуг боржником не пред»являлося, бухгалтерія Маневицького ВУЖКГ виконувала нарахування розміру оплати житлово комунальних послуг та неодноразово направляла боржнику попередження про виникнення заборгованості. Однак відповідач за отримання відповідних послуг кошти не сплачувала, в результаті чого виникла, починаючи з 1 березня 2015 року по 1 березня 2018 року, заборгованість по наданню послуг з централізованого опалення на загальну суму1\~605 гривень 49 копійок. В подальшому позивачем було зменшено позовні вимоги, а саме просили стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 1\~476 гривень 04 копійки, що була нарахована за період надання послуг з теплопостачання, а саме до 31 березня 2017 року, оскільки в подальшому такі послуги Маневицьким ВУЖКГ не надавались. В судовому засіданні представники позивача, кожен зокрема, позов підтримали із наведених у ньому підстав. Відповідач позов заперечила повністю, пояснила суду, що позов вважає безпідставним, оскільки позивачем не вірно зазначені строки нарахування заборгованості, так як до позову додано лише договір від 17 жовтня 2016 року, а нарахована заборгованість за період з 1 березня 2015 року по 1 березня 2018 року. Крім того, Маневицьким ВУЖКГ договір про надання послуг з централізованого опалення будинку на опалювальний сезон 2017 2018 років не пролонговувався, а тому вважається таким, що розірваний у зв»язку з тим, що з 15 серпня 2017 року Маневицькою ЦРЛ котельню №1, від якої подавалося тепло до будинку, передано в оренду ПП «Сантехекспо», з якою договір не укладався, а також пропозиції щодо його укладення не надходило. Із наведених підстав просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши докази у їх сукупності, суд приходить наступного висновку. Судом установлено, що 17 жовтня 2016 року було між Маневицькою ЦРЛ та Маневицьким ВУЖКГ укладено договір №231 про надання послуг з централізованого опалення (а.с.11). В процесі виконання сторонами вищевказаного договору, централізоване опалення також надходило і в квартиру [PERSON], що підтвердила в судовому засіданні і сама відповідачка. Разом з тим зазначила, що послуги по теплопостачанню позивачем надавалися не якісно, у зв»язку з чим нею з приводу цього неодноразово підписувалися колективні акти. Із заявою до позивача про припинення теплопостачання в її житло не зверталася. Із реєстру повідомлень про заборгованість по опаленню споживачу [PERSON] вбачається, що позивачем в період з 22 червня по 4 листопада 2017 року направлялися відповідні листи із вимогою оплати заборгованості. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР передбачено, що наймач зобов»язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов»язки регулюються Законом України «про житлово комунальні послуги». Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» зокрема до комунальних послуг відноситься централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем, газо та електропостачання, централізоване опалення. Відповідно до статті 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач зобов»язаний: оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово комунальних послуг, а також оплачувати житлово комунальні послуги, встановлені договором або законом (ст. 20 ЗУ «Про житлово комунальні послуги»). Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Хоча у ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово комунальних послуг». Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» обов»язок позивача оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов»язані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951 цс 15. Договір на надання послуг з централізованого опалення між Маневицьким ВУЖКГ та особисто з [PERSON] не укладався, однак був укладений договір між позивачем та Маневицької ЦРЛ, виконання сторонами якого і передбачало надання централізованого опалення в квартиру відповідача. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення від плати за теплопостачання, оскільки обов»язок укладення такого договору лежить безпосередньо на споживачу. Відповідач не подав доказів неможливості такого укладення такого договору або ж ухилення Маневицьким ВУЖКГ від його укладення, а тому доводи [PERSON] що позивач, ухиляючись від свого обов»язку підготувати та укласти письмовий договір із нею, намагається отримати кошти за допомогою примушення до дій, вчинення яких не є для неї обов»язковими, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах Закону. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечнь, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР, ст. 526 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 20 ЗУ «Про житлово комунальні послуги»,

Outcome: approved