Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

До суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про скасування постанови від 18.09.2002 року прийнятої державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції, зняття арешту з майна належного позивачу, а саме з будинку [ADDRESS] та з будинку за адресою: [ADDRESS], та скасування записів в реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що про прийняту постанову не був повідомлений та не знав і про наявність арешту його майно. На момент накладення арешту він ще не був навіть власником будинку в с.Красносілка, лише 03.04.2015 р. став його власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказаний арешт було накладено в ході проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа №2-202, виданого 05.04.2002 року Ленінським місцевим судом м.Одеси, однак виконавче провадження не зупинялося, не поновлювалися строки виконавчого провадження. На теперішній час наявним арештом порушуюється право власності, тому він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] повністю підтримала позов та вказувала на те, що позивач проводив виплати стягувачу по рішенню суду, претензій не надходило, зв'язок вже давно втрачено. Після звернення до виконавчої служби позивач не зміг з'ясувати чим закінчено виконавче провадження, яке було прийнято рішення, оскільки матеріали відсутні. З 2002 року до нього не надходило жодного документу від відділу ДВС. Представник відповідача та третя особа в засідання не прибули, заперечень проти позову не надсилали і з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як видно із змісту постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції від 18.09.2002 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-202 виданого 05.04.2002 року Ленінським місцевим судом м.Одеси, державним виконавцем було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме будинок [ADDRESS], та будинок [ADDRESS] Згідно з нормами ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно боржника. 03.04.2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2001 року. Із вказаного свідоцтва видно, що під час накладення арешту [PERSON] не був власником житлового будинку [ADDRESS] Встановлені судом обставини вказують на безпідставність накладення арешту на дане майно під час прийняття постанови. 27 квітня 2015 року позивач звернувся до відділу з проханням зняти арешт з майна, відповіді не отримав. Крім того, суд звертає увагу на те, що відділом не надано на ухвалу суду відповіді щодо виконання виконавчого листа для перевірки та не надано копії виконавчого провадження. Згідно з вимогами ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з вимогами ч.5 ст.60 Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України, ст.41 Конституції України). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи встановлені судом обставини та вказані норми, оскільки суду не було представлено доказів щодо наявності законних підстав для арешту майна позивача на теперішній час, тому суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови 18.09.2002 року та зняття арешту з майна належного позивачу, а саме з будинку [ADDRESS] та з будинку за адресою: [ADDRESS], так як наявність арешту перешкоджає реалізації права позивача на розпорядження власним майном. Оскільки судом вирішено питання про скасування арешту, тому і записи№8184434 та №8184419 від 13.11.2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, які були вчинені на підставі вказаної постанови, також підлягають скасуванню .

Outcome: approved