Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернувся Виконавчий комітет Печерської сільської ради як орган опіки і піклування з позовом до [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є матір'ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сім'я [PERSON] з 18.02.2016 знаходиться на профілактичному обліку щодо дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах з підстав проживання у сім'ї, у якій мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Соціальний супровід сім'ї результатів не дав. Батько дітей - [PERSON] перебуває на службі у Збройних силах України. Так, 27.07.2018 в ході обстеження житлово-побутових умов, встановлено, що діти: [PERSON], [PERSON] проживають у незадовільних умовах, що загрожує їх життю та здоров'ю, у зв'язку з чим, їх відправлено для медичного обстеження. Оскільки мати, зловживає алкогольними напоями та не забезпечує належний рівень утримання своїх неповнолітніх дітей, позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд винести рішення, яким відібрати у [PERSON] неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову, однак подала письмову заяву, де вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи висловив думку щодо задоволення позову. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив, що [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] від 11.07.2017, серії [NUMBER] від 10.11.2017 (а.с. 7, 8). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов від 25.05.2018, 27.07.2018, встановлено неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків щодо [PERSON], [PERSON], а також відсутність належних умов для проживання і розвитку останніх (а.с. 11, 12). Відповідно до довідки № 631 від 27.07.2018, виданої Печерською сільською радою, [PERSON] власної земельної ділянки не має, не утримує підсобного господарства, є безробітною з 15.09.2009 (а.с. 13). У відповідності до протоколу засідання опікунської ради Печерської сільської ради від 27.07.2018, прийнято рішення про негайне відібрання у [PERSON] дітей [PERSON], [PERSON] (а.с. 14 - 15). Наказом Служби у справах дітей Тульчинської РДА за № 35 від 18.02.2016, [PERSON], [PERSON], поставлено на профілактичний облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах з підстав проживання у сім'ї де мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків (а.с. 19). Згідно рішення № 5 від 23.03.2016, Комісії з питань захисту прав дитини Тульчинської РДА, сім'ї [PERSON] надавалися послуги з соціального супроводу (а.с. 20). У відповідності до інформації Соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Тульчинської РДА від 01.08.2018 за № 01-17/389, за результатами здійснення соціального супроводу встановлено, що [PERSON] не забезпечує належні умови для проживання і розвитку дітей [PERSON], [PERSON], зловживає алкогольними напоями, залишає дітей без нагляду. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України, передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків. Частиною 1 ст. 170 Сімейного кодексу України (далі - СК України), передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2 - 5 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме якщо батьки: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Крім того, згідно п. 2 ч. 1 цієї ж статті, у разі відібрання дитини, вона передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Підпунктом 2 п. 16 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30.03.2007, визначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи, що відповідач визнала позов, належним чином не виконує покладені на неї батьківські обов'язки, зловживає алкогольними напоями, є безробітною, з метою захисту життя і здоров'я і недопущення порушення прав неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 140 ЦПК України, з відповідача у дохід держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved