Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , про виділ частки із спільної сумісної власності. Позов мотивовано наступним. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 червня 1995 року, виданого Запорізьким залізорудним комбінатом в порядку приватизації житла, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності зареєстровано у РКП «Василівське БТІ» та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вищевказана квартира загальною площею 78,3 кв.м., житлова площа - 45,1 кв.м., має три окремі ізольовані кімнати. З 1995 року по теперішній час частки кожного із співвласників у праві власності не виділені. На даний час відповідач відмовляється укладати договір про визначення по 1/3 частки квартири за кожним із співвласників із рівності часток у праві спільної власності в результаті чого позивачі позбавлені можливості розпоряджатися власним майном. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визначити розмір частки співвласників у нерухомому майні, що є спільною сумісною власністю, а саме у квартирі за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у розмірі по 1/3 частки квартири за кожним. У судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явились, проте надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4). Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 липня 1995 року, виданого Запорізьким залізорудним комбінатом, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Технічна характеристика вказаної квартири підтверджується технічним паспортом, складеним РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» 24 вересня 2007 року (а.с.14-15). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №116922958 від 14 березня 2018 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають прав на виділ у натурі, частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи неможливість вирішення спору між сторонами в позасудовому порядку, визнання позову відповідачем на час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визначення за позивачами та відповідачем часток співвласників у нерухомому майні, що є спільною сумісною власністю, а саме визначити розмір частки співвласників у нерухомому майні, що є спільною сумісною власністю - у квартирі за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1/3 частки квартири за кожним зі співвласників.

Outcome: approved