Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

До суду подано вказаний позов, який обґрунтований тим, що 12 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у борг грошові кошти в сумі 1360 доларів США, які зобов`язався повернути до 04 жовтня 2020 року, про що підписав власноруч відповідну розписку. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] повинен був повернути грошові кошти особисто та в повному обсязі, однак свої зобов`язання у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим станом на 02 липня 2021 року виникла заборгованість в сумі 1390,1 доларів США, що складається з: основного боргу - 1360 доларів та трьох процентів річних - 30,1 доларів. Згідно курсу Національного банку України станом на 02 липня 2021 року 100 доларів США становить 2738,41 гривень, тому сума боргу становить 38060,93 гривень. Зважаючи на викладене, а також те, що відповідач відмовляється повертати кошти, позивач просила стягнути з [PERSON] заборгованість за борговою розпискою від 12 січня 2020 року в розмірі 38060,93 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень та судовий збір в сумі 840,80 гривень. В дане судове засідання представник позивача - адвокат Дорошкевич В.Б. не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у відсутності його та позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Відзиву на позовні вимоги не подав. На підставі ч. 1 ст. 280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Маневицького районного суду від 04 жовтня 2021 року постановлено розгляд даної справи проводити у відсутності відповідача [PERSON] та ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і в установлений строк (термін). Судом установлено, що 12 січня 2020 року [PERSON] під розписку, підписану власноруч, отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1360 доларів США, які зобов`язався повернути до 04 жовтня 2020 року, однак свої зобов`язання у встановлений строк не виконав (а.с. 5). Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як встановлено із розписки від 12 січня 2020 року [PERSON] суму позики зобов`язався повернути до 04 жовтня 2020 року, проте умов договору у визначений строк не виконав, у зв`язку з чим у позивача виникло право щодо нарахування 3 % річних. Сума трьох процентів річних обчислюється за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Перевіривши розрахунок позивача щодо суми трьох процентів річних судом встановлено, що визначена до стягнення сума трьох процентів річних відповідає наведеним формулам розрахунку, а також не спростована відповідачем. За вказаних обставин, суд приходить висновку, що, оскільки, [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим порушив строк повернення позики, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 1390,1 доларів США, що складається з: основного боргу - 1360 доларів та трьох процентів річних - 30,1 доларів, що еквівалентно по курсу Національного банку України станом на 02 липня 2021 року становить 38060,93 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 гривень, понесених судових витрат зі сплати судового збору. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Адвокатом Дорошкевичем В.Б. надано суду ордер на надання правової допомоги серії ВЛ № 000069070 від 20 травня 2021 року, укладеним між ним та позивачем [PERSON] , додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 20 травня 2021 року та заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з якої вбачаються характер правової допомоги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, підготовка позовної заяви та розрахунку суми заборгованості, подання їх до суду, представництво інтересів у суді та вартість виконаних робіт на суму 6000 гривень. Сплата коштів позивачем адвокату підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 26 від 20 травня 2021 року на суму 6000 гривень. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Від сторони відповідача такого клопотання не надходило. Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання позовної заяви та участі в судових засіданнях. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки стороною відповідача не ставилось питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, розмір таких витрат є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, а тому вимога про стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 6000 гривень підлягає задоволенню.

Outcome: approved