Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

До суду звернулася позивачка з зазначеним позовом до відповідача, згідно якого, після неодноразових уточнень позовних вимог представником позивачки (а.с 134-135), просила суд стягнути з [PERSON] на її користь за період з 2002 року по 30.06.2013 року - 96605,87 грн., з яких: заборгованість по аліментам - 20022,87 грн., пеня - 73083,00 грн., витрати на навчання доньки - 3500,00 грн.; визначити в подальшому розмір аліментів 25% від середньої заробітної плати по м.Києву; обмежити право виїзду відповідача за межі України до повного розрахунку по аліментам; зобов'язати відповідача відшкодовувати позивачу 50% витрат на навчання дитини у разі надання відповідних документів; повернути позивачу безпідставно сплачений судовий збір. Свої вимоги мотивувала тим, що з 26.10.1996 року по 09.10.2001 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 27.02.2002 року з відповідача на користь позивачки стягнено аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.02.2002 року до її повноліття. Позивачкою проведено розрахунок позовних вимог згідно розрахунку заборгованості по аліментам проведеному ВДВС від 04.07.2013 року за період з 2002 року по червень 2013 року, розмір якої склав 41302,87 грн. При цьому позивачка визнала розписки про отримання аліментів на загальну суму 21280 грн. та нарахувала пеню лише за один рік прострочки, розмір якої склав 73083,00 грн. Донька сторін навчається у Коледжі морського і річкового флоту Київської державної академії водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевського-Сагайдачного, де вартість семестру складає 3500,00 грн., що є додатковими витратами, які позивачка просить врахувати до суми заборгованості по аліментам, витратами пов'язаними з навчанням дитини до досягнення нею 23 років. В судовому засіданні представник позивачки обгрунтування позову та позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, при цьому зазначив, що станом на 03.06.2014 року заборгованість по аліментам складає 557,54 грн. Разом з тим, пеня нарахована за один рік, коли відповідач взагалі не сплачував аліменти, ухилявся від утримання доньки, а ті проплати, що зафіксовані розписками позивачки проведені також не відповідачем, а його матір'ю. Відповідач та його представник, в суді позовні вимоги визнали частково у розмірі 557,54 грн. заборгованості по аліментах, інші вимоги не визнали у їх задоволені просили відмовити, оскільки відповідач не ухилявся від сплати аліментів. Про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів він не знав, оскільки справу було розглянуто у його відсутності. Про необхідність сплати аліментів він дізнався у 2003 році та з цього часу ним періодично в рахунок спати аліментів передавались позивачці певні суми грошей в розмірі ? частини його доходу. Крім того позивачка без повідомлення відповідача змінила своє місце проживання та закрила рахунок на який перераховувались аліменти. Відповідач вважає, що позивачка з вимогою про стягнення з нього додаткових витрат на навчання доньки до досягнення нею 23 років може звертатись лише після досягнення донькою повноліття, відповідно до положень ст. 199 СК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв, заперечень клопотань суду не надав, у зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявних у справі доказах. Суд заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.1996 року, який було розірвано 09.10.2001 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу. (а.с.5). 15.04.1997 року у сторін народилась донька [PERSON], яка проживає з позивачкою. (а.с.6). Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 27.02.2002 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.02.2002 року і до її повноліття. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, складеному ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 04.07.2013 року, заборгованість становить 41302,87 грн. (а.с.7-9 ). Разом з тим, відповідачем надано розписки про передачу [PERSON] в рахунок сплати аліментів грошових коштів за період з лютого 2003 року по 16 травня 2013 року. В зв'язку з чим, згідно довідки розрахунку від 21.01.2014 року була уточнена сума заборгованості, яка склала 10446,25 грн. (а.с. 47-85, 90) . За період розгляду справи відповідачем заборгованість по аліментах була погашена, залишилось лише 557,54 грн. поточної заборгованості, що підтверджується довідкою-розрахунком по аліментах ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві від 03.06.2014 року. Разом з тим, оскільки на теперішній час виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача не закрито, вказана сума заборгованості не підлягає стягненню, оскільки вона є поточною заборгованістю та задоволення вимог позивачки в цій частині потягне за собою подвійне стягнення вказаної суми з відповідача, а саме за даним рішенням суду та за виконавчим листом, що перебуває на виконанні. В зв'язку з зазначеним не підлягають задоволенню вимоги позивачки по стягненню заборгованості по сплаті аліментів з відповідача на її користь на утримання доньки. Згідно ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач у період з часу виникнення аліментних зобов'язань перед позивачкою, не намагався уникнути їх. Так в рішенні суду про стягнення аліментів зазначено місце роботи відповідача, було воно зазначено і державному виконавцю при подачі виконавчого листа про стягнення аліментів до примусового виконання. Разом з тим, з копії виконавчого провадження не вбачається, що державним виконавцем приймались заходи для примусового виконання рішення суду та направлення його до виконання за місцем роботи [PERSON], відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач в суді зазначив, що про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів йому відомо не було, оскільки розгляд справи проводився у його відсутності, копії постанови він не отримував. З моменту як йому стало відомо про вказане рішення він періодично сплачував аліменти та погашав виниклу заборгованість. Виходячи з зазначеного судом винних дій відповідача, які б сприяли виникненню заборгованості по аліментам не встановлено, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з нього пені у розмірі 73083,00 грн. не підлягають задоволенню. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про визначення в подальшому розмір аліментів 25% від середньої заробітної плати по м. Києву, оскільки відповідно до довідки ТОВ «Ремонт та будівництво» № 2-27/05 від 27.05.2014 року відповідач працює на даному підприємстві на посаді завідуючого господарством та має регулярний дохід, з якого підлягають відрахуванню аліменти за Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 27.02.2002 року. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Згідно ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки Коледжу морського і річкового флоту Київської державної академії водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевського-Сагайдачного № 1808 від 23.07.2013 року неповнолітня [PERSON] навчається на другому курсі денного відділення, та згідно квитанцій від 04.09.2012 року та 18.01.2013 року за її навчання позивачкою сплачено 7000,00 грн. (а.с. 10, 12) Суд визнає вказані витрати як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами. Враховуючи, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача половини вказаних витрат, що складає 3500,00 грн. та задовольнити у вказаній частині позовні вимоги позивачки. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки в частині зобовязання відповідача відшкодовувати в майбутньому їй 50% витрат на навчання дитини до досягнення нею 23 річного віку у разі надання відповідних документів, оскільки з довідки не вбачається достатньої інформації, щодо платного навчання дитини в подальшому в даному навчальному закладі, інших доказів в підтвердження зазначеного суду не надано. Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Щодо вимоги позивачки про обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України до повного розрахунку по аліментах, суд не знаходить правових підстав для її задоволення, оскільки згідно ст. 377-1 ЦПК України, таких вид обмеження прав відповідача можливий лише на стадії виконання судового рішення за поданням державного виконавця. Згідно п. 3 ч.1 ст.5 ч.3 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, в тому числі позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки стягнення пені за прострочення сплати аліментів не є позовною вимог, про стягнення аліментів, а вимогою про застосування штрафних санкцій за невиконання зобов'язань, отже у позивачки відсутні пільги по сплаті державного мита передбачені п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в зв'язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачки про повернення їй безпідставно сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial