Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

До суду надійшов вищевказаний позов, який обґрунтовано наступним. 30.10.1976 року [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON], про що мається актовий запис № 986 від 30.10.1976 р. здійснений Комінтернівським ЗАГС. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.08.2016 року шлюб розірвано. За час шлюбу було придбано майно:будинок [ADDRESS]. Даний будинок було побудовано у шлюбі. Загальна площа будинку 36,9 кв.м., житлова площа 23,3 кв.м., житловий будинок «А-1», 36,9 кв.м., гараж Б, сарай В,в, вбиральня Г, погріб П, колодязь К, огорожа 1-4. Ринкова вартість будинку [ADDRESS] становить 175300,00 грн. 19.10.2006 року було придбано автомобіль DAEWOO LANOS ТS69У, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER], який зареєстрований на [PERSON]. Ринкова вартість автомобіля складає 93440,00 грн. Також були пайові внески у вигляді самовільно збудованого ГБК Єріс гаражного боксу [ADDRESS] по вул. Танкопія, за рахунок членських внесків подружжя ,що підтверджується довідкою №4 від 20.04.2016 р, та довідкою № 14 від 14.11.2016року які повністю сплачені до 01.01.2017 року включно. Ступень будівництва гаражного боксу становить 100% відсотків. Вартість складає 125000,00 грн. Наведене майно було придбано [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, у зв'язку з чим воно є спільним сумісним, (ст. 60,63,65 СК України). Позивач бажаю виділити свою частку у майні, що належить на праві спільної сумісної власності та визначити частки у майні відповідно до ст. 70 СК України,згідно якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS]. Визначити за [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частини на автомобіль DAEWOO LANOS ТS69У, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER],та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину пайових внесків у праві спільної сумісної власності у Гаражному-будівельному кооперативі «Еріс» який зареєстрований за адресою [ADDRESS],фактично знаходиться по [ADDRESS]. Судові витрати стягнути з відповідача по справі на користь позивача. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та просив суд відмовити в проведенні поділу пайових внесків у праві спільної сумісної власності у Гаражному-будівельному кооперативі «Еріс» так як це не є об'єктом спільної власності подружжя та судові витрати залишити за позивачем, так як стосовно поділку будинку та автомобіля відповідач погоджується і звернення до суду з позовом не потрібне. Вислухавши думку сторін, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.10 Цивільного процесуального кодексу України(надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 30.10.1976 року [PERSON], зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується актовим записом № 986 від 30.10.1976 р. Комінтернівського ЗАГС. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.08.2016 року шлюб розірвано,рішення набрало законної сили. Сторони в судовому засіданні підтвердили, факт придбання в шлюбі нерухомого майна будинку [ADDRESS] та автомобіля DAEWOO LANOS ТS69У, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску,номер шасі [NUMBER], а тому ця обставина не підлягає доказуванню у відповідності з ч.1 ст.61 ЦПК України. Згідно положено п.п.22, 23, 24, 25постанови Пленуму Верхового суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Представник відповідача в судовому засіданні погодився на розподіл спільного мана з позивачем набутого в період шлюбу а саме будинку [ADDRESS] та автомобіля DAEWOO LANOS ТS69У, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску,номер шасі [NUMBER], Відповідно до ч.1ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на ім'я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Тому суд вважає позовні вимоги в частині поділу будинку [ADDRESS] та автомобіля DAEWOO LANOS ТS69У, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску вважає обґрунтованими та такими,що підлягають до задоволення. Стосовно вимоги позивача про визнання за нею право власності на 1/2 частину пайових внесків у праві спільної сумісної власності у Гаражному-будівельному кооперативі «Еріс» який зареєстрований за адресою [ADDRESS], фактично знаходиться по [ADDRESS] суд зазначає наступне. В судовому засіданні не здобуто доказів того, що пайові внески у Гаражному-будівельному кооперативі «Еріс» були саме за гаражний бокс. Згідно заяви голови ГСК «ЕРІС» [PERSON] подружжя [PERSON] є власниками гаражного боксу [ADDRESS]. Грошові кошти сплачені в повному обсязі у вигляді членських внесків за кооператив. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України від 07 лютого 1991 року «Про власність» (який діяв на момент проведення повної сплати подружжям пайового внеску), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно вказаної зави грошові кошти подружжям [PERSON] були сплачені у вигляді членських внесків за кооператив а не за гаражний бокс [ADDRESS]. Згідно положень ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Позивачем не надано правоустанавлюючих документів на вказаний бокс [NUMBER]. Тому дана позовна вимога не підлягає до задоволення. Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial