Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачці [PERSON] на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Ліхачова, б. № 11. Відповідач [PERSON] є чоловіком [PERSON] Позивачкою було досягнуто домовленості з відповідачкою [PERSON] щодо купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, у звязку з чим, позивачкою було передано [PERSON] домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено відповідну розписку. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим з незалежних від позивачки обставин. Позивачка просить суд визнати право власності на вказане домоволодіння. Позивачка до суду не зявилася, надала заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без її участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали до суду аналогічні заяви, згідно яких проти задоволення позовних вимог не заперечують, просять дану справу розглянути без їх участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що відповідачці [PERSON] на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Ліхачова, б. № 11. Відповідач [PERSON] є чоловіком [PERSON] Позивачкою було досягнуто домовленості з відповідачкою [PERSON] щодо купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, у звязку з чим, позивачкою було передано [PERSON] домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено відповідну розписку. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим з незалежних від позивачки обставин. Згідно технічного паспорту житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вул. Ліхачова, б. № 11, складається: літери А;а2 - житловий будинок; літери В, Д, Ж, З, И сараї; літера ПГ погріб; 1- огорожа; 3- водопровід. З огляду на вищезазначене, позивачка з відповідачкою [PERSON] домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачці у власність перейшов даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, вказаний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивачки зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачки може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у неї відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у звязку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved