Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.05.2019 року, позовні вимоги позивача Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково; ухвалено стягнути з [PERSON] заборгованість на користь Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 24937,95 грн.; судові витрати у розмірі 1795,24 грн.; в задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.09.2020 року, заяву [PERSON] про скасування заочного рішення від 13.05.2019 року постановленого по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.01.2014 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного договору б/н, кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 12000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складають між нею та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Зазначають, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 25.12.2018 року утворилася заборгованість, що становить 26684,85 грн., що складається із заборгованості за відсотками нарахованими за користування кредитом в розмірі 16093,82 грн.; нарахованої пені в розмірі 8844,13 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1246,90 грн. штраф (процентна складова). Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] та в його інтересах, представником, адвокатом Роскрут В.В. 28.09.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та за безпідставністю. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Радковський В.С. в судовому засіданні пояснив, що відповідач отримав відповідно до укладеного договору б/н, кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 12000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складають між нею та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, тобто отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності такої картки. Зазначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином, але відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, проте по якому з чотирьох карткових рахунків у відповідача виникла заборгованість не зміг пояснити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надавши право представляти його інтереси представнику, адвокату Роскрут В.В., яка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що у позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідачем 10.01.2014 року підписано заяву б/н, згідно, якої він отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До позовної заяви позивачем надано анкету-заяву від 10.01.2014 р., проте у даній заяві відсутні відомості про те, яку саме карту було виготовлено [PERSON] та який кредитний ліміт був погоджений з [PERSON] при його видачі. У заяві-анкеті від 10.01.2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. До позовної заяви банком також надано розрахунок заборгованості за договором б/н станом на 25.12.2018 р., проте даний розрахунок не містить підсумовуючого результату, який позивач зазначив у позовній заяві, а саме заборгованість у розмірі 16093,82 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 8814,13 грн. нарахованої пені у розмірі 500,00 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 1246,90 грн. штрафу (процентна складова). Крім того, з розрахунку не вбачається, що [PERSON] банком було видано кредитний ліміт, саме 12000,00 грн. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 10.01.2014 року підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складають між нею та банком кредитний договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві (а.с.10). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD») (а.с.11-26). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором б/н від 10.01.2014 року станом на 25.12.2018 року становить 26684,85 грн., що складається із заборгованості за відсотками нарахованими за користування кредитом в розмірі 16093,82 грн.; нарахованої пені в розмірі 8844,13 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1246,90 грн. штраф (процентна складова) (а.с.7-9). Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, у відповідності до ст. 611 ЦК України. В Анкеті-заяві позичальника від 10.01.2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача [PERSON] складові кредитного договору, в тому числі суму по нарахованих відсотках за користування кредитом, суму нарахованої пені, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, проте в розрахунках відсутня заборгованість по тілу кредиту; в позовній заяві не зазначено по якому саме картковому рахунку із чотирьох виникла заборгованість. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування кредитної заборгованості за договором від 15.08.2006 року, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Умови та Правила надання банківських послуг. Відповідно, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Проте, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником. Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами, що узгоджується із висновками Верховного суду у постанові від 27.02.2019 року у справі № 342/180/17-ц. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічні правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Подані позивачем до суду докази на підтвердження позовних вимог зокрема Анкета-заява, на яку позивач посилається, як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем, не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.01.2014 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських услуг у відповідній графі не містить відмітки на підтвердження того, що відповідач [PERSON] , як позичальник отримав та ознайомився під підпис із пам`яткою клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи та істотні умови обслуговування (а.с.10). Позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафу. За таких обставин, відсутність належних та допустимих доказів по суті заявлених позовних вимог унеможливлює встановити чи взагалі здійснювалось кредитування відповідача [PERSON] та на яких умовах, отже відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed