Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона проживала у шлюбі з відповідачем у спірній квартирі. В 1997 році відповідач виїхав в Російську Федерацію. Після цього він двічі з'являвся, останній раз в 2002 році, з метою розірвання шлюбу. Шлюб розірвано між ними рішенням Віньковецького районного суду. З цього часу вона добросовісно, відкрито користується квартирою, проводить її ремонт і сплачує комунальні послуги. Посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просить визнати за нею право на вказане житлове приміщення за набувальною давністю. Судом в якості третьої особи притягнуто Віньковецьку селищну раду Віньковецького району Хмельницької області. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, та уточнили їх. Позивачка, посилаючись на вимоги ст. 22 КпШС, просить визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право на ? частину зазначеної квартири у спільному майні подружжя та за набувальною давністю визнати за нею право власності на 11 частину зазначеної квартири. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог статті 74 ч.9 ЦПК України. Представник третьої особи - Віньковецької селищної ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника селищної ради, позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши позивачку, її представника, свідків, дослідивши письмові докази, слід вважати позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що з 1977 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який розірвали в 2002 році (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER], видане 15 лютого 2002 року Віньковецьким відділом РАГС районного управління юстиції Хмельницької області). Із показань свідків [PERSON] та [PERSON], з 2002 року [PERSON] виїхав і не проживає до цього часу в квартирі [ADDRESS], яка раніше називалась [ADDRESS], а цей же будинок був під номером 2, оскільки після перейменування відлік будинків розпочався з іншої сторони вулиці в смт. Віньківці. Спірна квартира відповідно до договору купівлі- продажу від 19.11.1992 року куплена [PERSON], зареєстрована на ньому в БТІ відповідно до технічного паспорта, виданого Кам'янець- Подільським бюро технічної інвентаризації. На час купівлі відповідачем вказаного житлового приміщення він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, що підтверджено показаннями свідків та копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ст. 22 діючого на той час КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Тобто, з 1992 року позивачка як дружина [PERSON] являється співвласником ? частини вказаної квартири, хоча права на неї юридично не оформила через незнання закону. Квартира розміщена на 2 поверсі двоповерхового будинку і складається з: кімнати площею 18,8 кв.м., кімнати площею 11,2 кв.м., кухні площею 7,9 кв. м., туалету -1,1 кв.м., коридору - 7,7 кв.м., кладової - 1.1 кв.м.. Житлова площа - 30,0 м.кв.. Починаючи з 2002 року позивачка більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно користуються квартирою, здійснює ремонт та оплачує витрати на її утримання. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на квартиру [PERSON] набув відповідно зазначеного договору купівлі - продажу та технічного паспорта, виданого БТІ 25.12.1992 року, і є власником до цього часу, незважаючи на прийнятий в 2004 році Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.1 ст.335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Протягом останніх 12 років половина спірної квартири не має власника, місце перебування якого, ймовірно, в Російській Федерації. Стаття 325 ЦК України стверджує, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачкою та її представником у судовому засіданні доведено та стверджено матеріалами справи, що вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою [ADDRESS] протягом останніх 13 років, живе і обслуговує цю квартиру, в тому числі частку, яка належить колишньому чоловікові. Враховуючи вищевикладене, а також обставину, що представник третьої особи визнав позовні вимоги і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси, суд вважає за правильне визнати за [PERSON] право власності на житлову будівлю за набувальною давністю. Згідно довідки Віньковецької селищної ради №2186 від 27.10.2014 року, квартира [ADDRESS] і квартира [ADDRESS] - це одна і та ж сама. На підставі викладеного,

Outcome: approved