Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

З 09.04.2019 року в провадженні судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області [PERSON] перебувала вищевказана цивільна справа. У зв`язку із прийняттям 11.08.2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя рішення про звільнення судді [PERSON] у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області №1-ос від 11.08.2020 року про припинення повноважень судді [PERSON] , акту прийому-передачі справ судді [PERSON] від 11.08.2020 року, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2020 року за № 46/20, було проведено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу вищезазначена справа 12.08.2020 року була передана на розгляд судді Телегуз С.М. 19.08.2020 року ухвалою судді справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті в судове засідання. З урахуванням уточненої позовної заяви від 26.06.2019 року (а.с.50-54) позивач послався на те, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,6306 га, кадастровий номер 2321810100:31:001:0006, розташована ДП №47 п.246 Гуляйпільська міська рада. Вказана земельна ділянка належить спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 130842, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 19.11.2005 року. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , вказане підтверджується заповітом від 31.03.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 1413, що на день смерті спадкодавця не змінено та не скасовано. Про наявність інших спадкоємців йому не відомо. 16.01.2019 року він отримав листа від Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області від 09.01.2019 року. Вказаним листом нотаріальна контора повідомила про відкриття 28.03.2018 року спадщини після смерті [PERSON] , про складення [PERSON] заповіту на його користь та про право на частку у спадщині на заповідане майно згідно ст.1223 ЦК України. 23.01.2019 року він звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, проте, отримав відмову в оформленні спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із пропуском строків прийняття спадщини. Вчасно до нотаріуса він не звернувся з огляду на те, що не знав про наявність заповіту на своє ім`я і дізнався про нього тільки у в січні 2019 року з листа Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області від 09.01.2019 року. Тому переконаний, що строки звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки не знав про наявність заповіту спадкодавця на моє ім`я. Прохав визнати причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] за заповітом за померлою [PERSON] поважними, та визначити [PERSON] додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 06.08.2019 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що з позовом не згоден, так як його покійна бабуся заповіту на позивача не складала, земельна ділянка була в оренді у [PERSON] , крім того, відповідно роз`яснень п.24 Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Наведені відповідачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, аналогічні правові позиції викладено у постановах ВСУ від 26.09.2012 року №6-85цс12 та від 14.09.2016 року №6-1215цс16 (а.с.71). Позивач та його представник: адвокат Сивоненко О.В., належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач та його представник: адвокат Махно К.І., належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилися, відповідач повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, 06.08.2019 року відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився позивач у справі - [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 04.11.1999 року (а.с.7-8). Відповідно до копії спадкової справи №76/2018, спадкодавець [PERSON] , встановлено наступні обставини: 31.03.2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №1413, відповідно до якого на випадок своєї смерті належну на праві приватної власності земельну ділянку площею 8,6306 га, кадастровий номер 2321810100:31:001:0006, розташовану на території ДП №47 п.246 Гуляйпільська міська рада, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №130842, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 19.11.2005 року, заповіла [PERSON] , 1961 року народження (а.с.29 зворот). 31.03.2009 року заповіт [PERSON] зареєстровано у спадковому реєстрі за №46667521 (а.с.21). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.03.2018 року (а.с.20 зворот). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді зокрема земельної ділянки площею 8,6306 га, кадастровий номер 2321810100:31:001:0006, розташована на території ДП №47 п.246 Гуляйпільська міська рада, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05.09.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за законом після бабусі [PERSON] (а.с.20). 09.01.2019 року Гуляйпільська державна нотаріальна контора Запорізької області листом №5/02-14 повідомила [PERSON] як спадкоємцю за заповітом про відкриття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.30). 23.01.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] (а.с.33 зворот). 23.01.2019 року постановою державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.35-36). 30.01.2019 року відповідач [PERSON] звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про те, що йому відомий факт, що заповіт, складений на його користь [PERSON] від 18.04.2005 року №35, посвідчений з порушенням форми посвідчувального напису, в суд з питань визнання заповіту недійним звертатись не буде, не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.36 зворот). 30.01.2019 року відповідач [PERSON] звернувся до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за законом після бабусі [PERSON] на майно: земельна ділянка площею 5,8993 га та земельна ділянка площею 4,6892 га (а.с.37 зворот). 30.01.2019 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] на земельну ділянку площею 4,6892 га (а.с.43). 30.01.2019 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] на земельну ділянку площею 5,8993 га (а.с.44 зворот). Позивач у період з 28.03.2018 року по 28.08.2018 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] не звертався. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Аналіз норми ст.1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 663/2151/17. Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2020 року у справі №466/5674/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до частин 1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст.1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] . Безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що у силу ст.81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не був обізнаний про наявність на його ім`я заповіту, з огляду на те, що між позивачем та померлою довготривалий час існували договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки, яка відповідно до заповіту мала б перейти позивачу у разі смерті [PERSON] . Тому суд вважає, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження поважних причин, які об`єктивно перешкоджали йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] . А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed