Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 66, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 липня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 66. [INFO] від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] . На даний час шлюб між позивачем та відповідачем має суто формальний характер, оскільки починаючи з травня 2020 року сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного сімейного господарства, життєві проблеми вирішують окремо один від одного, про своє матеріальне забезпечення кожен дбає самостійно. Причиною розпаду сім`ї стало відчуження одне від одного, яке почало простежуватися, починаючи з 2018 року, як результат кардинальних відмінностей в поглядах на спільне життя. Сімейні стосунки також не склалися внаслідок суттєвих розбіжностей в характерах та життєвих цінностях, що унеможливлює збереження сім`ї. Можливості пошуку компромісів у сторін вичерпані, подальший розвиток взаємовідносин у якості подружжя є неможливим. Шлюбні відносини фактично припинені, а рішення про розірвання шлюбу є повністю усвідомленим, виваженим та аргументованим. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає, син [PERSON] проживає з позивачем та буде проживати з нею і надалі. Ухвалою судді від 29 березня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 05 травня 2021 року. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду представником позивача- адвокатом Сорока Р.Л. подані заяви про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги у поданій заяві позивач підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, часу і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 11 липня 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 11 липня 2014 року складено відповідний актовий запис за №66. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3143, батьком якого є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, між ними відсутнє взаєморозуміння та у них суттєві розбіжності в характерах та життєвих цінностях, різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. Сторони припинили шлюбні стосунки з травня 2020 року, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, сімейні стосунки поновлювати не бажають. Подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з доводів позовної заяви, не спростованих відповідачем, домовленостей щодо виховання дитини між сторонами досягнуто. Відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 гривні, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved