Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним та зобов'язання вчинити певні дії, а саме: визнати двосторонній правочин, яким є усний договір доручення, укладений між [PERSON] та [PERSON], в підтвердження якого була видана довіреність, посвідчена 08 листопада 2011 року приватним нотаріусом Медведенко Галиною Валеріївною, за реєстровим № 5472, - удаваним правочином. Згодом позивачем було уточнено позов, а саме просила: визнати двосторонній правочин, яким є усний договір доручення, укладений між [PERSON] та [PERSON], в підтвердження якого була видана довіреність, посвідчена 08 листопада 2011 року приватним нотаріусом Медведенко Галиною Валеріївною, за реєстровим № 5472 удаваним правочином; визнати, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки CHEVROLET AVEO 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] набула право власності на вказаний автомобіль. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача надійшли заяви в яких позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позову, розгляд справи провести у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Зі змісту позову та слів представника позивача вбачається, що у листопаді 2011 року між позивачем та відповідачем було усно досягнуто домовленості про купівлю легкового автомобіля марки CHEVROLET AVEO 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зокрема, між сторонами було досягнуто згоди щодо ціни Автомобіля, яка складає 10 300 (десять тисяч триста) доларів США, а також порядок розрахунків за відчуження автомобіля та порядок передання автомобіля відповідачем. 07 листопада 2011 року позивач зустрівся з довіреною особою відповідача [PERSON] та передав домовлену з відповідачем грошову суму за Автомобіль, а саме 10 300 (десять тисяч триста) доларів США про що [PERSON] складено відповідну розписку про продаж Автомобіля, а [PERSON] передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від Автомобіля. Як зазначено в позові між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо відчуження Автомобіля шляхом видання відповідачем довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. Тобто, позивач та відповідач уклали усний договір доручення. Судом встановлено, що 08 листопада 2011 року відповідачем видано довіреність на ім'я позивача, яка посвідчена приватним нотаріусом Медведенко Е.В., за № 5472. Відповідно до ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст.. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірною вольовою дією. Правова ціль, заради якої учасники цивільних відносин вчиняють правочини, є їх підставою, наприклад набуття права власності на майно або користування ним, тощо. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 25 постанови пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставістатті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Отже, для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та, що їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків та приховують іншу волю учасників. Разом з тим, як вбачається із аналізу вищевикладених норм, видача довіреності є одностороннім правочином. При цьому слід відмітити, що позивач зазначає, що фактично між сторонами укладений договір купівлі-продажу та надає суду копію такого договору. Разом з тим, відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акту приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів, а перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Таким чином, для набуття права власності на автомобіль передбачена законом певна процедура оформлення документів на автомобіль. Згідно ч. 3 статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст. 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу з дотриманням встановленої процедури (зняття автомобіля з обліку до укладення договору купівлі-продажу) не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Отже, зважаючи на те, що сторони не уклали угоду з додержанням зазначеної вище процедури, підстави вважати доведеним факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля на підставі довіреності та удаваності довіреності - відсутні, і як наслідок відсутні підстави для визнання такого договору укладеним. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed