Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

До Чернівецького районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, вказуючи на те, що [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання у вищому навчальному закладі - Івано - Франківському національному медичному університеті, стоматологічного факультету денної (контрактної) форми навчання. У зв`язку із наведеними обставинами просить стягувати із відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 3000гривень щомісячно, починаючи з дня звернення із даними позовом до суду по 30 червня 2024 року. Представник позивача Малярчук Л.А., яка діє на підставі довіреності, виданої 28.02.2018 року, вимоги довірителя підтримує на умовах, викладених в позові та просить їх задоволити. Відповідачем [PERSON] та його представником - адвокатом Совгирою Л.В. в судовому засіданні не визнаються позовні вимоги. Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог [PERSON] , посилаються на те, що [PERSON] вдруге одружений, у нього на утриманні є двоє малолітніх дітей від даного шлюбу. Окрім того, [PERSON] ніде не працює, у нього відсутній постійний та регулярний дохід, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. [PERSON] хворіє туберкульозом легень, перебуває на обліку в лікарів, у зв`язку із чим потребує дорого вартісного лікування. Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах із [PERSON] , шлюб між якими розірвано. За період перебування у шлюбних відносинах у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.06.2002 року виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 7), та донька [PERSON] , [INFO] . Діти перебувають на утриманні матері (позивча по справі [PERSON] ), що стверджується копією довідки, виданої виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 13.10.2020 року за №1246 (а.с. 8). Повнолітній [PERSON] являється студентом першого курсу денної (контрактної) форми навчання стоматологічного факультету Івано - Франківського національного медичного університету, про що свідчить довідка, видана деканатом стоматологічного факультету Івано - Франківського національного медичного університету від 25.092020 за №4 (а.с. 9). Термін навчання [PERSON] у вище вказаному навчальному закладі - з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що не здатна в повній мірі матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки, це потребує особистих додаткових зусиль для забезпечення матеріального рівня для гідного розвитку та існування. Таким чином, судом встановлено, що повнолітній син сторін - [PERSON] , який перебуває на повному утриманні матері [PERSON] , потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як не працює, а продовжує навчання. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. Отриманих [PERSON] доходів недостатньо для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки, нею сплачуються кошти за навчання, так як син навчається на платній основі. Факт сплати позивачем [PERSON] коштів за навчання сина [PERSON] за навчання не підтверджено жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Суд при цьому звертає увагу на те, що подані в судовому засіданні представником позивача [PERSON] копії квитанцій, датовані 2017 - 2018 роками про сплату коштів [PERSON] , не є доказами, які стосуються предмету позову, оскільки, як вбачається із вище вказаних квитанцій кошти сплачувались за навчання [PERSON] у КВНЗ «Бердичівський медичний коледж» Житомирської області, а не за навчання в Івано - Франківському національному медичному університеті, студентом якого на даний час являється [PERSON] . Крім того, доказів того, що відповідач приймає участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, суду не представлено. При вирішенні спірного питання судом враховуються наступні обставини. Відповідач [PERSON] із 22.07.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від даного шлюбу є двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, та донька - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.12.2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Діти перебувають на утриманні батька (тобто, відповідача по справі [PERSON] ). Відповідач [PERSON] ніде не працює, у нього відсутній постійний та регулярний заробіток. Як вбачається із довідки, виданої Броварським міськрайонним центром зайнятості від 20.11.2020 року за №3754, [PERSON] станом на 20.11.2020 року не зареєстрований у центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу. Як свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.11.2020 року за №3844, інформація про доходи [PERSON] за період з третього кварталу 2020 року по третій квартал 2020 року відсутня. Виписки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) сформованих 23.11.2020 року виданих Броварським відділом обслуговування громадян (сервісним центом) Головного управління пенсійного фонду України у Київській області, свідчать про те, що [PERSON] станом на час розгляду справи не отримує ні пенсії, ні будь - яких соціальних виплат. Зазначені кошти ним отримувались у попередні роки - 2001, 2002, 2003, 2005. 2006, 2014 та 2015 роки. Окрім того, [PERSON] перебуває на обліку в Броварському протитуберкульозному відділенні, отримував лікування з 02.10.2018 року по 30.03.2019 року, пройшов повний курс терапії, на теперішній час перебуває на обліку, що стверджується довідкою, виданою комунальним некомерційним підприємством «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області протитуберкульозного диспансерного відділення від 25.11.2020 року. У зв`язку із вказаною хворобою відповідач потребує дороговартісного лікування. [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що з огляду на туберкульоз легень, він не може працевлаштуватись, окрім того, йому протипоказане фізичне навантаження при цьому, оскільки, хвороба в таких випадках загострюється. Окрім того, суд звертає увагу на те, що за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , згідно виконавчого листа №2-98/2010 від 12.04.2018 року, виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області. Станом на 01.11.2020 року заборгованість по сплаті аліментів (з врахуванням боргу на 01.11.2018 року у розмірі 38234,88 грн.) становить 106.791.017 грн., що стверджується розрахунком заборгованості, проведеним головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Вище зазначені обставини свідчать про неможливість [PERSON] сплачувати аліменти для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч.8 та ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як передбачено ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Виходячи зі змісту положень статті 182 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги те, що у відповідача незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище, у нього є інші утриманці - двоє малолітніх дітей, значна заборгованість по сплаті аліментів, що дає суду підстави прийти до висновку, що [PERSON] не має реальної можливості сплачувати аліменти н утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). При ухваленні судового рішення суд не приймає до уваги надані в судовому засіданні представником позивача [PERSON] докази, зокрема: копії квитанцій, датовані 2017 - 2018 роками про сплату коштів [PERSON] , оскільки, вважає вказані докази неналежними, так як вони не містять інформацію щодо предмета доказування у означеній справі, відповідно до приписів ч.1 ст.77 ЦПК України, враховуючи, що кошти сплачувались за навчання [PERSON] у КВНЗ «Бердичівський медичний коледж» Житомирської області, а не за навчання в Івано - Франківському національному медичному університеті, студентом якого на даний час являється [PERSON] . Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд в силу приписів статті 200 СК України прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні до суду із зазначеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки, позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Частиною 7 статті 141 ЦПК України встановлено, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на вище наведене суд дійшов висновку, що судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного, ст., ст.182, 183, 191, 198, 199, 200 СК України та

Outcome: dismissed