Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з травня 1991 року до теперішнього часу. В поданій заяві до суду свої вимоги, мотивує тим, що він у травні 1991 року приїхав на постійне мешкання з Вірменської РСР до Української РСР і відтоді до теперішнього часу мешкає в с. Миколаївка, Генічеського району, Херсонської області. За діючим на той час законодавством СРСР та союзних республік, між ними кордонів не існувало та переміщення було вільним, а тому він прибув на територію України на законних підставах, що підтверджується копією паспорту громадянина СРСР. З того часу він мешкає у своїх близьких родичів [PERSON], які є громадянами України та мають у власності житловий будинок у вказаному с. Миколаївка, Генічеського району, що так само підтверджується довідкою виконкому Чонгарської сільради №1907 від 18.09.2017 року. На 24 серпня 1991 року він мешкав на території України та відповідно до довідки посольства Республіки [PERSON] громадянства він не отримував. 09.10.2007 року Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області йому вже було видано паспорт громадянина України, але у 2011 році начальник Генічеського районного сектору УДМС України в Херсонській області його вилучив як, з його слів, помилково виданий. За законом про громадянство України він є громадянином України, але для підтвердження цього йому потрібно встановити факт безперервного перебування на території України під час проголошення незалежності та після цього. Іншим шляхом це довести не може, тому звернувся до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю, оскільки він тривалий час проживає на території України, бажає отримати громадянство України, однак не може це вирішити. Представник заявника за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги [PERSON] з підстав вказаних у заяві. Вказує, що заявник проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, мав паспорт громадянина СРСР, а тому має законні підстави для задоволення заявлених вимог. Представник управління Державної міграційної служби України у Херсонській області за дорученням [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, заперечувала у їх задоволенні з мотивів необгрунтованності та недоведенності, свої заперечення обґрунтувала наступним. Заявник [PERSON] просить суд встановити факт постійного проживання на території України з травня 1991 року до теперішнього часу. Вказує, що відповідно до наданих заявником копій документів, що були додані до його заяви, з паспорту громадянина СРСР вбачається, що вперше на території України [PERSON] був зареєстрований у 1994 році, згідно реєстрації виконавчого комітету Суворовської сільської Ради, Красноперекопського району, АР Крим. В 1996 році Армянським міським відділом МВС України в АР Крим йому було зроблено вклейку фотокартки, у вищезазначений паспортний документ, по досягненню ним 45-річного віку. Надана заявником копія довідки від 02.03.2016 року К-65 з посольства Республіки [PERSON] в Україні про те, що заявник не є громадянином [PERSON] не є доказом того, що він постійно з травня 1991 року по теперішній час проживає на території України. Зазначена довідка лише констатує факт, що [PERSON] є особою без громадянства. Крім того, до заяви заявника у якості доказу, що ніби-то підтверджує факт проживання [PERSON] на території України з травня 1991 року по теперішній час, була надана довідка виконавчого комітету Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 18.09.2017 року №1907. Однак даний документ не є належним доказом, оскільки не містить документально зафіксованого факту проживання заявника на території України з травня 1991 року про що вказано і в самій довідці. Дана інформація взята лише зі слів двох свідків. Інших доказів, які б належним чином підтверджували факт проживання [PERSON] на території України з травня 1991 року не надавалися, а тому доводи, що вказані в його заяві є абсолютно необгрунтованими та не доведеними. За приписами пункту 1 частини 1 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом 8 Указу Президента України від 27.03.2001 року №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» визначено, що для встановлення незалежності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянинв колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорту громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Також вказала, що у 2007 році [PERSON] вже звертався до Генічеського районного суду Херсонської області із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України. Рішенням Генічеського районного суду від 15 березня 2007 року вимоги заявника було задоволено та встановлено факт постійного проживання на території України з травня 1991 року по теперішній час. 30 червня 2011 року Апеляційним судом Херсонської області було скасовано дане рішення та ухвалено нове рішення, про відмову в задоволенні вимог заявника [PERSON] Також, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Херсонської області станом на 10.01.2018 року місце проживання [PERSON] зареєстрованим не значиться. З урахуванням вищевикладеного просить суд відмовити в задоволенні заяви [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає заявника як односельчанина. Крім того він є сусідом зятя заявника. Сам [PERSON] проживав у свого зятя в с. Миколаївка Генічеського району Херсонської області з травня 1991 року. Також доповнив, що заявник приїхав з АР Крим до розпаду СРСР. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає в [INFO], громадянин України з 1987 року, являється зятем заявника, спочатку дійсно [PERSON] разом з сім'єю жив в м. Армянську, АР Крим, а потім переїхали до с.Миколаївка, Генічеського району, Хесонської області, де постійно проживає з травня 1991 року до теперішнього часу. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення та підтвердила пояснення свідка [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, заперечення зацікавленої особи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст.318 ЦПК України у заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт. У теперішній час підстави та порядок встановлення належності і набуття громадянства України, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб урегульовані Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27. 03. 2001 р. (з відповідними змінами). Детальний аналіз положень зазначених Законом України «Про громадянство України» і Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 р. (з подальшими змінами) вказує на те, що при подачі фізичною особою заяви до суду про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення і оформлення належності або набуття громадянства України заявнику, має значення не лише бажання в подальшому отримати громадянство України, а й в якості кого - громадянина колишнього СРСР, особи без громадянства або громадянина іншої держави він звертається, оскільки в залежності від цього настануть правові наслідки і матиме значення необхідність встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. чи за станом на 13.11.1991 р. для встановлення належності до громадянства України або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) для набуття громадянства України. Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; (Пункт 3 частини першої статті 3 в редакції Закону №2663-ІV від 16.06.2005);4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Так, згідно зі ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України. За положеннями Закону України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. (з подальшими змінами) для встановлення факту належності до громадянства України за п.п.1,2 ч.1 ст.ст.3,8, Закону України «Про громадянство України» до відповідних органів наряду з заявою фізичної особи щодо громадянства за відсутності підтверджуючих документів щодо проживання на території України надається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився 05 квітня 1951 року в с. Барсум, Шамхарського району, Азербайджан. Як вбачається з пояснень [PERSON] та підтверджено довідкою Чонгарської сільської ради №1907 від 18.09.2017 року, [PERSON] з 1991 року проживає на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області в с. Миколаївка. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] у травні 1991 року приїхав на постійне мешкання з Вірменської РСР до Української РСР і відтоді до теперішнього часу мешкає в с. Миколаївка, Генічеського району, Херсонської області, що також підтверджується вищевказаною довідкою, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому суд критично відноситься до заперечення зацікавленої особи, щодо ознак фіктивності довідки, оскільки як вбачається зі змісту довідки Чонгарської сільської ради №1907 від 18.09.2017 року, [PERSON] проживає на території Чонграської сільської ради з 1991 року в с. Миколаївка. Доказів, щодо фіктивності однієї з вказаних довідок відповідно до ст.. 81 ЦПК України суду не надано. Крім того, довідкою посольства Республіки [PERSON] від 02.03.2018 року серії К-65, вказується, що відомостей стосовно громадянства, реєстрації/зняття з реєстрації [PERSON], [INFO], немає. Також, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] має дружину [PERSON], згідно свідоцтва про шлюб серії АЗ №283805 від 09 квітня 1974 року, та проживає [INFO]. З 2008 року був зареєстрований за адресою проживання. У власності він має житловий будинок та присадибну ділянку, 0,15 га., згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, що свідчить про те, що останній станом на 2008 рік також проживає на території України. Крім цього, наявна копія паспорта громадянина України [PERSON] серії МР №233339, видана Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області від 09 жовтня 2007 року. Проте, зі слів заявника, у 2011 році начальник Генічеського районного сектору УДМС України в Херсонській області його вилучив як, з його слів, помилково виданий. До цього ж, заявник вже звертався до Генічеського районного суду про встановлення факту проживання [PERSON] на території України в с. Миколаївка з травня 1991 року. 15 березня 2007 року рішенням Генічеського районного суду позовні вимоги [PERSON] були задоволені, та встановлено факт проживання [PERSON] на території України в с. Миколаївка з травня 1991 року по день винесення рішення. Проте 30 червня 2011 року Апеляційним судом Херсонської області було ухвалено нове рішення, яким апеляційну скаргу прокурора Генічеського району Херсонської області було задоволено та скасовано рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 15 березня 2007 року та відмовлено в задоволені заяви про встановлення юридичного факту. На даний час [PERSON] має намір отримати громадянство України, однак через суперечності в поданих ним документах вирішити дане питання в позасудовому порядку не має можливості, та уповноваженими органами повідомлено заявника про необхідність встановлення відповідного факту. Встановлено, що заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України з травня 1991 року з метою отримання паспорта громадянина України відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 Закону України «Про громадянство України». Суд вважає доведеним факт проживання заявника [PERSON] на території України з 15 березня 2007 року по теперішній час. Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 15 березня 2007 року набрало чинності та факти встановлені цим рішенням не потребують доказування. Отже з приводу вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання на території України в період з травня 1991 року по 15.03.2007 року, так як є рішення суду яке набрало законної сили, а тому заявлені вимоги в цій частині підлягає закриттю, так як вже є рішення між тими же сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а встановлення юридичного факту за період постійного проживаннея з 15 березня 2007 року по теперішній час, а саме по день винесення рішення підлягає задоволенню .

Outcome: partial