Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

З 23.09.2019 року в провадженні судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. перебувала вищевказана цивільна справа. У зв`язку із прийняттям 11.08.2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя рішення про звільнення судді [PERSON] у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області №1-ос від 11.08.2020 року про припинення повноважень судді [PERSON] , акту прийому-передачі справ судді Яроша С.О. від 11.08.2020 року, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2020 року за № 46/20, було проведено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу вищезазначена справа 12.08.2020 року була передана на розгляд судді Романько О.О. 31.08.2020 року ухвалою судді справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 11.02.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначається в позовній заяві щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Далі в позові зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, згідно доданих до позовної заяви копій «Умов та правил надання банківських послуг» та «Правил користування платіжною карткою». Як слідує з позову, відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Таким чином, позивач зазначає, що він свої зобов`язання за договором виконав, тоді як відповідач у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 27.08.2019 року має заборгованість в розмірі 69956,79 грн., з яких: 33841,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13609,09 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 17948,47 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 750 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3307,47 грн. - штраф (процентна складова). Свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Прохають суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2013 року станом на 27.08.2019 року в сумі 69956,79 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн. - судовий збір. 10.02.2020 року до суду звернувся представник відповідача адвокат Сивоненко О.В. в інтересах [PERSON] з відзивом на позов, в якому посилалася на те, що у 2018 році у відповідача викрадено рюкзак, в якому знаходився його паспорт та інші речі. Також, в матеріалах справи відсутні докази щодо письмової домовленості сторін про надання відповідачу на підставі Анкети-заяви від 11.02.2013 року кредитних коштів у розмірі та на умовах, встановлених Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також обов`язку позичальника повернути кредит та сплатити проценти, а тому докази надання відповідачу кредитних коштів за договором від 11.02.2013 року відсутні, прохала відмовити у задоволенні позову. 06.05.2020 року до суду звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» Ванжа Н.В. з відповіддю на відзив, в якій посилалася на те, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 11.02.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, на підставі поданої заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до наданої виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а тому отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки без наявності картки проведення банківських операцій неможливо. Посилання відповідача на викрадення паспорту у 2018 році не відноситься до правомірності підписання кредитного договору, яке відбулось в 2013 році. Прохали позов задовольнити в повному обсязі. 25.05.2020 року від представника позивача були надані додаткові пояснення (а.с.194-199), в яких зазначили, що анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору. Крім того, у відповідному місці анкети-заяви відсутня позначка про те. яку саме карту клієнт мав намір оформити, а також що підписант анкети-заяви отримав Пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі. Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, а також що він ознайомився з її умовами під підпис. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить відмітки, яку послугу бажав оформити на своє ім`я підписант після ознайомлення у Умовами та Правилами, а відповідно не містить інформації, що така особа погодилася укласти кредитний договір. Також вказана анкета-заява не містить запису, який бажаний кредитний ліміт по платіжній карті підписант просив встановити. Позивачем не вказано, яку саме картку, було надано відповідачу та номер такої картки. Будь-яких доказів про отримання відповідачем кредитної картки позивачем надано не було. Також позивачем не надано доказів про рух коштів по такій картці. Позовна заява не містить відомостей про те. за якою саме карткою було надано кредит позивачем відповідачу, так і додані до позовної заяви докази на це не вказують. Крім того, позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання анкети-заяви відповідач був ознайомлений саме з діючими Тарифами обслуговування конкретного виду кредитної карти та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те. що Розрахунки заборгованості за договором, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як ні в анкеті-заяві, ні в розрахунках, ні в інших документах, які долучені до позовної заяви, немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер кредитного рахунку боржника. Наявні Умови не містять підпису відповідача. Далі вказали на те, що необхідність доказування ознайомлення відповідача з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, в якій було скасовано рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з тим, що «суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту». Вважають, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом волевиявлення підписанта на укладення кредитного договору із позивачем, а також не є належним і допустимим доказом про вчинення банківських операцій на підтвердження розміру заборгованості відповідача перед позивачем. Таким чином, вважали, що між сторонами по справі на підставі анкети-заяви не виникло кредитних відносин, оскільки підписаною Анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, у разі невиконання ним своїх зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, а також і час її отримання відповідачем. За таких обставин, просили позов залишити без задоволення. В судовому засіданні представник позивача Гей О.Д. суду пояснив, що всі документи надані суду в повному обсязі, відповідачу було видано дві кредитні картки, у банка є фото власника, що також підтверджено його паспортом, депозитних карт не існує, їх не видають, щодо анкети-заяви, яка підписана відповідачем з «А-Банк» пояснив, що останній був філією АТ КБ «Приватбанк», дійсно оригінал самої заяви був втрачений через недбалість співробітника банку, але договір з відповідачем виконаний повністю, прохав позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що він не брав ніякого кредиту у АТ КБ «Приватбанк», звертався до позивача після того як прийшов з армії для відкриття депозиту, у нього було дві картки, зі своєї картки він знімав грошові кошти, у Приватбанку фотографувався до армії у 2012 році, а другий раз у 2016 році, восени 2013 року був у армії, у 2015-2017 роках був в м. Одеса, у 2018-2019 роках перебував у м. Львів, де в нього і викрали паспорт, прохав відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Сивоненко О.В. суду пояснила, що відповідач будь-яких відносин з АТ КБ «Приватбанк» не має, позивачем не надано суду доказів, що підтверджують укладення кредитного договору, у відповідача були викрадені документи, було заведено кримінальне провадження, в результаті документи знайшли в Ужгороді, вважає, що фотокартка з відповідачем не є доказом про підписання анкети-заяви, прохала відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю доказів укладення кредитного договору. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. При вирішенні справи суд керується наступним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В матеріалах справи наявна копія анкети-заяви, яка за посиланнями позивача 11 лютого 2013 року підписана [PERSON] щодо приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с.14). На підтвердження укладення кредитного договору позивач додав до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.15), довідку про видані кредитні картки (а.с.67 том 2), виписку з рахунку [PERSON] станом на 05.08.2020 року (а.с.68-94 том 2). Згідно розрахунку заборгованості та виходячи з позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.02.2013 року станом на 27.08.2019 року в розмірі 69956,79 грн., з яких: 33841,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13609,09 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 17948,47 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 750 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3307,47 грн. - штраф (процентна складова). На виконання ухвали суду про витребування доказів, а саме: оригіналу анкети-заяви від 11.02.2013 року АТ КБ «Приватбанк» листом повідомив суд про те, що надати оригінал кредитного договору не вбачається можливим, оскільки раніше АТ КБ «Приватбанк» співпрацював з Акцент-Банк, при оформленні договору менеджер сплутав бланк Анкети, щодо переоформлення Клієнт до відділення не звертався (а.с.65 том 2). Також, при дослідженні копії анкети-заяви, яка є наявною в матеріалах справи встановлено, що відомості, які в ній зазначені мають розбіжності з тими документами, що надані відповідачем, зокрема щодо дівочого прізвища його матері, яке не збігається. Крім цього, з боку позивача суду не було надано доказів на підтвердження посилань представника позивача щодо наявності співпраці між «А-Банком» та ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 11.02.2013 рік, як і того, що Умови та Правила надання банківських послуг, тарифів А-Банку співпадали або мали таку ж редакцію як і Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» за умовами Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які долучені до позову. З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.78, 109, 212, 241-242) не виявилося за можливе встановити за яким саме кредитним договором, за посиланням позивача, були надані зазначені в цій довідці картки, оскільки час укладення такого договору відсутній. Також, з цієї довідки вбачається, що перша картка надана 05.09.2014 року за номером 5168755600182485, тобто у період коли відповідач проходив службу у Збройних Силах України (а.с.69), а також через півтора роки після дати угоди, на яку посилається позивач у підтвердження своїх вимог - 11.02.2013 року. Крім цього, зазначений номер карти не співпадає з номером основної карти, який зазначений у виписці з рахунку (а.с.79-137). З фотографії (а.с.186) вбачається, що особа, яка на ньому зображена, тримає картку з відповідним номером, але такого номеру у зазначеній довідці немає. Час і місце, коли дане фото було зроблено, встановити не виявилося за можливе. Відомостей про всі наявні відкриті рахунки на ім`я відповідача банком не надано. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] не заперечував того, що він звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» та мав з банком зносини, але категорично заперечував, що вони стосувалися кредитування. Тому, наявність у банку копії паспорта відповідача та його фото не є належними доказами укладення саме кредитного договору у відповідності до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач АТ КБ «Приватбанк» з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.02.2013 року станом на 27.08.2019 року в розмірі 69956,79 грн., який підписаний 11.02.2013 року між [PERSON] та Акцент-Банк. Суд доходить висновку, що між сторонами у справі відсутні договірні відносини відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України з приводу кредитного договору №б/н від 11.02.2013 року, так як вказаний кредитний договір укладений [PERSON] з Акцент-Банк, який не є стороною справі, а тому у АТ КБ «Приватбанк» не доведені підстави для звернення до суду відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, так як між ними не виникли цивільні права та обов`язки. За таких обставин суд, дійшов висновку про відсутність укладеного між сторонами кредитного договору та обов`язку відповідача повернути кредитні кошти, а тому погоджується з доводами відповідача та його представника щодо відсутності між сторонами будь-яких відносин. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про укладення між сторонами кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути доказом укладення між сторонами кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За приписами частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи не визнання відповідачем факту оформлення ним кредитного договору з «Акцент-Банк» та ненадання позивачем доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та обов`язку відповідача повернути кредитні кошти, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, так як останній не ґрунтується на встановлених обставинах та наданих суду доказах. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову з інших підстав ніж застосування позовної давності, тому питання щодо строків давності, яке наведено представником відповідача у додаткових поясненнях від 25.05.2020 року, не досліджувалося. Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов залишено без задоволення, то з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню витрати на сплату судового збору.

Outcome: dismissed