Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договорів купівлі-продажу меблів на замовлення та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.02.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, виготовлення меблів № 21, відповідно розділу № 1 якого відповідач зобов`язався продати (виготовити та встановити) їй за місцем проживання кухню згідно специфікації. Відповідно до умов розділів № 1 та № 2 договору 21 ціна кухні, що продається складає 78090 грн. Згідно з п.2.3 договору 21 на момент його підписання позивач вніс відповідачу передплату у розмірі 63000 грн. Згідно п.3.1 договору 21 відповідач зобов`язаний був доставити кухню на адресу проживання позивача на протязі від 44 до 50 робочих днів з моменту остаточного узгодження найменувань, специфікації та сплати позивачем належного відсотка від ціни товару. Остаточне узгодження найменувань, специфікації та сплата належного відсотка від ціни кухні (63000 грн.) сторонами проведено 13.02.2017 року про що свідчить підписана специфікація від 13.02.2017 року, власноруч написана відповідачем розписка про отримання коштів від 13.02.2017 року та власноруч написана відповідачем розписка від 18.07.2017 року про зобов`язання виконати умови договору 21. Таким чином, останнім днем виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором 21 по доставці та встановленню кухні є 26.04.2017 року. Окрім цього, 13 лютого 2017 року між позивачем та відповідачем було також укладено договір купівлі-продажу, виготовлення меблів № 22, відповідно до розділу № 1 якого відповідач зобов`язався продати (виготовити та встановити) позивачу за місцем проживання останнього стільницю, стінову панель та мийку. Відповідно до умов розділів № 1 та № 2 договору 22 ціна товару, що продається (виготовляється та встановлюється) складає 60554 грн. Згідно п. 2.3 договору 22 на момент його підписання позивач вніс відповідачу передплату у розмірі 48440 грн. Згідно п. 3.1 договору 22 відповідач зобов`язаний був доставити товар на адресу проживання позивача на протязі від 44 до 50 робочих днів з моменту остаточного узгодження найменувань, специфікації та сплати позивачем належного відсотка від ціни товару. Остаточне узгодження найменувань, специфікації та сплата належного відсотка від ціни товару 48440 грн. сторонами проведено 13.02.2017 року, про що свідчить підписана специфікація від 13.02.2017 року, власноруч написана відповідачем розписка про отримання коштів від 13.02.2017 року та власноруч написана відповідачем розписка від 18.07.2017 року про зобов`язання виконати умови договору 21, які до речі розцінювалися (тлумачилися) сторонами спільно та невід`ємно з умовами договору 22. Таким чином останнім днем виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором 22 з продажу (виготовлення та встановлення) стільниці, стінової панелі та мийки є також 26.04.2017 року. Однак у визначений строк відповідач свої зобов`язання по вказаним договором не виконав - кухню, стільниці , стінову панель та мийку на адресу позивача не поставив та роботи по їх установці не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача шляхом здійснення телефонних дзвінків з проханням виготовити, поставити та встановити меблі або розірвати договори та повернути отримані грошові кошти з підстав невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Так, 18.07.2017 року відповідач останній раз вийшов на зв`язок з позивачем та надав розписку про зобов`язання виконати умови договорів у строк до 01.08.2017 року, а у разі такого не виконання, - повернути отримані грошові кошти, Проте, у визначений строк відповідач також не виконав свої зобов`язання. У подальшому позивач неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем, однак це не виявилося можливим. Внаслідок порушення прав позивача протиправною поведінкою відповідача, першому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тривалому невиконанні відповідачем законних претензій позивача по відшкодуванню його вартості, що призвело до необхідності звернутися за захистом своїх прав до суду, вчиняти заходу пошуку відповідача через знайомих та Інтернет, а відповідно і до душевних страждань через неможливість повноцінно користуватися своєю квартирою з причин неможливості приготувати в ній їжу та реалізовувати звичні для будь-якої людини звичайні побутові потреби, при цьому за кухонні меблі вже було сплачено 80% їх вартості. Просила розірвати Договір купівлі-продажу, виготовлення меблів № 21 від 13.02.2017 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; розірвати Договір купівлі-продажу, виготовлення меблів № 22 від 13.02.2017 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] грошові кошти, що були сплачені за виготовлення та встановлення меблів у розмір 111440 грн. та моральну шкоду в розмір 5000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.02.2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі продажу, виготовлення меблів № 21. Відповідно до умов вказаного договору ФОП [PERSON] зобов`язався продати (виготовити та встановити) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кухню згідно специфікації. Ціна кухні складає 78090 грн. На момент підписання договору [PERSON] внесла передплату у розмірі 63000 грн. ФОП [PERSON] був зобов`язаний доставити кухню на адресу проживання [PERSON] на протязі від 44 до 50 робочих днів з моменту остаточного узгодження найменувань, специфікації та сплати позивачем належного відсотка від ціни товару. Остаточне узгодження найменувань, специфікації та сплата належного відсотка від ціни кухні (63000 грн.) сторонами проведено 13.02.2017 року про що свідчить підписана специфікація від 13.02.2017 року. Крім того, 13 лютого 2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, виготовлення меблів № 22. Відповідно до умов вказаного договору ФОП [PERSON] зобов`язувався продати [PERSON] стільницю, стінову панель та мийку. Ціна товару, що продавався складає 60554 грн. На момент його підписання [PERSON] внесла відповідачу передплату у розмірі 48440 грн. ФОП [PERSON] зобов`язаний був доставити товар на адресу проживання [PERSON] на протязі від 44 до 50 робочих днів з моменту останнього остаточного узгодження найменувань, специфікації та сплати нею належного відсотка від ціни товару. Остаточне узгодження найменувань, специфікації та сплата належного відсотка від ціни товару 48440 грн. сторонами проведено 13.02.2017 року, про що свідчить підписана специфікація від 13.02.2017 року. Згідно розписки від 13.02.2017 року ФОП [PERSON] отримав 83600 грн. за виготовлення кухні згідно специфікації та стільців з штучного каміння. Згідно розписки від 18.07.2017 року ФОП [PERSON] зобов`язувався згідно договору № 21 від 13.02.2017 року з [PERSON] завершити установку кухні. В противному випадку зобов`язався повернути внесену суму згідно договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Нормою ст.615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу, виготовлення меблів № 21 від 13.02.2017 року і договору купівлі-продажу, виготовлення меблів № 22 від 13.02.2017 року, укладених між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а також про стягнення з відповідача сплачених позивачем грошових коштів, що були сплачені за виготовлення та встановлення меблів у розмір 111440 грн. підлягають задоволенню, оскільки, відповідач порушив зобов`язання покладені на нього згідно вищезазначених договорів. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 1.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що моральна шкода з урахуванням характеру поведінки відповідача ФОП [PERSON] та душевних страждань позивача підлягає задоволенню, а тому з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved