Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Заявник 10.04.2018 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить визнати дії Оболонського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві незаконними та скасувати Постанову старшого державного виконавця Чеграхчі Д.І. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 29.03.2018. В обґрунтування зазначених вимог заявник посилається на те, що 07.04.2011 Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-199/2010, на підставі якого державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» 2 658 029,62 грн. 29 березня 2018 року постановою старшого державного виконавця Чеграхчі Д.І. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу майно скаржника (боржника), а саме: [ADDRESS], була передана у власність ПАТ «Універсал Банк». Одночасно було складено Акт про передачу майна стягувачу у розрахунок погашення боргу від 29.03.2018, яким встановлено, що електронні торги не відбулися, тому іпотекодержателі та інші кредитори боржника мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в розрахунок ціни майна. Скаржник вважає, що дії державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Чеграхчі Д.І. є незаконними, оскільки ним не було встановлено коло осіб, що зареєстровані або проживають в приміщенні. Державний виконавець до того, як почати процедуру реалізації майна боржника, повинен був встановити наявність зареєстрованих малолітніх чи неповнолітніх дітей в спірній квартирі для уникнення подальших спірних правовідносин між боржником та стягувачем. [PERSON] стверджує, що станом на день проведення електронних торгів в квартирі були зареєстровані малолітній [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Отже державний виконавець Чеграхчі Д.І. вчинив виконавчі дії всупереч Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У судовому засіданні 22.10.2018 представник скаржника підтримав скаргу на дії державного виконавця та просив її задовольнити. Представник стягувача у судове засідання 22.10.2018 не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та письмові пояснення, в яких у задоволенні скарги просив відмовити у зв'язку тим, що постанова старшого державного виконавця Чеграхчі Д.І. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 29.03.2018 є правомірною та не порушує прав сторін виконавчого провадження. Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві у судове засідання 22.10.2018 не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. У судовому засіданні 10.10.2018 просив відмовити у задоволенні скарги. Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Враховуючи норму вказаної статті, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників справи, які не з'явилися. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 18 вересня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» були укладені Кредитні договори. Також між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким боржник в забезпечення виконання своїх обов'язків за Кредитними договорами передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] . 08 вересня 2010 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №2-199/2010 задоволені позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», стягнуто на користь банку з [PERSON] заборгованість за Кредитними договорами в розмірі 2 658 029,62 гривень, видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення. 26 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52040731 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суми боргу в розмірі 2 658 029,62 гривні. 06 грудня 2017 року державним виконавцем було направлено запит до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про надання інформації щодо осіб, зареєстрованих в спірній квартирі для подальшого проведення оцінки та реалізації квартири. 07 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржників, а саме: квартири [ADDRESS] 02 січня 2018 року державним виконавцем отримано відповідь на вказаний запит, де зазначалось, що на день надання відповіді у спірній квартирі зареєстрованих фізичних осіб немає. [PERSON] зареєстрував в спірній квартирі малолітнього [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 19 січня 2018 року представником стягувача подано заяву про призначення суб'єкта оціночної діяльності. 23 січня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності. 09 лютого 2018 року державним виконавцем направлено на адресу стягувача та боржника повідомлення про проведення оцінки спірної квартири та додано висновок експерта для ознайомлення сторін із результатами визначення вартості спірної квартири. Після цього державним виконавцем було передано необхідний пакет документів до ДП «СЕТАМ» для проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна (спірної квартири). Про реєстрацію в спірній квартирі інших осіб [PERSON] повідомив державного виконавця 07 березня 2018 року, тобто після проведення оцінки майна, повідомлення сторін про результати цієї оцінки та направлення державним виконавцем пакету документів до ДП «СЕТАМ» для проведення електронних торгів. Як зазначив представник стягувача в своїх запереченнях на скаргу, та що не спростовано представником скаржника, відповідно до п. 2.4.4 Договору іпотеки [PERSON], як іпотекодавець, зобов'язаний не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в спірній іпотечній квартирі фізичних та юридичних осіб без згоди Банку. Згоду на реєстрацію осіб ПАТ «Універсал Банк» не надавав. Окрім того Верховний Суд у Постанові від 25.01.2018 у справі №756/9977/14-ц дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не звернув уваги на той факт, що в квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина, тому її виселення призведе до позбавлення її житла, що не відповідає нормам національного та міжнародного права, є необґрунтованими, оскільки установлено, що реєстрацію відповідачів (матері й дитини) у вказаній квартирі здійснено 26 червня 2008 року, тобто після укладення договору іпотеки (27 березня 2008 року), а тому відповідач, як і третя особа, будучи батьками неповнолітньої, здійснюючи реєстрацію своєї доньки за адресою іпотечної квартири, не могли не розуміти можливих наслідків (звернення стягнення на предмет іпотеки) у разі неналежного виконання вимог кредитного договору, враховуючи при цьому також положення статей 6, 627 ЦК України щодо свободи договору. У зв'язку з вищенаведеним суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на порушення державним виконавцем вимог законодавства щодо перевірки кола осіб, зареєстрованих у спірній квартирі та неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки. У подальшому 28 березня 2018 року не відбулись електронні торги з реалізації спірної квартири внаслідок відсутності надходження цінової пропозиції від жодного з учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Судом встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» виявив бажання залишити за собою нереалізовану після перших торгів спірну квартиру, про що повідомив виконавчу службу письмовою заявою. 29 березня 2018 року державним виконавцем складено Акт про передачу майна (спірної квартири) стягувачу в рахунок погашення боргу. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх вимог скаржником не надано суду доказів, що спірна квартира використовувалась, як житлове приміщення для його проживання. Окрім того судом встановлено протилежне, що спірна квартира фактично використовується, як офісне приміщення в комерційних цілях ТОВ «Консалтингова компанія «Навігатор», що підтверджується Витягом з ЄДР відносно ТОВ «Навігатор», де місцезнаходженням цієї юридичної особи значиться за адресою спірної квартири: [ADDRESS]. До того ж у Постанові про опис та арешт майна боржника (спірної квартири) від 07.12.2017 зазначено, що на даний час (час проведення опису) кватиру орендує юридична особи «Консалтингова компанія «Навігатор» ЄДРПОУ 36736521. Зі слів [PERSON] [NUMBER] ідентифікаційний код платника податків [NUMBER] рік народження [INFO] квартиру орендують більш ніж 1 рік. Квартира використовується для здійснення підприємницької діяльності ТОВ «Навігатор», котрий є фактичним користувачем квартири (довгостроковий орендар). Зі слів директора ТОВ «Навігатор» у приміщенні зa адресою: [ADDRESS] за час оренди ніхто не проживав та фактично не проживає. Крім того згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106983546 від 11.12.2017 встановлено, що у власності [PERSON] знаходиться ще одне житлове приміщення, а саме: будинок за адресою: [ADDRESS]. Загальна площа будинку 160,9 кв.м., житлова площа: 51,0 кв.м. Вказані докази підтверджують те, що на спірну квартиру не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд вбачає необхідним та правильним у задоволенні скарги відмовити.

Outcome: dismissed