Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

До суду надійшла заява завідуючого 11-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] без її згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] поступила на лікування до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» 30.01.2016 року. Згідно вимог ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу» щомісяця [PERSON] оглядалася комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування. У звязку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнта можливе лише за наявності рішення суду. У звязку з цим з метою визначення психічного стану особи було проведено огляд пацієнтки і комісією винесено рішення про необхідність продовження примусової госпіталізації, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни». У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку терміном на 6 місяців. Пояснив, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу з дитинства, неодноразово проходила стаціонарне лікування в психіатричних закладах. Рішенням Роменського районного суду від 25.09.1996 року визнана недієздатною. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/559 від 30.01.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає їй знаходитися в судовому засіданні (а.с.12). Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити. Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року» 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/559 від 30.01.2017 року [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 1993 року. Багато разів та тривалий час знаходиться на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні. Являється інвалідом другої групи безтерміново (а.с.13). Рішенням Роменського районного суду Сумської області від 25 вересня 1996 року [PERSON] визнано недієздатною (а.с.5). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 24.11.2016 року опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.8). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 30.01.2017 року вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді вродженої недоумкуватості Д-з «Помірна розумова відсталість зі звичайними порушеннями поведінки, які вимагають догляду або лікувальних заходів». По своєму психічному стану невзмозі задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. Потребує продовження госпіталізації в психіатричному закладі без усвідомленої згоди (а.с.3-4). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17\~Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без її згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Outcome: approved