Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

З 27.12.2011 року по 16.01.2012 року [PERSON] працював дільничним лікарем-терапевтом Центральної районної лікарні. 17.01.2012 року [PERSON] прийнятий на посаду завідувача підстанції - лікар швидкої медичної допомоги Першотравневої підстанції Маріупольської станції швидкої медичної допомоги. 01.05.2013р. Маріупольська станція швидкої медичної допомоги була реорганізована у Станцію швидкої медичної допомоги м.Маріуполя - відокремлений структурний підрозділ комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф». 28.05.2015 р. назву посади змінено на: завідувач підстанцією - лікар за спеціальністю «Медицина невідкладних станів». У вересні 2018р. адміністрацією станції було встановлено неправомірне нарахування та виплата [PERSON] надбавки за тривалість безперервної роботи. Протоколом засідання тарифікаційної комісії від 21.09.2018 року виплату надбавки за безперервний стаж роботи позивачу зупинено з 01.09.2018 року. Рішення адміністрації станції щодо зупинення [PERSON] надбавки за тривалість безперервної роботи, обгрунтовано відсутністю у нього стажу безперервної роботи у виїзній бригаді. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа - Станція швидкої медичної допомоги м.Маріуполь (відокремлений структурний підрозділ комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] працює завідуючим Мангушської підстанції Станції швидкої медичної допомоги м.Маріуполь. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Так, з копії Трудової книжки [PERSON] вбачається, що він з 27.12.2011 року по 16.01.2012 року працював дільничним лікарем-терапевтом Центральної районної лікарні. 17.01.2012 року [PERSON] прийнятий на посаду завідувача підстанції - лікар швидкої медичної допомоги Першотравневої підстанції Маріупольської станції швидкої медичної допомоги. Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо зупинення виплати надбавки [PERSON] за безперервний стаж роботи. З матеріалів справи вбачається, що Протоколом засідання тарифікаційної комісії від 21.09.2018 року виплату надбавки за безперервний стаж роботи позивачу зупинено з 01.09.2018 року. У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено у тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Згідно ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати певну роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Положеннями ст. ст.94, 97 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, при цьому оплата праці працівникові здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, а відповідно до ст. 100 цього Кодексу встановлено, що на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України. Працівникам спеціалізованих закладів надбавки, як додаткові види заробітної плати, нараховуються відповідно допостанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери»( зі змінами), наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівникам закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», постанови Кабінету міністрів України від 29 грудня 2009 №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою освітою державних та комунальних закладів охорони здоров'я». Надбавки до посадового окладу поділяються на такі, що установлюються і на такі, що можуть установлюватися. У частині 6 пункту 4.1.1. пункту 4.1. розділу 4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом міністерства праці та соціальної політики України, міністерством охорони здоровя України від 05 жовтня 2005 року N 308/519, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 17 жовтня 2005 року за №209/11489 вказаний перелік закладів, посад, розмірів надбавок за тривалість безперервної роботи та порядок їх зарплати, а саме: старші лікарі, лікарі та фахівці з базовою та неповною вищою медичною освітою виїзних бригад, водії та молодші медичні сестри бригад екстреної | (швидкої) медичної допомоги та виїзних консультативних бригад Центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги мають право на отримання надбавки за роки роботи від 3 до 5 років - 20 відсотків, від 5 до 7 років - 40 відсотків, понад 7 років - 60 відсотків посадового окладу. Посада завідувача підстанції - лікар швидкої та невідкладної медичної допомоги у переліку посад в зазначеній вище частині Умов оплати праці № 308/519 відсутня. Посадова інструкція завідувача підстанції - лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги не передбачає роботу в складі виїзної бригади. Згідно пункту 12 розділу 4 Умов оплати праці N 308/519 за лікарями бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги та відділень швидкої медичної допомоги у складі лікарень, які перейшли на посади головних лікарів, їх заступників з числа лікарів та керівників структурних підрозділів центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф і станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги, а також за працівниками з числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, які перейшли на посади головного (старшого) фельдшера, фельдшера (медичної сестри) з інформування бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги про виклик екстреної медичної допомоги, зберігається надбавка за тривалість безперервної роботи у розмірах, що відповідають стажу роботи у бригадах екстреної (швидкої) медичної допомоги. До стажу роботи, який дає право на отримання надбавки за тривалість безперервної роботи, взаємно зараховується час роботи в закладах та на посадах, які перелічені в пункті 4.1.1 і дає право на отримання надбавки за тривалість безперервної роботи: - не пізніше 3 місяців з дня звільнення із закладу (підрозділу) у зв`язку з його ліквідацією (реорганізацією), скороченням штатів або зміною постійного місця проживання, не враховуючи періоду одержання допомоги у зв`язку з безробіттям або часу переїзду; - не пізніше одного місяця з дня звільнення із закладів (підрозділів) за власним бажанням (з поважної причини), у тому числі при переведенні чоловіка або дружини в іншу місцевість (час переїзду не включається у місячний строк). Причини, що визнані поважними при звільненні за власним бажанням, визначаються діючим законодавством; - не пізніше трьох тижнів при звільненні за власним бажанням (без поважних причин); - не пізніше трьох місяців, не враховуючи часу переїзду, з дня звільнення після закінчення обумовленого трудовим договором строку роботи в районах Далекої Півночі та місцевостях, що прирівняні до них; - не пізніше місяця після наукової або педагогічної роботи за спеціальністю, яка безпосередньо слідувала за роботою у закладах, підрозділах та на посадах, указаних у пункті 4.1.1; - не пізніше строку, установленого для прибуття на роботу після закінчення вищого навчального закладу (з урахуванням часу проходження інтернатури), клінічної ординатури або аспірантури, якщо навчанню безпосередньо передувала робота в закладах (підрозділах) та на посадах, указаних у пункті 4.1.1; - не пізніше 3 місяців, не враховуючи часу переїзду, з дня звільнення із строкової військової служби із Збройних Сил країн СНД, колишнього СРСР, України, якщо службі безпосередньо передувала робота в закладах (підрозділах) на посадах, указаних у пункті 4.1.1; - не пізніше 3 місяців, не враховуючи часу переїзду, з дня звільнення з роботи за власним бажанням з указаних закладів (підрозділів), посад у зв`язку з переведенням чоловіка (дружини) військовослужбовця в іншу місцевість або переїзду чоловіка (дружини) у зв`язку із звільненням із Збройних Сил країн СНД, колишнього СРСР, України; - протягом місяця після припинення тимчасової інвалідності або хвороби, які зумовили звільнення із закладів (підрозділів), посад, указаних у пункті 4.1.1, а також у разі переведення на іншу роботу за цих підстав; - при переході на пенсію за віком, на пенсію за вислугу років та у зв`язку з інвалідністю, якщо переходу на пенсію безпосередньо передувала робота в закладах (підрозділах), на посадах, що вказані в пункті 4.1.1; - не пізніше двох місяців після повернення в Україну з роботи за кордоном, у міжнародних організаціях як фахівців з надання допомоги іншим державам, якщо роботі за кордоном безпосередньо передувала робота в закладах (підрозділах) на посадах, що вказані в пункті 4.1.1. У зв`язку з тим, що [PERSON] раніше, з 27.12.2011р. по 16.01.2012р. працював дільничним лікарем-терапевтом Центральної районної лікарні, після прийняття його на роботу 17.01.2012р. завідувачем підстанції - лікарем швидкої медичної допомоги Першотравневої підстанції Маріупольської станції швидкої медичної допомоги, він позбавився права на отримання надбавки за тривалість безперервної роботи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів суду підстави своїх позовних вимог, в зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed