Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувсь до суду з заявою про встановити факт проживання з померлою 21 лютого 2013 року [PERSON], в період з 1996 року по день її смерті за адресою: с.Леонівка, вул.Миру, буд.45, Житомирського району, Житомирської області, посилаючись на те, що встановлення даного факту є необхідним для прийняття спадщини після смерті останньої. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 1990 року він уклав шлюб зі [PERSON] та з 1996 року стали проживати в будинку баби дружини - [PERSON] в селі Леонівка по вулиці Миру, буд.45, Житомирського району. Разом з подружжям в будинку проживали баба дружини [PERSON] та її дочка, мати моєї дружини, [PERSON]. [PERSON] померла 12 лютого 2002 року, а 29 серпня 2007 року померла дружина заявника - [PERSON], після смерті якої заявник продовжував проживати разом з її матірю [PERSON], як член сім'ї зять, до її смерті 21 лютого 2013 року. Посилаючись на те, що заявник проживав з померлою [PERSON] та вів спільний побут більше пяти років до смерті останньої, [PERSON] звернувсь до суду з даним позовом. Заявник позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22 вересня 1990 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне Буднік) [PERSON], яка померла 29 серпня 2007 року, що підтверджено відповідними свідоцтвами (а.с.4, 6). Відповідно до довідки Миролюбівської сільської ради Житомирського району від 29 серпня 2017 року №504 за адресою с.Леонівка, вул.Миру, 45, Житомирського району [PERSON], [INFO] проживав без реєстрації з 1996 року (а.с.8). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЖТ №030115 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,6331 га., розташованої на території Миролюбівської сільської ради Житомирського району, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00018974048 від 03 листопада 2017 року вбачається, що [PERSON] померла 21 лютого 2013 року в с.Леонівка, Житомирського району, Житомирської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за №3 (а.с.21). Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином матеріалами справи встановлено, що заявник постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки дає право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] Отже, з огляду на те, що відповідно до ст.60 ЦПК України, заявником надано до суду достатні і обґрунтовані докази спільного проживання однією сім'єю з померлою [PERSON], які свідчать про сумісне проживання, що між ними склалися усталені відносини, тому суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved