Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулась [PERSON] з вимогами заявленими до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування своїм майном, шляхом припинення дії, яка порушує таке право, а саме заборонити відповідачу без дозволу позивача проникати до її житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: вул. Верещака, буд. 126, с. Гусарка Більмацького району Запорізької області (далі за текстом Будинок). В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 19.07.1975 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який 07.05.2001 року розірваний. Рішенням суду від 26.03.2001 року поділено майно подружжя, позивач та відповідач набули право власності кожен на ? частину Будинку. У жовтні 2005 року вона купила у відповідача належну йому ? частину Будинку, у звязку з чим стала одноосібним власником вказаного Будинку. Незважаючи на те, що з відповідачем вона не проживає більше 15 років і він має іншу сімю, останній почав приїжджати та без дозволу входити до її Будинку, проживати в ньому, заявляючи, що він має на це право. Внаслідок таких дій відповідача вона обмежена у праві користуванні Будинком, оскільки не може повноцінно користуватись туалетом, ванною кімнатою, кухнею. Їй не зручно знаходитись з ним в одному приміщенні. Заявою від 19.06.2018 року позивач змінила предмет позову та просила усунути перешкоди у здійсненні права користування своїм майном, шляхом виселення відповідача з її житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: вул. Верещака, буд. 126, с. Гусарка Більмацького району Запорізької області. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, у якій повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву, якою просить справу розглядати без його участі, у якій повідомив, що позовні вимоги не визнає. В обґрунтування заперечень зазначив, що користується будинком, оскільки позивач не розрахувалась з ним за договором купівлі-продажу ? частини будинку. У звязку з цим справа відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України розглядається без участі сторін. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлені наступні обставини у справі. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 19.07.1975 року по 07.05.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС №301127 від 19.07.1975 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 107470 від 07.05.2001. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 березня 2001 року у справі №2-8 2001р. проведено розподіл майна [PERSON] та [PERSON], зокрема за ними визнано право власності на приміщення, будівлі та споруди домоволодіння за адресою: вул. Верещака, 126, с. Гусарка Більмацького району Запорізької області (Будинку), в рахунок ? частини кожному. Отже, на підставі вказаного рішення суду позивач набула право власності на ? частину Будинку, про що також свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.10.2005 №8566223. Решта ? частина належала відповідачу. В подальшому 07.10.2005 року сторонами укладений договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку, відповідно до умов якого відповідач продав позивачу належну йому ? частку будинку. Право власності на вказану частину майна також зареєстроване за позивачем з 10.10.2005 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.10.2005 №8578067. Таким чином, позивач з 10.10.2005 року набула право власності на Будинок в цілому. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності позивача на Будинок) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Враховуючи положення вказаних норм чинного законодавства та обставин справи позивач є власником Будинку, а право власності відповідача на ? частку Будинку припинено. Як зазначає позивач, відповідач останні три роки входить до її будинку та проживає у ньому певний час, користується меблями кухнею, житловими кімнатами, заявляючи, що він є власником Будинку та має право у ньому перебувати. Пояснення позивача з приводу перебування позивача у її Будинку підтверджуються листом Більмацького відділення поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від 02.05.2018 року №1577/51/01-18 з якого слідує, що [PERSON] зверталась із заявою до відділення поліції 31.03.2017 щодо неправомірних дій з боку колишнього чоловіка, та Висновком Більмацького відділення поліції про результати розгляду звернення громадянки від 09.04.2017, згідно якого слідує, що позивач зверталась до органів поліції з приводу неправомірного знаходження її колишнього чоловіка у Будинку. Крім того, обставину щодо користування Будинком визнав і сам відповідач, про що повідомив у заяві поданій до суду 05.07.2018. Отже наведені обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів права власності чи користування Будинком відповідачем до справи не надано. Як слідує з паспорту відповідача місце його проживання зареєстровано з 06.12.2000 р. за адресою м. Запоріжжя, вул. Воззєднання, України, буд. 34, гуртож., а з 10.05.2017 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання, України[ADDRESS], що також підтверджується й наданою 10.05.2018 р. відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області інформацією. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №688/63/15-ц. Відповідачем не доведено правомірності проживання в Будинку позивача. Доказів права користування житловим будинком відповідачем не надано. В звязку з наведеним суд визнав, що позивач [PERSON] є власником житла, [PERSON] порушує права позивачки на право користування майном, а саме Будинком, який належить їй на праві власності, тому власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено\~ст. 391 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що проживання відповідача порушує/обмежує право власності позивача, позовні вимоги є обґрунтованими у звязку з чим підлягають задоволенню. Заперечення відповідача проти позову не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не сплата коштів за договором купівлі-продажу 1\\2 частини будинку не надає право відповідачу користуватись таким будинком. За наявності наведених відповідачем обставин він не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачем також заявлено стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з 704 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору та 3250 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Оцінюючи розмір витрат адвоката, що підлягає стягненню суд виходить з наступного. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката до матеріалів справи надані Договір про надання правової допомоги укладений між позивачем та адвокатом [PERSON] від 24.04.2018, Акт прийому-передачі виконаних робіт від 24.04.2018, та квитанція №09/18 від 24.04.2018 р. Вказані документи свідчать, що позивачем оплачені послуги адвоката, що полягають здійсненні 5 годин представництва в суді, вартість яких становить 3250 грн. У відповідності до ч.ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ухвалою суду від 19.06.2018 року відповідачу розяснено право звернутись з клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте відповідач таким правом не скористався, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката не заявляв. За таких обставин у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору та витрат на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок позивача в повному обсязі. На підставі\~викладеного

Outcome: approved