Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення страхового відшкодування. Уточнивши позовні вимоги, співпозивачі вказали, що [INFO], приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги Пежо Боксер, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух автодорогою Харків-Сімферополь, 343 км в напрямку міста Мелітополь, в межах населеного пункту м. Василівка. В цей же час в районі автозаправного комплексу «Паралель» пішохід [PERSON] , [INFO] почав перетин проїжджої частини вказаної автодороги в невстановленому місці, вийшовши на смугу водія зліва направо із-за вантажного автомобіля, що рухався у зустрічному напрямку. Під час руху водій [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Пежо Боксер реєстраційний номер [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №189188916 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». 13 серпня 2019 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого, [PERSON] та доньки загиблого, [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування понесеної моральної шкоди, з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування, складала 50 076,00 грн.. 27 січня 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» проведено часткову виплату страховоговідшкодування та виплачено по 12 519.00 грн., дружині загиблого [PERSON] тадоньці загиблого - [PERSON] , тобто в загальному розмірі, 25 038,00 грн. страхового відшкодуванняморальної шкоди, що становить 50% від заявленої суми моральної шкоди, згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування (50 076,00 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди страховою компанією відмовлено. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилався на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Позивачі вважали незаконною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, виходячи з наступного. Постановою про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2019 року у діях пішохода [PERSON] не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а визначено лише те, що водій [PERSON] уникнути наїзду на пішохода не зміг. Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон), страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що відповідно на час ДТП становив: 12x4173,00 грн. = 50 076,00 грн. Відтак позивачі звертались до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про відшкодування шкоди в межах встановлених Законом лімітів страхових сум та у визначений термін. Згідно з ст.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, вказане положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі наїзду на нього двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Крім того, співпозивачі наголошували на тому, що в даному випадку не встановлено того, що шкода завдано внаслідок непереборної силиабо умислупотерпілого. Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на викладене, позивачі вважали, що є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 28.01.2020 до 08.09.2020 у розмірі 1 092 грн. 16 коп., інфляційних втрат у розмірі 226 грн. 43 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу в розмірі 231 грн. 52 коп. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього 1 550 грн. 11 коп. На підставі викладеного, співпозивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь по 12 519 гривень 00 копійок в якості страхового відшкодування моральної шкоди, 1 550 гривень 11 коп. в якості пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також 3 500 грн. правничої допомоги кожному з позивачів (а.с. 1-3,55). У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволені позову з нижченаведених підстав. Відповідач вказав, що за участю транспортного засобу, автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер [NUMBER] та пішохода [PERSON] [INFO] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. З матеріалів постанови про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2019 року встановлено, що 17 червня 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух автодорогою Харків-Сімферополь, 343 км в напрямку міста Сімферопіль, в межах населеного пункту м. Василівка. При цьому, водій [PERSON] , у зв`язку із виконанням невідкладного завдання, пов`язаного із рятуванням життя людей, у відповідності до п. 3.1. ПДР України, увімкнув проблисковий маячок синього кольору та спеціальний звуковий сигнал, швидкість руху автомобіля складала не менше ніж 91, 5 км./год. В цей же час, [PERSON] , як пішохід, почав перетин проїжджої частини вказаної вулиці, рухаючись зліва направо за ходом руху водія [PERSON] . При цьому, [PERSON] , діяв в порушення вимог п.п. 4.7, 4.10, 4.13, 4.14 «а», згідно яких, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч (п. 4.7.); перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються (п. 4.10); у разі наближення транспортного засобу з увімкненим проблисковим маячком червоного та (або) синього кольору і (або) спеціальним звуковим сигналом пішоходи повинні утриматися від переходу проїзної частини або негайно залишити її (п. 4.13); пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху (п. 4.14 а). Крім того, пішохід [PERSON] , маючи об`єктивну можливість виявити наближення до місця перетину ним проїжджої частини автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer» реєстраційний номер [NUMBER] з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, спеціальним звуковим сигналом та утриматись від її переходу, вказаних заходів не прийняв. Натомість [PERSON] вийшов на смугу руху водія [PERSON] із-за невстановленого автомобіля зустрічного напрямку, що обмежував оглядовість в напрямку останнього, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, тим самим не впевнившись у відсутності безпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. Під час руху водій [PERSON] , виявивши небезпечно діючого пішохода, застосував міри екстреного прямолінійного гальмування. Дії пішохода оцінені органом досудового розслідування відповідно до вимог розділу 4 ПДР України як такі, що суперечать вимогам п.п. 4.7., 4.10., 4.13, 4.14 «а» ПДР України. В даній дорожній ситуації пішохід [PERSON] своїмиодносторонніми діями сам поставив себе в небезпечне для життя положення. Порушеннязазначених вимог ПДР України пішоходом [PERSON] перебувало в прямому причинномузв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали. За вказані порушення пішохід [PERSON] мав нести адміністративну відповідальність, однак, зважаючи на те, що в результаті ДТП настала його смерть, матеріали виділенню з кримінального провадження не підлягали. Цією ж постановою в діях водія [PERSON] встановлено відсутність складукримінального правопорушення, в зв`язку з чим провадження закрите. Враховуючи грубу необережність потерпілого [PERSON] , яка сприяла виникненню шкоди та порушення ним п.п. 4.7, 4.10, 4.13, 4.14 Правил дорожнього руху,

Outcome: dismissed