Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що з метою реалізації державної політики стимулювання житлового будівництва на селі, розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 17.05.1997 № 419 було створено Луганське обласне комунальне підприємство «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», правонаступником якого, на підставі рішення Луганської обласної ради від 23.12.2005 № 22/36, є Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Так, 15 листопада 2007 року між комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1507/2007 про надання кредиту у розмірі 5000,00 гривень строком на 5 років 9 місяців. Фактично відповідач отримала кредит на суму 5000,00 гривень. Відповідач порушила умови кредитного договору, а саме строки повернення кредиту, внаслідок чого створилася заборгованість, яка до цього часу не погашена, а саме заборгованості по кредиту в розмірі 3027,32 грн.; відсоткам за користування кредитом в розмірі 571,55 грн., відсоткам за видачу та управління кредитом в розмірі 457,24 грн., всього 4056,11 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати у вигляді судового збору. Представник комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Причина неявки суду не відома. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 15 листопада 2007 року між комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1507/2007 про надання кредиту у розмірі 5000,00 гривень строком на 5 років 9 місяців (а.с. 6). Фактично відповідач отримав кредит на суму 5000,00 гривень. Відповідач порушила умови кредитного договору, а саме строки повернення кредиту, внаслідок чого створилася заборгованість, яка до цього часу не погашена, а саме заборгованості по кредиту в розмірі 3027,32 грн.; відсоткам за користування кредитом в розмірі 571,55 грн., відсоткам за видачу та управління кредитом в розмірі 457,24 грн., всього 4056,11 грн. (а.с. 7). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Отже, аналізуючи вищевикладене, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно порушила умови кредитного договору, а саме строки повернення кредиту, внаслідок чого створилася заборгованість за кредитним договором у сумі 4056,11 грн., яка до теперішнього часу не погашена. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до оригіналу платіжного доручення №60 від 13.02.2017 року позивачем при подачі позову була сплачена сума судового збору у розмірі 1600,00 грн. (а.с.4). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, що становить 1600,00 грн. На підставі, вищевикладеного, ст. ст. 526, 530, 546, 548, 625, 629, 1050 ЦК України,

Outcome: approved