Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на нерухоме майно. В позові [PERSON] вказала, що 22 червня 2013 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді квартири № 47 будинку № 12«а» по вул. Леніна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, яка за життя належала його матері [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 07.05.1993 року. [PERSON] померла 05 березня 2008 року, при цьому її син - [PERSON] прийняв спадщину після її смерті. На підставі його заяви про прийняття спадщини в Дніпрорудненській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 295 за 2008 рік. Позивачка зазначила, що вона належить до четвертої черги спадкоємців за законом після [PERSON], як особа, яка проживала з ним однією сім'єю без шлюбу не менше п'яти років поспіль до моменту його смерті. Інших спадкоємців [PERSON] на момент його смерті не мав. Заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] подала вчасно до спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON], а саме 20.12.2013. На підставі вищевказаної заяви була заведена спадкова справа № 194 за 2013 рік. [PERSON] вказує, що рішення про спільне проживання з [PERSON] було прийняте ними в листопаді 2006 року під час спільної роботи в одному цеху на ЗАТ «Завод БОМ».З цього часу вони стали проживати однією сім'єю в гуртожитку ЗАТ «Завод БОМ» за адресою: бокс № 90, буд. № 17. вул. Комсомольска, м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Безпосередньо до смерті матері [PERSON] - [PERSON], а саме, в перших числах березня 2008 року, вони змушені були переїхати на постійне проживання у квартиру № 47 будинку №12«а» по вул. Леніна м. Дніпрорудне до матері, оскільки стан її здоров'я суттєво погіршився і вона втратила можливість самостійно себе утримувати. З моменту переїзду і після смерті матері вони постійно проживали з [PERSON] у вказаній квартирі аж до самої смерті останнього - 22 червня 2013 року. В теперішній час у позивачки виникла необхідність оформлення спадщини і реєстрації належного їй нерухомого майна, однак при звернення до Василівської державної нотаріальної контори виявилось, що із наданих нею документів неможливо встановити факт спільного проживання мого однією сім'єю з [PERSON], оскільки вони з ним були зареєстровані за різними адресами: позивачка за адресою: вул. Леніна буд. № 6 м. Дніпрорудне, а [PERSON] за адресою: вул. Комсомольська, 17 м. Дніпрорудне. На підставі викладеного позивач просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] в період з 01 грудня 2006 року по 22 червня 2013 року та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою м. Дніпрорудне вул. Леніна 12 «а» кВ. № 47 після смерті [PERSON] 22.06.2013. В письмових запереченнях на позов відповідач зазначив, що Дніпрорудненська міська рада заперечує проти задоволення заявлених у позовній заяві [PERSON] вимог з наступних підстав. 06.03.2008 померла [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 29706480, виданої 19.11.2014 Реєстраційною службою Василівського районного управління юстиції Запорізької області, квартира за адресою: [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.05.1993, виданого ЗАТ «Запорізький залізорудний комбінат». Відповідно довідки, виданої КУП «Наш дім», [PERSON] мешкала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Крім неї за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований. Після смерті [PERSON], 18.06.2008 розпочато спадкову справу № 295. Згідно даної спадкової справи до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] (син [PERSON]А.). В заяві зазначив, що приймає за заповітом вищевказану квартиру. Крім нього інших спадкоємців за заповітом не було. 22.06.2013 [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 158 від 23.07.2012. Згідно повідомлення Василівської державної нотаріальної контори від 24.12.2013, після смерті [PERSON] станом на 22.12.2013 (тобто протягом строку встановленого ст. 1270 ЦКУ) із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (згідно матеріалів судової справи № 2о/311/97/2013). Позивач [PERSON] стверджує, що з грудня 2006 року мешкала разом з [PERSON] та вела з ним спільне господарство до 22 червня 2013 року (дня смерті [PERSON]В.). Дане твердження не підтверджується належним чином. Додані до позовної заяви копії так званих актів обстежень не можуть бути належними доказами по справі, бо не мають ніякої юридичної сили, складені особами, які не мають на те повноважень. Крім того квартира за адресою: [ADDRESS] має значну заборгованість по сплаті комунальних послуг. Посилання позивача на те, що вона має документи про смерть [PERSON], документи на квартиру та інші документи, а також доступ до квартири, не можуть слугувати доказами проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] Документи про смерть видаються особі, яка фактично провела поховання померлого (родич, сусід, інша особа). Доступ до квартири, а тому і до документів [PERSON] має через те, що відповідно до скарг, які надходили на адресу міської ради від сусідів квартири № 47, позивач разом з померлим [PERSON] та іншими не встановленими особами вели аморальний спосіб життя, досить часто у вказаній квартирі розпивали спиртні напої, скандалили, через що сусіди і скаржилися. Враховуючи зазначене позивач могла мати доступ до вказаної квартири і після смерті її власника. Тому вказане в позовній заяві, ніяким чином не може бути підтвердженням проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] і не може бути підставою для визнання права власності на нерухоме майно. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Також суду пояснила, що Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області зверталась до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON], так як не було спадкоємців, але рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.06.2014 р. було ухвалено нове рішення, яким було відмовлено у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є мешканцем міста Дніпрорудне Василівського району та був особисто знайомий з померлим [PERSON] Свідку відомо, що померлий [PERSON] проживав за адресою [INFO], де доглядав свою матір, а після смерті останньої здійснював її похорон. Крім того йому відомо, що за вказаною вище адресою також постійно мешкала [PERSON], яка спільно проживала з [PERSON] Він неодноразово бував у кВ. № 47 та бачив їх разом. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є мешканцем міста Дніпрорудне Василівського району та проживає [INFO]. Він особисто бачив [PERSON] разом з померлим [PERSON] у [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] в той час йому особисто повідомляла про те, що вони проживають спільно з [PERSON] Він знав [PERSON] і [PERSON], так як працював з 2006 року разом на заводі БОМ. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає [INFO] підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та померлого [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2007 року. Після смерті [PERSON] [PERSON]І продовжувала проживати у квартирі № 47. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає [INFO] з 2004 року та йому відомо, що після смерті [PERSON], в квартиру поселився її син [PERSON] та [PERSON] В звязку з вчиненням [PERSON] та [PERSON] побутових сварок він (свідок) часто викликав співробітників міліції у 2009 році. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знав [PERSON], так як той ремонтував йому телевізор. Він декілька разів у 2010-2011 роках бував у нього у квартирі [ADDRESS] А та бачив там [PERSON], з якою [PERSON] співмешкав. Часто бачив їх разом у магазині та у м. Дніпрорудне. Оскільки вони були сусідами, то він знав і матір [PERSON], яка довго хворіла, а потім померла. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05 березня 2008 року померла [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно заповіту від 01.02.1994 вказане нерухоме майно [PERSON] заповіла своєму сину [PERSON] Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] 18.06.2008 Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. 22 червня 2013 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] 20.12.2013 Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. При зверненні до Василівської державної нотаріальної контори виявилось, що із наданих нею документів неможливо встановити факт спільного проживання позивача однією сім'єю з [PERSON], оскільки вони з ним були зареєстровані за різними адресами: позивачка за адресою: вул. Леніна буд. № 6 м. Дніпрорудне, а [PERSON] за адресою: вул. Комсомольська, 17 м. Дніпрорудне. Вказані обставини не оспорювалися сторонами та підтверджені свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 5), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 6), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 7), свідоцтвом про право власності на житло, виданого 07.05.1993 ЗАТ «Запорізький залізорудний комбінат» (а.с. 8), витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.12.2012 (а.с. 9), паспортом позивачки [PERSON] з відмоткою про реєстрацію (а.с. 26-27), заповітом від 01.02.1994 (а.с. 32), постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 33), копіями спадкової справи № 295/08 від 18.06.2008 після смерті [PERSON] (а.с. 60-63) та спадкової справи № 194/2013 від 20.12.2013 після смерті [PERSON] (а.с. 65-69). Предметом позову є сукупність матеріально-правових вимог позивача [PERSON] про встановлення судом факту її спільного проживання разом з померлим [PERSON] та визнання за нею права власності на спадкове майно, як спадкоємця четвертої черги за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1); кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина 2). Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3); незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5). Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно акту від 08.08.2014, складеного мешканцями м. Дніпрорудне, які проживають в [INFO], встановлено, що з листопада 2006 року до березня 2008 року [PERSON] проживала спільно однією сімєю зі своїм співмешканцем [PERSON] за адресою: кімн. № 90 в будинку № 17 по вул.. Комсомольській в м. Дніпрорудне: в березні 2008 року [PERSON] та [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до матері [PERSON] (а.с. 11). Згідно акту від 08.08.2014, складеного мешканцями м. Дніпрорудне, які проживають в [INFO], встановлено, що квартира № 47 в будинку належить на праві власності матері [PERSON] [PERSON], яка померла 05.03.2008. Після її смерті [PERSON] разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] почали постійно мешкати у вказаній квартирі. Фактичні шлюбні відносини у [PERSON] з [PERSON] тривали до смерті [PERSON], тобто до червня 2013 року (а.с. 10). Згідно копій квитанцій встановлено, що із заробітної плати позивача здійснювалося утримання грошових сум на оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-13). Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та померлого [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2006 р. до дня його смерті 22.06.2013 р. З огляду на викладені обставини суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання однією сім'єю [PERSON] та позивача [PERSON] без шлюбу не менше як пять років до часу відкриття спадщини, а саме: у період з 01 грудня 2006 року до 22 червня 2013 року, а тому, враховуючи, що [PERSON] згідно вимог діючого законодавства є спадкоємцем четвертої черги після смерті померлого [PERSON], яка своєчасно звернулася до нотаріальної контор із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], інші спадкоємці у останнього відсутні, суд вважає необхідним позов задовольнити, встановивши факт проживання однією сім'єю [PERSON] та позивача [PERSON] без шлюбу в період з 01 грудня 2006 року до 22 червня 2013 року та визнати за позивачем право власності на квартиру № 47, розташовану за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул.. Леніна, 12а, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]

Outcome: approved