Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Заявник [PERSON] 20.05.2013 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зацікавлені особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] і Одеська міська рада. З урахуванням заяви про залишення частини вимог без розгляду, заявник просив встановити факт його постійного проживання з матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини, що залишилася після її смерті [INFO] року. В обґрунтування заяви заявник зазначив, що[INFO] року померла його мати [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої ввійшло право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] заявник постійно проживав з нею у квартирі за вказаною адресою, заяви про відмову від прийняття спадщини не подавав, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Однак він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], оскільки не має документального підтвердження постійного проживання з матір'ю на день її смерті, у зв'язку з чим нотаріус повідомила заявника про неможливість видачі свідоцтва, зазначивши про те, що місце реєстрації заявника і місце реєстрації [PERSON] на день її смерті були різними. Для встановлення того факту, що на день смерті [PERSON] заявник фактично постійно проживав разом з нею у її квартирі, а не за адресою його реєстрації, з чим пов'язується юридичний факт прийняття ним спадщини, заявник звернувся до суду. В судове засідання 12.02.2014 року з'явився представник заявника [PERSON] (діє на підставі довіреності від 12.06.2013 року), який заяву підтримав і просив суд її задовольнити. В судове засідання не з'явилися зацікавлені особи - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], представник Одеської міської ради, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому порядку, чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що не має зацікавленості у вирішенні справи і просила розглянути справу за її відсутністю. Також нотаріус зауважила, що місцем постійного проживання особи є місце її реєстрації, а оскільки [PERSON] на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], то саме ця адреса має вважатися місцем його постійного проживання. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Представник заявника проти заочного розгляду та вирішення справи не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. 26 вересня 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] - на ім'я [PERSON], [PERSON]. Право власності [PERSON], [PERSON] на зазначену квартиру у рівних частках було зареєстрованого ОМБТІ та РОН 21.10.1996 року, що підтверджується відповідним штампом на свідоцтві про право власності на житло від 26.09.1996 року. [PERSON] і [PERSON] були батьками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. [INFO] помер [PERSON], про що Відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси зроблено відповідний актовий запис № 5923 від 08.07.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [INFO] року померла [PERSON], про що Відділом ДРАЦС у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 8906 від [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ЖКС «Фонтанський» від 13.05.2013 р. В квітні 2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за видачею йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], що підтверджується наданою нотаріусом копією спадкової справи № 2/2013 року. Листом від 14.05.2013 року нотаріус повідомила про неможливість видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті [PERSON], оскільки відсутнє як юридичне, так і фактичне прийняття заявником спадщини. Однак, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з 2004 р. і на день смерті своєї матері [PERSON] постійно проживав разом з нею у квартирі за адресою: [ADDRESS], оскільки за віком і станом здоров'я [PERSON] потребувала постійної допомоги; заявник вів господарство, оплачував комунальні послуги, купував для матері ліки і продукти; після її смерті одноособово організовував поховання та замовлення ритуальних послуг. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків: сусідів [PERSON] і [PERSON], колишньої невістки померлої [PERSON] [PERSON], а також наданими заявником квитанціями про оплату комунальних послуг та послуг, пов'язаних з похованням [PERSON] Частина 3 ст. 1268 ЦК України пов'язує факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини з прийняттям ним спадщини, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини спадкоємець не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як вбачається з наданої нотаріусом копії спадкової справи № 2/2013 року, заведеної після смерті [PERSON], заява про відмову від спадщини [PERSON] не подавалася. Таким чином, факт постійного проживання заявника з його матір'ю [PERSON] на день її смерті має юридичне значення для заявника, оскільки цей факт пов'язаний з визнанням заявника таким, що прийняв спадщину. Встановлення судом зазначеного факту надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Суд не погоджується з доводами зацікавленої особи приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про те, що місцем постійного проживання особи є місце її реєстрації, а оскільки [PERSON] на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], то саме ця адреса має вважатися місцем його постійного проживання. Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким чином, ЦК України не пов'язує місце проживання фізичної особи з місцем її реєстрації, надаючи значення приміщенню, де людина фактично перебуває постійно, переважно або тимчасово, ведучи господарство і вважаючи його за домівку. Відповідно до абзацу другого ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, обов'язок щодо перереєстрації місця проживання стосується тих осіб, які змінили місце проживання - тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої вони проживали. Оскільки [PERSON] не змінював адміністративно-територіальну одиницю, на території якої проживав та яка охоплює і адресу його реєстрації, і адресу фактичного місця його проживання (Приморський район міста Одеси), то він не був зобов'язаний перереєстровувати місце свого проживання. Суд зазначає, що реєстрація може бути достатнім доказом проживання особи в певному місці тоді, коли сама особа стверджує про проживання за адресою реєстрації і таке її твердження не спростовується іншими доказами. Коли ж особа зазначає про розходження місця реєстрації і місця її фактичного проживання, то за умови доведення нею такого розходження перевага в розумінні норм ЦК України щодо встановлення місця проживання має віддаватися саме місцю фактичного проживання, а не місцю реєстрації. Враховуючи надані докази і пояснення сторін, суд вважає доведеною обставину постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] на день її смерті [INFO] року та вважає, що цей факт має значення для здійснення майнового права заявника на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК. За таких обставин після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними заявником та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved