Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] із позовом до міськрайонного управління Держгеокадастру у Харківському районі та м. Люботин Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON], третьої особи державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 0,5977 га., яка розташована на території Циркунівської селищної ради Харківського району Харківської області, цільове призначення земельної ділянки ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6325185000:03:003:0002. Вказане право власності підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 100389 від 22.05.2003 р., який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 495. З 01.01.2013 р. набрав чинності закон України «Про державний земельний кадастр» Відповідно до п. 2 Прикінцевих і перехідних положень вказаного закону передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 р., вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. На підставві викладеного, з метою внесення до Державного реєстру земель відомостей про належну [PERSON] земельну ділянку, позивачем було замовлено розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 02 в натурі (на місцевості). Вказана технічна документація із землеустрою була розроблена ТОВ «Характерник». 03.11.2016 р. [PERSON] звернулася до державного реєстратора Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки у відповідності до вимог закону України «Про державний земельний кадастр». Однак, від Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області було отримано рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ 6300698012016 від 11.11.2016 р. у звязку із невідповідністю наданих [PERSON] документів вимогам установленим законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: Перетин земельних ділянок з ділянкою 6325185000:03:010:0245. Площа співпадає на 13,8276 % (право власності зареєстровано за [PERSON]. Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 27.10.2015 р. Реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 11865425. Позивач звернулася до прокуратури Харківської області із заявою в порядку ст. 214 КПК України. Прокуратура № 6 внесла відомості зазначені у заяві до ЄРДР. В процесі ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо що: Головним управлінням Держземагенства у Харківській області (змінено на Держгеокадастр) [PERSON] було видрано наказ № 2455-СГ від 06.10.2014 р. про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1200 га. за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь для індивідуального садівництва. На підставі наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 1234-СГ від 08.05.2015 р. було затверджено розроблений ТОВ «НТЦ Землевласник», проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального садівництва за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області, а також передано у власність [PERSON] земельну ділянку розташовану за межами с. Циркуни з кадастровим номером 6325185000:03:010:0245 площею 0,1200 га. із земель державної власності сільскогосподарського призначення сільськогосподарських угідь для ведення індивідуального садівництва. Таким чином, Головним управлінням Держземаганства у Харківській області (змінено на Держгеокадастр) здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку, частина якої входить до земельної ділянки, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. У звязку із викладеним, на думку позивача, наказ Головного управління Держземаганства у Харківській області (змінено на Держгеокадастр) № 2455-СГ від 06.10.2014 р. про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] і наказ Головного управління Держземаганства у Харківській області № 1234-СГ від 08.05.2015 р. про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки з кадастровим номером 6325185000:03:010:0245 площею 0,1200 га. у власність [PERSON] для індивідуального садівництва, є незаконним (недійсним), а державна реєстрація права власності даних земельних ділянок за вказаними особами є незаконними, так як протирічить положенням ст. 41 Конституції України, ст. 125, ст. 126 ЗК України, ст. 328 ЦК України. Окрім цього позивач посилається як на підставу своїх вимог на п. 2 Прикінцевих і перехідних положень закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування), на які виникло до 2004 р. вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки і натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Таким чином, на думку позивача, у неї виникло право власності на земельну ділянку. Головне управління Держземаганства у Харківській області (змінено на Держгеокадастр), на думку позивача, не перевіривши належним чином інформацію про власника спірної земельної ділянки безпідставно видало наказ № 2455-СГ від 06.10.2014 р. про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON], наказ № 1234-СГ від 08.05.2015 р. про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки з кадастровим номером 6325185000:03:010:0245 площею 0,1200 га. у власність [PERSON] для індивідуального садівництва. Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області (змінено на Держгеокадастр) не перевіривши належним чином інформацію про власника спірної земельної ділянки, безпідставно та незаконно провело державну реєстрацію земельної ділянки яка входить до земельної ділянки, яка з 2003 р. належить [PERSON] Крім цього, позивач зауважує, що під час розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки на замовлення [PERSON] землевпорядною організацією ТОВ «НТЦ Землевласник» були внесені поміри та конфігурація земельної ділянки, які не відповідають фактичним даним на місцевості (в натурі), промірам зовнішніх ліній земельної ділянки. Більше того, ні зазначені особи, ні будь-яка інша особа не погоджувала з [PERSON] межі земельної ділянки та не складала про це відповідного акту погодження меж земельної ділянки. Позивач вважає, що в наслідок неправильного складання землевпорядної документації та подання [PERSON] до Державного земельного кадастру документів із неправильним визначенням меж земельної ділянки в натурі було порушено його право власності у звязку із чим скасувати реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку. В судове засідання зявились представника позивача - [PERSON], який підтримав позов свого довірителя та представника відповідачів та третьої особи - [PERSON], який заперечував проти задоволення позову та просив суд у задоволенні позову відмовити і надав свої письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що ст. 125 ч. 1, ч. 3 ЗК України (в редакції від 26.04.2003 р.), яка діяла на момент отримання державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 100389 від 22.05.2003 р., було встановлено що: «Право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання ії власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється». Відповідно до позову [PERSON] звернулася до державного реєстратора Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки лише 03.11.2016 р., тобто після того як право власності на частину вказаної спірної земельної ділянки розміром 13,8276 % отримала право власності і зареєструвала його 27.10.2015 р. в органах державної реєстрації відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 4 ч. 1 п. 1) закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV: «Державній реєстрації підлягає право власності». Згідно із ст. 20 вказаного закону обовязок подання документів за заявами у сфері державної реєстрації прав полягає на заявникові. Відповідно до правового висновку Верховного суду України по справі № 6-22цс15 від 11.03.2015 р. про визнання права власності на земельну ділянку: «право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав». Таким чином, [PERSON], відповідно до діючого законодавства першою отримала право власності на спірну частину земельної ділянки, так як позивач [PERSON] не провела державну реєстрацію вказаної державної ділянки, і, таким чином, не набула на неї право власності. Питання скасування наказів Держгеокадастру являються похідними від питання щодо визначення права власності. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed