Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Також, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,1368 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), яка розташована в [ADDRESS], право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 529497. [PERSON] було досягнуто домовленості з [PERSON] щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], у зв'язку з чим, позивач передав [PERSON] домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено розписку від 10 жовтня 2014 року. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідний правовстановлюючий документ на вказане домоволодіння, втрачено. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між ним та [PERSON] правочин. Позивач до суду не з'явився, надав заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 28 лютого 1964 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Також, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,1368 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), яка розташована в [ADDRESS], право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 529497. [PERSON] було досягнуто домовленості з [PERSON] щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], у зв'язку з чим, позивач передав [PERSON] домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено розписку від 10 жовтня 2014 року. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відповідний правовстановлюючий документ на вказане домоволодіння, втрачено. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між ним та [PERSON] правочин. Згідно технічного паспорту житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] складається: А- житловий будинок; а - прибудова; а1 - тамбур; Г - літній душ; Д - гараж; Е,Є,З,И - сараї; Ж - убиральня; І - літня кухня; Ї - тамбур, Пг - погріб; 1-3 огорожа; 4 - водопровід. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачем домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшов вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, набуваючи право власності на вказане домоволодіння, позивач також набуває право власності на відповідну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), що розташована в [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655, 1216, 1218, 1223, 1268 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved