Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

До суду з названим позовом звернулась [PERSON], посилаючись на те, що між ПАТ „Дельта Банк (надалі Банк) та нею було укладено кредитний договір № 004- 28172-210613 від 21 червня 2013 року (тарифний пакет «Кредитна картка №1 «Еволюція»), відповідно до якого вона отримала у Банку кредит у сумі 15 000 гривень. Вказаний кредитний Договір був укладений з грубим порушенням банком законодавства України щодо кредитування та захисту прав споживачів, оскільки Банком перед укладенням договору їй (позивачу) не було надано інформацію, передбачену ч. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не було виконано вимоги ч. 12 ст.10 вказаного Закону, згідно якої виконавець зобовязаний негайно повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. В кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору лише в односторонньому порядку зі сторони кредитодавця. В кредитному договорі всупереч п. 8 ч. І статті 8 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» взагалі не міститься порядку зміни Договору, який би врахував її інтереси як позичальника, відсутні умови про порядок припинення Договору, які відповідно до вимог статті 628 ЦК України є суттєвими умовами договору. Договір не дає вибору їй (позивачу) відстояти свої інтереси у разі незгоди з підняттям відсоткової ставки. Умови договору про згоду позивача на запропоновані Банком умови та про дострокове повернення кредиту є дискримінацією. Порушення вимог законодавства при укладенні кредитного договору, а саме порушення вимог статті 525 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання Кредитного Договору недійсним. Спірний Договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність відповідача ні за невиконання, ні за неналежне виконання ним умов договору, через що Договір, в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 статті 6 Закону України « Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків Фінансових послуг». Умови Договору є несправедливими, оскільки при застосуванні всіх санкцій та відсотків за користування кредитом вона (позивач) має сплатити більше 60%, адже тільки відсоткова ставка за користування кредитом відповідно до п.3.2 Договору складає - 60%. Відповідачем порушено принципи добросовісності та розумності, тому що нею вносилися грошові кошти і їй не зовсім було зрозуміло, чи вона погашає тіло кредиту, чи штрафні санкції та пеню, даної інформації їй як споживачу фінансових послуг не було надано. Отримавши кредит в 15 000 гривен, їй на сьогодні поставлено до сплати біля 50 000 грн. Відповідач на її письмові запити, з чого саме складається сума до сплати, вказаної інформації не надав. Позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 004- 28172-210613 від 21 червня 2013 року. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та уточнили їх в поданих до суду уточненнях позовних вимог (а.с.143), та підтвердили обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Так позивач і її представник вважають, що при укладенні зазначеного кредитного договору було порушено право позивачки як споживача на відкликання згоди на укладення договору споживчого кредиту, її екземпляр тарифного договору не підписаний представником відповідача тому вважає, що даний документ не можна вважати оригіналом. Щодо Правил на які є посилання в п.7.1 зазначеної Заяви пропозиції, то позивачці ніхто їх не доводив і при укладенні Заяви пропозиції, дані Правила їй не вручено було, а тому просить визнати нікчемним (неукладеним), кредитний договір № 004- 28172-210613 від 21 червня 2013 року, між [PERSON] та ПАТ „Дельта Банк через недотримання письмової форми при його укладенні. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні, яке відбулось 04 грудня 2015 року, подав до суду письмові заперечення, та підтримав їх. ПАТ „Дельта Банк заперечує проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог, зазначивши доводи на їх спростування (а. с. 145-149). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника [PERSON], представника відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані і в позові слід відмовити. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем шляхом акцептування банком пропозиції позивача, викладеній в її заяві № 004-28172-210613 (далі Заява-Пропозиція) укладено кредитну угоду (договір), за умовами якого банк відкрив [PERSON] поточний рахунок № 26250908876045 з оформленням платіжної картки (тарифний пакет « Кредитна картка №1 ЕВОЛЮЦІЯ») зі встановленням ліміту кредитної лінії на суму 15 000 грн. строком на 364 календарних дні (п.п. 2.1 - 2.6 частини 2 заяви) (а. с. 8). Порядок надання та користування кредитом визначений заявою (пропозицією) позичальника [PERSON] від 21 червня 2013 року, Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року (надалі Правила)(а.с.150),- (далі - Правила) та Тарифами на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Кредитна картка №1 ЕВОЛЮЦІЯ», затверджених рішенням Тарифного комітету АТ „Дельта Банк Протокол № 458 від 04 квітня 2012 року (далі - Тарифи). Згідно пункту 1.5. Позивач погодила умову про те, всі інші умови її взаємовідносин з Банком з приводу відкриття та обслуговування рахунку, зазначеного в п. 2.1. Частини 2 цієї Пропозиції та Картки, зазначеної в п. 2.5. Частини 2 цієї Пропозиції, а також ліміту Кредитної лінії визначені в Правилах та Тарифах банку. Пунктом 2 вказаної Пропозиції (оферти), Позивач підтвердила своє розуміння і згоду зокрема з тим, що момент прийняття (акцепту) Банком її пропозиції щодо укладання Договору, а отже моментом укладання Договору на умовах, описаних вище в Пропозиції (оферті) та Правилах, вважатиметься дата відкриття Банком рахунку, визначеного в п.2.1. цієї Пропозиції; встановлення ліміту кредитування є безумовним правом Банку та здійснюється ним в межах максимально погодженої суми, наведеної у п. 3 Частини 3 цієї Пропозиції (оферти); кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. Частини 2 цієї Пропозиції (оферти), при цьому кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої кредитної лінії на умовах, погоджених сторонами у цій Пропозиції (оферті)та не потребує додаткових угод до цієї Пропозиції (оферти). Пунктом 2.5 Заяви-пропозиції [PERSON] підтвердила, що до підписання нею цієї Пропозиції (оферти), вона ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту кредитної лінії) та орієнтовану сукупну вартість кредиту відповідно до законодавства України. Пунктом 5 Заяви-пропозиції Позивач підтвердила, що вона повідомлена про те, що чинна редакція Правил та Тарифів розміщені на офіційному сайті Банку, вона зобов'язана періодично ознайомлюватися з ними, з метою перевірки їх чинності та ознайомлений зі змінами до них, а також перевіряти правильність здійснення операцій за рахунком, у спосіб та і порядку, визначених в Правилах. Згідно з пунктами 7.1 та 8 частини 3 договору кредитного договору [PERSON] погодилась, що складовою та невід`ємною частиною договору є Правила та Тарифи банку, з яким вона попередньо ознайомилась, повністю згодна, їх зміст вона розуміє, зобов'язалась їх дотримувати. Позивач своїм підписом підтвердила, що вона отримала від банку в дату підписання нею зазначеної пропозиції примірник Правил і Тарифів (п. 9 частини 3 Заяви), а також інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 8 частини 3 Заяви). Згадана норма Закону (в редакції, що діяла на момент Пропозиції (оферти) Позивача, передбачала право клієнта на доступ до інформації щодо діяльності фінансової установи, які надавали клієнтові, крім іншого відомості про перелік послуг, що надається фінансовою установою; ціну / тарифи фінансових послуг та іншу інформацію з питань надання фінансових послуг, право на отримання якої закріплено в законах України. Крім того, відповідно до частини другої вказаної норми Закону фінансові установи до укладання з клієнтом договору про надання фінансових послуг додатково надавали інформацію, зокрема про фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг. Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що [PERSON] доручає банку здійснювати з з вищевказаного відкритого рахунку договірне списання грошових коштів, що складають сплату страхових внесків на користь страхової компанії ПрАТ «СК» «Дельта життя», з якою вона уклала договір добровільного страхування № 005-28172-210613 від 21.06.13 року. Умовами тарифного пакету «Кредитна картка №1 «Еволюція» (а. с.8-9) передбачено: - обов'язковий мінімальний платіж - держатель зобов'язаний погашати частину заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, плати за обслуговування овердрафту, процентів за недозволений овердрафт , штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованостей минулих періодів. За обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії встановлено процентні ставки, зокрема, процент за користування кредитною лінією 0,0001 % річних (тариф 1.6.1), процент на позитивний залишок 10 % річних, процент за недозволений овердрафт - 48% річних (тариф 1.6.3, 1.6.4) та встановлена плата за обслуговування кредитного ліміту 9.90 грн. (тариф 1.7), штраф за прострочену заборгованість обовязкового мінімального платежу 0,01 %, але не менше та / або не більше 75 у день поповнення карткового рахунку (тариф 3.1). Крім підпису на Заяві (а.с.8) підписи позивача проставлені на Умовах надання кредитної картки (а. с. 9), тарифах на обслуговування платіжних карток (а. с.8 зворот), що також свідчить про ознайомлення з ними позивача. Таким чином, суд вважає, що при укладенні умов договору про надання кредиту позивач діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту. За приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доводи, що договір не містить умови, які регулюють розірвання договору, та відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання умов договору не знаходять свого підтвердження, оскільки Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджені рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року протокол № 14, які згідно п.1 частини 3 Заяви-Пропозиції є невід'ємною частиною цієї Пропозиції, містять вказані умови. Обгрунтовуючи позов, [PERSON] також зазначає, що отримавши кредит в 15 000 гривен, їй на сьогодні поставлено до сплати біля 50 000 грн., а на її запит, з чого складається сума до сплати, відповідач відповіді не надав, на підтврдження чого подала свою заяву від 15.10.2014 року (а.с.10), копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.10.2014 року (а.с. 11) та досудову вимогу відповідача (а.с. 12), згідно якої станом на 26.09.2014 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 20939,83 грн.. Проте, як зазначили позивач та її представник, бездіяльність відповідача щодо ненадання вищевказаної інформації на її запит, а кредитний договір вони вважають недійсним з підстав, зазначених в позові, з моменту його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідачем акцептовано пропозицію Позивача щодо укладення Договору, в рамках якого Позивачеві було відкрито рахунок та видано по ньому кредитну картку із встановленням ліміту Кредитної лінії в розмірі 15000 гривень. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що за вищевказаним кредитним договором вона отримала кредитні кошти у розмірі 15000 грн., знявши вказані кошти з виданої їй відповідачем вищевказаної картки. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті215,1048 - 1052,1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України). Сторонами умовами кредитного договору погоджено істотні умови договору, в тому числі порядок повернення кредиту, обовязкові платежі, розмір пені, штрафи за порушення строків повернення кредитів або сплати процентів за користування, тощо. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Як вбачається з тексту вищевказаних заяви (пропозиції) (а. с. 8) від 21 червня 2013 року, Витягу з Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта-Банк» (а. с. 61-66, 73-103, 150-155), Тарифів (кредитна картка №1 Еволюція») (а.с.8 зворот) такі умови договору передбачено. В судовому засіданні позивач пояснила, що підписуючи заяву пропозицію, вона її не прочитала. Стверджуючи про недійсність кредитного договору, [PERSON] посилається на те, що Банк не надав їй для ознайомлення усі необхідні документи, внаслідок чого не змогла зрозуміти усі наслідки і ризики його укладення. Пояснення позивача не є достатнім доказом того, що Банк у порушення вимог закону не надав їй усю необхідну інформацію при укладенні кредитного договору. Окрім того, наведені твердження позивача спростовуються її підписами на документах, оформлених під час укладення кредитного договору. Статтею 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлені вимоги щодо обсягу і змісту інформації, яку має отримати особа у разі придбання нею продукції у кредит, а також вимоги до умов і змісту договору споживчого кредиту. Такі вимоги є загальними щодо усіх можливих видів і типів угод з придбання продукції у кредит. Аналіз змісту вищевказаних заяви (пропозиції) (а. с. 8) від 21 червня 2013 року, Витягу з Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта-Банк» (а. с. 61-66, 73-103, 150-155), Тарифів (кредитна картка №1 Еволюція») (а.с.8 зворот), дає підстави обґрунтовано стверджувати, що вказані документи відповідають вимогам ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» і містять усю необхідну інформацію для цього виду споживчого кредиту, у тому числі про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форму кредитування, відсоткову ставку, орієнтовну сукупну вартість кредиту, порядок повернення кредиту. При цьому за змістом положень ЗУ «Про захист прав споживачів» визначальним у відносинах між продавцем послуг і споживачем є те, що споживач при укладенні певної угоди має отримати повну і достовірну інформацію саме відносно цієї угоди, а не щодо усіх подібних чи аналогічних угод. Позивач, ставлячи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, посилається також на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно Рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно із ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Посилання позивача на п.4 ст.203 та ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки кредитний договір, від 21 червня 2013 року, не може бути визнаний нікчемним через недотримання письмової форми, поскільки як вбачається із Заяви пропозиції (а.с.8), письмова форма договору була дотримана і як пояснила позивачка вона виконувала умови договору та погашала кредит по даному договору, але перестала сплочувати платежі через скрутний матеріальний стан. Не підписаний примірник договору представником банку, та який був виданий позивачці не може свідчити про його нікчемність поскільки, примірник договору наданий суду підписаний як позивачкою так і представником відповідача визначався сторонами та позивачка с плочувала за вказаним кредитом платежі, що свідчить про визнання нею умов договору та необхідність його виконання. До того ж, згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Оскільки позивач вказував, що кредитний договір слід визнати нікчемним через недотримання письмової форми, то його вимоги про визнання кредитного договору недійсним, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та вказаних вище роз'ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України. Установивши, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умову кредитного договору щодо сплати страхових платежів (пункт 1.5), суд вважає, відсутні підстави для визнання такої умови договору несправедливою. Позивач не довів порушення його прав з боку відповідача саме як споживача. Як зазначено вище, на час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені суду не було подано. Сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, у звязку з чим відсутні підстави для визнання умов договору дискримінаційними або ж несправедливими, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач, ставлячи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, не довів наявність підстав, передбачених ст. 203 ЦК України для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України. Позивач також посилається на те,що Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed