Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, обґрунтована тим, що 10.01.2014 року позивач дав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 10\~000 доларів США, про що було складено письмову розписку. Згідно даної розписки відповідач повинна була повернути [PERSON] вищевказані грошові кошти до 10.01.2019 року. За користування даними грошовими коштами відповідач зобов`язувалася сплатити 500 доларів США за кожен рік користування даними коштами. Проте на даний час відповідач зазначені грошові кошти позивачу не повернула. [PERSON] зазначає, що станом на 10.01.2019 року відповідач винна 12\~500 доларів США (10\~000 доларів США згідно боргової розписки та 2500 доларів США за 5 років користування грошовими коштами). Станом на 28.05.2018 року курс долара США до гривні становив 26 гривень 33 копійки за 1 долар США. Таким чином, на момент звернення до суду із даним позовом відповідач винна позивачу 329\~125 гривень. У зв`язку із тим, що на даний час вказані грошові кошти позивачу не повернуті, відповідач відмовляється зазначені кошти повертати, посилаючись на те, що перебуває на тимчасово окупованій території, вважає, що [PERSON] свідомо ухиляється від повернення боргу, зазначені обставини змушують позивача звертатися до суду. На підставі чого просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 329\~125 гривень. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.50). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідач зареєстрована на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Горлівка Донецької області, поштовий зв`язок із даною територією відсутній, відповідач, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області повторно не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подала відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно розписки від 10.01.2014 року [PERSON] , [INFO] , мешкаючи за адресою: [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] позичила у [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , грошові кошти у сумі 10\~000 доларів США (десять тисяч доларів США) та зобов`язалася дані грошові кошти повернути до 10.01.2019 року (десятого січня 2019 року). За користування грошовими коштами зобов`язалася виплатити 500 доларів США (п`ятсот доларів США) за кожний рік користування грошима. Всього зобов`язалася повернути 12\~500 доларів США (дванадцять тисяч п`ятсот доларів США) (а.с.4). Як вбачається з наданої позивачем довідки щодо курсу валют Національного банку України станом на 28.05.2019 року курс 1 долара США становив 26,32568200 гривень (а.с.5). Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] від 27.08.1997 року, виданого Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Вирішуючи спір, суд виходить із того, що розписка надана [PERSON] позивачу містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умов отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов`язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до розписки [PERSON] від 10.01.2014 року, сторонами визначено суму позики 10 000 доларів США та 500 доларів США за кожен рік користування даними грошима, а всього 12\~500 доларів США без визначення еквіваленту до гривні. За офіційним курсом НБУ станом на 28.05.2019 року, тобто день звернення позивача до суду із позовом, 1 долар США дорівнював 26,33 гривень. За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобов`язання, суму боргу в розмірі 329\~125,00 гривень, виходячи з розрахунку (12\~500 доларів США х 26,33 гривень). Враховуючи написання відповідачкою розписки про отримання в борг 12\~500 доларів США, із зазначенням терміну їх повернення, наявністю підпису в ній боржниці, що свідчить про укладення між сторонами договору позики, отримання вказаних у розписці відповідачкою грошових коштів, приймаючи до уваги, що відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконала та не повернула борг у визначений сторонами строк, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики у сумі 12\~500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.05.2019 року становить 329\~125,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 6 вищезазначеної статті передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом у зв`язку із тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, та позов судом задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved