Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Просить встановити той факт, що вона, [PERSON], [INFO], є рідною онукою [PERSON], яка померла 23.10.2000 року у віці 91 років та визнати за позивачкою в порядку спадкування право власності на спадкове майно, а саме на: земельну частку (пай) площею 4,53 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Нива» Тютюнницької сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 964526, що належало [PERSON], яка померла 23.10.2000 року. Позивачка прийняла спадщину після [PERSON] проте нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з необхідність доказати факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем [PERSON], а також через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачка належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у підготовче засідання не зявився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народилася 02 вересня 1963 року в с. Костючки Щорського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом ТТ 320826, виданим Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві 12.11.2015 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (повторне свідоцтво про народження І-ЕЛ № 066711 від 19.05.2003 р.). 01 листопада 1985 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила дівоче прізвище «Костючок» на «Луньова», що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів громадського стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві № 306/03-83 від 30.09.2003 року. Свідоцтво про народження матері позивачки [PERSON] у позивачки не збереглося, позивачка звернулася за дублікатом свідоцтва про народження до відділу реєстрації актів громадського стану Чернігівського обласного управління юстиції, проте їй надійшло повідомлення про те, що запис акта відсутній (№ 04-40/1301 від 13.10.2003 року). Той факт, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] міської ради про те, що в по господарській книзі № 1 за 1950 рік в домоволодінні за адресою с. Тютюнниця, Корюківський р-н, Чернігівська обл. проживала сімя: [PERSON] голова сімї з дружиною [PERSON] та дітьми, серед яких вказана [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки відділу реєстрації актів громадянського стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області України № 191/03-86 від 24.04.2003 року мати позивачки вийшла заміж за [PERSON] та змінила дівоче прізвище «Биша» на «Костючок». 23 жовтня 2000 року [PERSON] померла, про що Тютюнницькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія І-ЕЛ № 100395) та 23.10.2000 року зроблено відповідний актовий запис № 16. [PERSON] районною державною адміністрацією Чернігівської області було передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству «Нива» на території Тютюнницької сільської ради земельну ділянку з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. За життя [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» Тютюнницької сільської ради Корюківського району Чернігівської області та були включені в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 964526 на земельну частку розміром 4,53 умовних кадастрових гектари, нормативна грошова оцінка на момент смерті 13\~904,00 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Спадщину, яка відкрилась після [PERSON] фактично прийняла мати позивачки [PERSON]. На той час за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом мати не звернулась, так як відповідно до норм ЦК УРСР фактично прийняла спадщину, бо вступила в володіння і управління спадковим майном. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] на момент смерті фактично проживала з дочкою [PERSON] за адресою вул. Лугова, 8, с. Тютюнниця, Корюківського р-ну, Чернігівської обл. (довідка від 13.06.2018 року № 377). Але за життя мати позивачки оформити спадщину не встигла, так як 17 березня 2003 року померла, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серія І-ЕЛ № 162915 та складено 27.03.2003 року відповідний актовий запис № 61. Позивачка прийняла спадщину після [PERSON] проте нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з необхідність доказати факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем [PERSON], а також через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для оформлення спадщини. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду ([PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження дійсності отримання покійною документа на земельну частку (пай) позивачка звернулася з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію (1904/177-18 від 03.05.2018). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно\~\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, вимоги позивача в частині встановлення факту родинних відносин обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню, так як встановлення даного факту має юридичне значення для позивача, бо дозволяє реалізувати її право на отримання спадщини. Позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно [PERSON] також не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, так як за життя спадкодавець набув право на спірні земельні ділянки, позивач прийняла спадщину після смерті баби, проте, позбавлена можливості оформити спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони,\~своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved