Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Заповітом від 13 липня 1998 року, [PERSON] після своєї смерті усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав [PERSON] . На даний час відповідні правовстановлюючі документи на домоволодіння відсутні. Вказане позбавляє позивача оформити спадщину у нотаріальному поряду після смерті її батька. На підставі викладеного, просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач - Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, в судове засідання свого представника не направили, надали відзив, в якому просять розглянути справу у відсутність представника та не заперечують проти задоволення позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 256 від 05.12.2017 року (а.с. 10). Факт родинних відносин між позивачем та її померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.1959 (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва по укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.08.1978 року, актовий запис № 18, прізвище позивача було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] . На вказаний житловий будинок було виготовлено технічний паспорт Троїцьким КП Бюро Технічної Інвентаризації від 25.10.2018 року.(а.с.13-16). Заповітом від 13.07.1998 року, посвідченим секретарем Лантратівської сільської ради народних депутатів, запис у реєстрі № 75, [PERSON] , все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, заповів [PERSON] . Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , відмови від прийняття спадщини не вчиняла, а також те, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223, 1261 ЦК України,

Outcome: approved