Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Заявник [PERSON] 04.11.2016 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, мотивуючи тим, що він народився [INFO] в республіці Туркменістан. З червня 1990 року він переїхав на територію Української РСР та проживав спочатку в м.Одеса, а потім переїхав до с.Коблеве Березанського району Миколаївської області. З 1990 року по 24.08.1991 року включно, він постійно проживав на території УРСР. Посилаючись на викладене, та зазначивши, що встановлення факту його постійного проживання на території України йому необхідно для отримання громадянства України, заявник просить встановити факт його постійного проживання на території України з червня 1990 року по 24 серпня 1991 року. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи Березанського РС УДМС України в Миколаївській області Манько О.С. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, вважаючи, що заявником не доведено факт його постійного проживання на території України з червня 1990 року по 24 серпня 1991 року. Заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON] народився [INFO] в с.Аккурган Аккурганського району Ташкентської області Узбецької РСР, що підтверджується копією Свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER], виданого с/р Дружба відділом ЗАГС Аккурганського району 06.02.1984 року (а.с.5) та копією паспорту громадянина Туркменістану [NUMBER], виданого 30.09.2016 року (а.с.7). Довідкою Коблівської сільської ради Березанського району №1447 від 14.12.2016 року (а.с.38) та актом про проживання, складеним Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області 14.12.2016 року (а.с.39), підтверджується, що [PERSON], [INFO], проживав у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], влітку 1991 року без реєстрації місця проживання. З довідки садівничого товариства «Лазурь» №11 від 28.11.2016 року (а.с.40) вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно зі своєю родиною тимчасово проживав на території садового масиву «Тилигул-Кошари» Комінтернівського району Одеської області у 1991 році. Факт постійного проживання заявника на території України у 1990-1991 роках підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що заявник [PERSON] є товаришем їх доньки [PERSON] і вони добре знають його з дитинства та його батьків. [PERSON] з родиною проживав у с.Коблеве Березанського району. Свідок [PERSON] є давнім знайомим батька заявника. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України, подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання громадянства України. Приймаючи до уваги, що факт постійного проживання заявника на території України з червня 1990 року по 24 серпня 1991 року підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, суд доходить висновку, що заява є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved