Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції про стягнення безпідставно отриманих коштів. В позовній заяві в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 вересня 2013 року Павлоградським місткрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення за яким з позивача на користь відповідача було стягнуто на утримання неповнолітньої онуки [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 березня 2014 року до суду та до повноліття дитини. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2013 року скасовано рішення суду І інстанції. В зв'язку з цим вважає, що стягнуті з нього грошові кошти на виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2013 року в розмірі 4039,38 грн. є безпідставним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що позивачем ставиться питання про поврот виконання рішення, що при виконанні аліментних зобов'язань є недопустимим. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 13 вересня 2013 року Павлоградським місткрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення за яким з позивача на користь відповідача було стягнуто на утримання неповнолітньої онуки [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 березня 2014 року до суду та до повноліття дитини. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2013 року скасовано рішення суду І інстанції. На виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2013 року за заявою [PERSON] було видано виконавчий лист 24 вересня 2013 року та 26 вересня 2013 року було відкрито виконавче провадження №ВП 40027059. 03 жовтня 2013 року державним виконавцем ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області було складено постанову про звернення стягнення на заробітну плату (дохід ) боржника. 10 лютого 2014 року державним виконавцем ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області було складено постанову про закінчення виконавчого провадження, в зв'язку із скасуванням рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2013 року. Не оскаржуючи дій державного виконавця, [PERSON], позивач по справі ставить питання про повернення йому відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 4039, 38 гривень, які як він вважає, остання набула безпідставно. Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як вбачається із матеріалів справи, кошти в сумі 4039,38 дійсно були виплачені відповідачеві на підставі судових рішень, які на момент здійснення виплат набрали законної сили, проте згодом ці судові рішення були скасовані. Згідно положень ст.. 1215 ЦК , не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, у той час як платежі відповідачеві виплачені позивачем не добровільно, а за рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до вимог ст..88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: dismissed