Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

До суду надійшла заява КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР з приводу примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. В обґрунтування вимог представник заявника вказав, що [PERSON] перебуває під наглядом лікаря психіатра з липня 2008 року з діагнозом: виражений органічний розлад особистості та поведінки внаслідок перенесеної ЧМТ. Виражений псих органічний синдром, експлозивний варіант з галюцинаторно параноїчним включенням. Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Відповідно до висновку ЛКК від 21.10.2016 року комісія лікарів психіатрів рекомендувала стаціонарне лікування в примусовому порядку, посилаючись на наявність агресивних тенденцій до оточуючих. У судовому засіданні представник заявника КЗ «КПНД» ДОР [PERSON] та лікар-психіатр [PERSON], підтримали заяву, пославшись на викладені в ній обставини та просили її задовольнити. [PERSON] та його опікун [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти госпіталізації для проходження лікування. Заслухавши сторони, думку прокурора, який просить задовольнити заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом психіатра з липня 1998 року. Згідно довідки МСЕК ДНА 01 № 380720 від 20.02.2004 року є інвалідом 2 групи. Перебуває під наглядом лікаря психіатра з липня 1998 р. з діагнозом: виражений органічний розлад особистості та поведінки внаслідок перенесеної ЧМТ (1985р.). Виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант з галюцинаторно-параноїдним включенням. Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «КПНД» ДОР» та КЗ «ГПЛ» ДОР». Госпіталізувався в ургентному порядку у звязку з агресивною поведінкою до рідних, психотичними розладами. Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.11.2005 р. [PERSON], визнаний недієздатним та йому призначений опікун мати [PERSON]. У звязку із смертю матері [PERSON] 11.05.2011 р., відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.08.2011 року, опікуном призначено тітку [PERSON]. 20.10.2016 р. [PERSON] був доставлений до КЗ «КПНД» ДОР» бригадою швидкої медичної допомоги (фельдшер Кравець) за викликом та заявою опікуна [PERSON] у звязку з агресивною поведінкою до оточуючих та опікуна. Оглянутий в приймальному відділенні в.о. завідувача психіатричного відділення № 4 [PERSON], в.о. завідувача диспансерного відділення № 1 [PERSON], лікарем- психіатром психіатричного відділення № 4 [PERSON] при обстеженні встановлено, що [PERSON] збуджений, злобний, брутальний, фон настрою нестійкий, багатослівний, нецензурно лається в бік оточуючих. На питання відповідає неохоче, дратується. Мислення конкретне, ґрунтовне, судження поверхневі, увага нестійка. Метушливий, на місце не утримується, інструкції не виконує, до чогось прислухається. Вкрай агресивно налаштований до тітки, погрожує їй розправою. Легко афектується, критика до хвороби та свого стану відсутня. Враховуючи заяву опікуна, наявність ознак загострення психічного стану та небезпеку для оточуючих [PERSON] госпіталізований до психіатричного відділення № 4 з діагнозом: виражений органічний розлад особистості та поведінки внаслідок перенесеної ЧМТ (1985р.). Виражений психоорганічний синдром, експлозивний варіант з галюцинаторно - параноїдними включеннями. Згода опікуна на госпіталізацію наявна. 21.10.2016 р. [PERSON] оглянутий лікарсько-консультативною комісією відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» № 1489-ІП від 22.02.2000 р. у звязку з госпіталізацією хворого до психіатричного закладу без його згоди, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням у вигляді вираженого органічного розладу особистості та поведінки внаслідок перенесеної ЧМТ (1985р.), вираженого психоорганічного синдрому, експлозивного варіанту з галюцинаторно-параноїдними включеннями. Виявляє реальні наміри та дії, які представляють безпосередню небезпеку для оточуючих. У звязку з погіршенням психічного стану хворого та його недієздатністю надати згоду на госпіталізацію гр. [PERSON] не може, тому потребує лікування лише в стаціонарних умовах психіатричного закладу без його згоди. Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає\~\~ на\~\~ психічний\~\~ розлад,\~\~ може\~\~ бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або\~\~ лікування\~\~ можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні\~\~ життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Стаття 13 зазначеного Закону вказує, що особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною,\~\~ госпіталізується\~\~ до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Однак, вказане положення рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, яке є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними). Та визначено такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що «стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її\~основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи» (пункт 30 рішення у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 3 жовтня 2006 року). У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури,встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час\~законного\~затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5\~Конвенції, а саме: «за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є «психічнохворою». Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає обєктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обовязкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу» (пункт 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року). За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved