Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

До суду звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою у якій просить дозволити її неодноразово в'їхати та виїхати в зону проведення антитерористичної операції на непідконтрольну територію України з неповнолітньою дочкою [PERSON] [INFO], без згоди батька [PERSON] [INFO]. Надати дозвіл її на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів, для виїзду за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] без згоди батька [PERSON] [INFO]. Надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON] [INFO], без згоди батька [PERSON] [INFO] до досягнення дитиною 16 років, тобто до [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що вона є матерю малолітньої дитини [PERSON] [INFO], батько дитини є [PERSON]. Дитина проживає з нею, з відповідачем стосунків ні яких не підтримують ні вона ні дитина. Дочка повністю знаходиться на її утриманні. Вона самостійно опікується про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний стан. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її розвитком, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Всі питання щодо виховання доньки вона вирішує самостійно. Вона з дочкою зареєстрована у [ADDRESS] в теперішній час у зв'язку з небезпечною ситуацією у м. Луганськ, фактично мешкає у своєї матері у [ADDRESS]. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, вона немає можливості разом із дочкою поїхати до свого місця мешкання у м. Луганськ та відвідувати разом із дочкою своїх рідних, на виїзд неповнолітньої дитини потрібне письмове нотаріальне посвідчення згоди батька. Крім того, турбуючись про виховання та утримання дитини, вона бажає виїхати за кордон, де зможе забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини. Однак вона не має можливості отримати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України, відповідач без причини категорично відмовився надати таку згоду. Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та вказує на зловживання відповідачем його батьківськими правами. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала пославшись на вище означені обставини. Відповідач [PERSON] до судового засідання не звився однак був належно повідомлений про час, місце слухання справи,причину неявки до суду не довів яку слід вважати неповажною. Представник третьої особи від служби у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Гетьманська І.В. позовні вимоги визнала пояснила, що немає будь якої заборони позивачки разом з своєю дитиною виїжджати та в'їжджати до України або пересуватися на терміново окуповану територію України де позивачка має реєстрацію. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи заочно. 16 вересня 2016 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, якщо фізична особа, яка бере участь у справі, не повідомила про дійсну адресу свого місця проживання, вона вважається повідомленою належним чином, якщо судову повістку надіслано за місцем проживання, зареєстрованому в установленому законом порядку. З огляду на вищевикладене, на підставі вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до думки про можливе задоволення заявлених позовних вимог, оскільки: Як слід з паспорту позивачки та відповідача вони є громадянами України (а.с.6,8) Відповідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON], [PERSON].. (а.с.7) За розрахунком який надав начальник Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Кузьмін С.В. у відповідача [PERSON] мається заборгованість по несплаті аліментів на свою дитину як за 2014 рік так і за 2015 рік(а.с.9) Згідно рішення Міловського районного суду від 5 квітня 2016 року з відповідача [PERSON] була стягнута неустойка за прострочення сплати аліментів у сумі 35322.94 гривень. (а.с.10-11) За ч. 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України і Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків/усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином було доведено, що відповідач [PERSON] не підтримує будь яких зв'язків з своєю дочкою, її не утримує не забезпечує належним чином для існування та розвитку, має борги по несплаті аліментів, вихованням дитини займається мати [PERSON] фактично на якої лежить утримання та виховання дитини якій потрібно лікування за кордоном, спілкування з родичами які знаходяться яка за кордоном та і на непідконтрольній території владі України, з таких підстав позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved