Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Заступник головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради Судовська Т.Г. звернулась до суду із заявою, в якій просила вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що останній перебуває під спостереженням лікаря-психіатра з 1988 року,є інвалідом II групи по психічному захворюванню безстроково. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2008 року [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2008 року опікуном останнього призначена тітка - [PERSON] У клінічній картині захворювання домінує галюцинартоно-параноїдна та кататонічна симптоматика з агресивними тенденціями. Сформований емоційно-вольовий дефект у вигляді античності, емоційної вихолощеності, апатії. Остання виписка зі стаціонару 27.11.2017 року. Після виписки припиняє приймання підтримуючої терапії, у зв'язку з чим наступає загострення захворювання. Зі слів опікуна психічний стан змінився протягом тижня - порушився сон, кричить, стукає в стіни, став дратівливим. 10.01.2018 року доставлений у приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, де був оглянутий черговим лікарем, який діагностував стан, як загострення хронічного психічного розладу. 10.01.2018 року о 12.00 годині оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, з агресивними тенденціями відносно опікуна. Приймаючи до уваги наявність високої вірогідності скоєння суспільно-небезпечного діяння у відношенні себе та оточуючих лікування можливо тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр Отенко О.М. зазначив, що з 10.01.2018 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. [PERSON] тривалий час перебуває під спостереженням лікаря-психіатра, на цей час являє потенційну соціальну небезпеку як для себе так і для оточуючих. Законний представник - опікун - [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] зазначивши, що останній являє небезпеку для себе та оточуючих. [PERSON] у судовому засіданні не надав пояснень. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, законного представника особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 10.01.2018 року [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1988 року перебуває під спостереженням лікаря-психіатра, страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, з агресивними тенденціями відносно опікуна. Його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра та опікуна, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні, визнаний недієздатним і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved