Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], згідно якого росить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку, але не менше, 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на наступне: 16 лютого 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Актовий запис № 55. В період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Актовий запис № 99. На протязі всього періоду сімейного життя між нею та відповідачем поступово погіршувалися відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. За останній рік сторони мешкають окремо один від одного та майже не спілкуються. Між ними постійно виникають сварки. Син перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Участі у його вихованні не приймає. Спору про розподіл майна подружжя не існує. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: судом встановлено, що 16 лютого 2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Актовий запис № 55, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому сторони записані його батьками. Судом встановлено, що причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між сторонами, що призвело до виникнення сварок та конфліктів між ними і як наслідок до втрати любові, поваги одне до одного. В результаті чого спільне проживання та сімейне життя сторін стало не можливим. Сторони проживають окремо одне від одного. Сторони припинили ведення спільного господарства та спільне проживання з липня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, збереження шлюбу на думку суду буде суперечити інтересам сторін та їх дітей. В зв»язку з чим суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Після розірвання шлюбу відповідно до прохання позивачки суд вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу - Вірко. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Суд вважає, що витрати пов»язані з реєстрацію розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану повинні бути покладені на відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 320 грн. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що син сторін проживає з позивачкою, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. З пояснень позивача встановлено, що відповідач працює, та має стабільну заробітну плату. Крім того, відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі ? всіх видів його заробітку (прибутку) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред»явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 16.06.2017 року, тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення піддати негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. так як з позивачкою залишається проживати неповнолітня дитина. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved