Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

заступник прокурора Київської області звернувся до суду з даним позовом в якому, просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Київській області, рішення приватного нотаріуса Мельниченко Ірини Олександрівни про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок. Свої вимоги мотивує тим, що оспорюваними наказами Головного управління Держземагенства у Київській областівсупереч вимог земельного і водного законодавства України, відповідачем передано у власність земельні ділянки площею 0,095 га, 0,08 га, 0,08 та 0,078 га для індивідуального садівництва,за рахунок земель водного фонду, які не можуть перебувати у приватній власності в силу приписів ст. ст. 59-61, 83 Земельного кодексу України ст. 88 Водного кодексу України, і які знаходяться в межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро. Представник Громадської організації «Садівницьке товариство «Ветеран» звернувся до суду з позовом в якому, просить визнати незаконними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко Ірини Олександрівни про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 червня 2014 року, а саме земельні ділянки з індексними номерами: 13702328, 13703418, 13705253, 13705662. Визнати нікчемними договори купівлі-продажу від 11.06.2014 року №1907, 1919, 1922, 1910, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., якими відповідачка [PERSON] придбала у власність незаконно видані третім особам земельні ділянки водного фонду в межах прибережної захисної смуги. Свої вимоги мотивує порушенням прав СТ «Ветеран» на вільне користування берегом річки Дніпро, коли товариство є постійним користувачем суміжної земельної ділянки. В судовому засіданні прокурор Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Кривошея С.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав та просив про їх задоволення. Представник Київської обласної державної адміністрації направив суду заяву, в якій просив про задоволення позову заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з наведених у ньому підстав, крім того просив про розгляд справи за його відсутності. Представник ГО «СТ «Ветеран» [PERSON] позов ГО «СТ «Ветеран» та позов Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області підтримав в повному обсязі з викладених у позовах підстав та просив про їх задоволення, про що надав відповідь на відзив, що спірні земельні ділянки знаходяться на відставні 12 метрів від урізу води в межах 50 метрової водоохоронної смуги річки Дніпро, про що свідчить топографічна зйомка ТОВ «Магістральбудпрект». Посилання представника відповідача на відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є безпідставним, оскільки її розміри встановлені законом і мають враховуватись при розгляді матеріалів землеустрою. СТ «Ветеран» є постійним користувачем суміжної ділянки. Крім того, зазначив, що під час виділення садовому товариству земельної ділянки було чітко визначені межі водоохоронних смуг та вжито заходи щодо захисту прибережної зони захисної смуги. Окрім того, у 1991 році членами садового товариства спільними коштами оплатили проведення намивних робіт прибережної захисної смуги. Представник Головного управління Держземагенства у Київській області до суду не з'явився, направив суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що прийняті Головним управлінням Держземагенства у Київській областінакази про передачу земельних ділянок у власність є ненормативними актами, які вичерпують свою дію внаслідок їх виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства. Зауважив, що накази щодо передачі у власність земельних ділянок є ненормативними атами, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, вказані накази вичерпали свою дію шляхом виконання. Їх скасування не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки у такій спосіб виникло право власності або користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Представник відповідача [PERSON] подала заперечення на позовні заяви та зазначила, що на її звернення ГУ «Держгеокадастр» надав відповідь, що прибережні захисні смуги в населених пунктах та за межами населених пунктів не встановлювались, проекти землеустрою не розроблялись, прибережні захисні смуги водогосподарськими спеціальними установами, підприємствами, організаціями не передавались, тому надати інформацію щодо знаходження спірних земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги Київського водосховища р. Дніпро неможливо. Тому зазначає, що будь-яке порушення щодо погодження проекту землеустрою спірних земельних ділянок є непідтвердженими, оскільки межі прибережних захисних смуг відповідно до норм чинного законодавства, що діяли на момент надання земельних ділянок у власність були відсутні і до цього часу не встановлені. Накази щодо передачі у власність земельних ділянок є ненормативними атами, що застосовуються одноразово, вказані накази вичерпали свою дію шляхом виконання, тому скасування такого акту не породжує наслідків для власника. Крім того, не може бути застосована віндикація, оскільки земельні ділянки вибули з волі власника ГУ Держгеокадастру у Київській області. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явились. Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Мельниченко І.О. до суду не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, а тому дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно наказу №КИ/3221888800:38:007/00013038 від 05 лютого 2014 року [PERSON] надано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0780 га (кадастровий номер [NUMBER]) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, Київської області, Згідно наказу № КИ/3221888800:38:007/00013039 від 05.02.2014 року [PERSON] надано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га (кадастровий номер [NUMBER]) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, Київської області, Згідно наказу №КИ/3221888800:38:007/00013040 від 05 лютого 2014 року [PERSON] надано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га (кадастровий номер [NUMBER]) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, Київської області Згідно наказу Головного управління Держземагенства у Київській області № КИ/3221888800:38:007/00013041 від 05.02.2014 року [PERSON] надано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0950 га (кадастровий номер [NUMBER]) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району, Київської області. Судом встановлено, що державним реєстратором Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції в Київській області Овсієнко Л.М. 07.02.2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказаних земельних ділянок та видано свідоцтва про право власності. В подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1907 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. продав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] [PERSON]. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1910 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. продав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] [PERSON]. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1922 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. продав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] [PERSON]. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1919 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. продав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] [PERSON]. Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно на підставі договорів купівлі-продажу 11.06.2014 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,095 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером [NUMBER], земельну ділянку площею 0,08 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером [NUMBER], земельну ділянку площею 0,08 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером [NUMBER], земельну ділянку площею 0,078 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером [NUMBER]. Згідно кадастрових планів земельних ділянок та ортофотопланів з відображенням спірних земельних ділянок та прибережної захисної смуги, виготовлених ТОВ «Регіональний центр розвитку», встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] повністю знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро. Відповідно до статуту СТ «Ветеран» 1991 року Садове товариство «Ветеран» є добровільним об'єднанням громадян, яке створено на базі земель відведених Київському виробничому об'єднанню ім. Артема під організацію колективного садівництва. Відповідно до рішення №88 від 16.04.1991 року виконавчого комітету Вишгородської районної ради народних депутатів надано в користування Київському виробничому об'єднанню імені Артема земельні ділянки під організацію колективного садівництва і для громадян з 100 метровою смугою р. Десна і 50 метровою смугою русла «Річище» загальною площею 20,8 га у постійне користування за рахунок земель: радгоспу імені Шолуденка - 15,4 га., сінокосів -3,3 га, чагарників 10,1 га, боліт - 2,0 га; Вищедубечанського лісгоспу - 4,8 га, лісних площ забудованих літніми будинками громадян. КВО імені Артема погоджено проект організації території у відповідності з умовами облвиконкому: забезпечити перенесення з 100 метрових водоохоронної зони смуги р. Десна і 50 метрової р. «Річище» літніх будинків громадян і належний порядок на ній; чітко додержуватись природоохоронних і санітарних вимог та статуту товариства. Згідно листа ДП «Укрводшлях» від 21.03.2018 року №01-19/38 відповідно до технічного звіту в Старосільскому рукаві (на відстані 100 м. від гирла Десни) в період з 14.05.1991 року по 17.05.1991 роки були виконані платні роботи з намиву ґрунту, земснарядом «ДН-30». Члени СТ «Ветеран» і «Аіст», внесли грошовий вклад для оплати намивних робіт від 28.05.1991 року, що підтверджується списком від 28.05.1991 року. Згідно листа Державного агентства водних ресурсів України від 22.01.2017 року рукави, протоки, затоки та стариці річок є їх частинами. Річки Дніпро та Десна відповідно до ст. 79 Водного кодексу України належать до великих річок. Ділянка водного об'єкта у межах зазначених у запиті земельних є частиною великої річки. Відповідно до землевпорядної документації та ситуаційного плану меж території ГО «СТ «Ветеран» складеним землевпорядною організацією ТОВ «Магістральбудпрект» встановлено, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро, а саме земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] знаходиться на відстані 14,7 м від межі водної поверхні, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] знаходиться на відстані 15,45 м від межі водної поверхні, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] знаходиться на відстані 17,1 м від межі водної поверхні та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] знаходиться на відстані 12,82 м від межі водної поверхні на час проведення геодезичних робіт Встановлено, що всі спірні земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, в межах прибережної захисної смуги біля території ГО СТ «Ветеран». Відтак, з огляду на викладене, судом встановлено, що спірні земельні ділянки знаходяться безпосередньо в акваторії Канівського водосховища (р. Дніпро), розташовані на прибережній водоохоронній території та входять до водного об'єкту та є частиною р. Дніпро. Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до ст. 14. Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 1 ВК України визначено вичерпний перелік об'єктів, які віднесені до водних об'єктів - море, річка, озеро, водосховище,ставок, канал, та водоносний горизонт. Усі інші елементи довкілля, в яких зосереджені води, є частинами перелічених водних об'єктів. За положеннями частини першої статті 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. Частина друга статті 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Як випливає зі змісту статті 59 ЗК України встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча й у частині 1 статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до п. ґ ч. 3 ст. 83 ЗК України та п. д ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 ЗК України). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації (частина 3 статті 60 ЗК України). Крім того, за положеннями ч. 6-8 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Згідно із пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року №434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року N 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Законом України «Про землеустрій». Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить нормам статей 59, 83, 84 ЗК України (правовий висновок ВСУ України в постанові від 22 квітня 2015 року в справі №6-52цс15). Аналогічні правові висновки викладені в постановах ВСУ від 20 квітня 2016 року в справі №6-3088цс15 та від 29 жовтня 2014 року в справі №6-155цс14. Судом встановлено, що вказані земельні ділянки відповідачки повністю накладаються на прибережну захисну смугу. Згідно ч. 4, 5 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Однак спірні земельні ділянки відносяться до захисної смуги водного фонду передача яких у власність згідно ч. 5 ст. 122 ЗК України може здійснюватись Київською обласною державною адміністрацією, коли ГУ Держгеокадастр в Київській області такими повноваженнями не наділено. За таких умов земельні ділянки вибули з власності держави поза волею власника в розумінні вимог ст. 388 ЦУ України. Згідно п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку. Відповідно до вимог п. 4 та п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований в судовому порядку. При цьому оспорені ненормативні акти ГУ Держгеокадастр в Київській області, є незаконними і безпосередньо впливають на законність правовстановлюючих документів, породжують правові наслідки, а відтак підлягають скасуванню згідно викладених вимог Закону для забезпечення реального захисту порушених прав позивачів (держави й СТ «Ветеран»). Відтак з урахуванням вказаних вимог закону, фактичного розташування земельних ділянок та правових висновків ВСУ спірні земельні ділянки не можуть перебувати у приватній власності фізичних осіб, а тому накази Головного управління Держземагенства у Київській областіпро передачу у власність третім особам слід визнати незаконними та скасувати. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п.2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Крім цього, згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відтак для захисту прав позивачів слід відновити становище, яке існувало до порушення і скасувати рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав власності на земельні ділянки за відповідачем [PERSON] Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом Як установлено по справі, спірні земельні ділянки незаконно вибули з володіння держави поза волею власника Київської обласної державної адміністрації внаслідок прийняття Головним Управлінням «Держгеокадастром» загаданих наказів всупереч вимог земельного, водного та цивільного законодавства, а відтак придбані [PERSON] земельні ділянки в осіб, які не мали права їх відчужувати. Разом з тим, відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовуються до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їх волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Верховний Суд України у постановах від 29 жовтня (справа №3-164цс14), 19 листопада 2014 року, 13 травня 2015 року, зробив правовий висновок про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Таким чином позивач вправі витребувати це майно на користь держави в особі постійного землекористувача Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння відповідача [PERSON] з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Доводи відповідача про те, що спірне майно вибуло за згодою держави на підставі наказів Головного Управління «Держгеокадастром» є безпідставними, оскільки вказані рішення в цій частині є незаконними і до уваги, як волевиявлення власника, прийняті бути не можуть. Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За встановлених обставин результат розгляду справи судом вказаного позову по суті не суперечить принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном (принцип пропорційності та рівноваги інтересів), закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У той же час порушення прав СТ «Ветеран» полягає в тому, що товариство є суміжним землекористувачем й при здійсненні колективного садівництва користується також і прибережною захисною смугою (берегом р. Дніпро) в розумінні викладених вище вимог Закону та ст.ст. 13 і 14 Конституції України, а відтак передача земельних ділянок водного фонду у власність громадянам для садівництва стає умовою порушення таких прав. З огляду на викладені обставини справи, судом встановлено порушення прав держави та СТ «Ветеран», які підлягають захистові, а позов про це задоволенню. Позов Громадської організації «СТ «Ветеран» підлягає частковому задоволенню в частині скасування рішення приватного нотаріуса Мельниченко Ірини Олександрівни про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 червня 2014 року з індексними номерами: 13702328, 13703418, 13705253, 13705662. Інші вимоги Громадської організації «СТ «Ветеран» задоволенню не підлягають. З викладених вище підстав належним способом захисту прав позивача є саме витребовування земельних ділянок на користь держави (відникація) коли визнання правочинів - договорів купівлі продажу спірних земельних ділянок нікчемними в такому випадку не здійснюється, підстави для чого відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial