Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

До суду звернулися [PERSON], представник позивачки [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обгрунтування заяви вказала, що 26 березня 2015 року уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований виконкомом Сопачівської сільської ради Володимирецького району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1. Шлюбне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Сімейних стосунків не підтримують. За час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] [INFO] Позивачка разом з малолітньою диною проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу та заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка в даний час не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, і їй самій важко утримувати дитину. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Позивачка в судове засідання з'явилася, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та на її утримання. Також просила після розірвання шлюбу дитину залишити проживати з нею та залишити прізвище «[PERSON]». На примирення не згідна. Відповідач в судове засідання з'явився, заявлені вимоги визнав частково та пояснив, що згідний на розірвання шлюбу. Додатково вказав, що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини та не згідний сплачувати аліменти на утримання жінки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що 26 березня 2015 року, сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 26 березня 2013 року. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] є батьком доньки [PERSON] [INFO] Даний факт стверджується оглянутим в судовому засіданні та долученими до справи свідоцтвом про народження. В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувалося відповідачем по справі, що дитина перебуває на утриманні матері [PERSON]. Також в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що на даний час офіційно не працевлаштований. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені, відповідач з позивачкою не проживають спільно, дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться повністю на її утриманні, відповідач проживає окремо. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, і є підстави для його розірвання. Дитину залишити проживати з матір'ю. У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка бажає залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Виходячи з вище викладеного, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, суд рахує за правильне визначити розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу та заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, однак це не звільняє його від обов'язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв'язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини та дружини, можливостей відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача також аліменти на утримання дружини. Поряд з тим, рішення слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь держави у розмірі 1409 грн. 60 коп. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить.

Outcome: approved