Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 07 січня 1981 року на підставі акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння виконавчого комітету Ради депутатів трудящихся Ворошиловградської області позивач набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . [PERSON] усю правовстановлюючу документацію на дане домоволодіння втратив. Архівну справу щодо даного домоволодіння отримати позивач не може, оскільки архів знаходиться у м. Луганську на тимчасово окупованій території. Через втрату правовстановлюючої документації позивач не може вільно розпоряджатися належним йому майном. Зазначене змушує позивача звернутися за захистом своїх прав до суду з позовом про визнання права власності на домоволодіння у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Позивач у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, надав до суду заяву, згідно якої заперечень на позовні вимоги не має, просить розглянути справу без участі їх представника. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Абзацом четвертим ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному надається право будь яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що дійсно 07 січня 1981 року на підставі акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння виконавчого комітету Ради депутатів трудящихся Ворошиловградської області я набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . [PERSON] усю правовстановлюючу документацію на дане домоволодіння - втратив. Архівну справу щодо даного домоволодіння отримати позивач не може, оскільки архів знаходиться у м. Луганську на тимчасово окупованій території. Через втрату правовстановлюючої документації позивач не може вільно розпоряджатися належним йому майном. У технічному паспорті на домоволодіння у графі «Відомості про належність житлового будинку (домоволодіння)» зазначено прізвище, ім`я по батькові позивача [PERSON] . Також позивач зареєстрований за адресою в [ADDRESS] з 20 грудня 1979 року, що підтверджується домовою книгою (а.с. 6, 8-17). З огляду на вищезазначене, вивчивши надані докази, судом вбачаються усі законні підстави згідно норм діючого законодавства, за яких позивач має право на спірне майно, але із-за незалежних від нього обставин не може у повному обсязі користуватися своїм правом розпорядження на таке майно, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 16, 20, 328, 331, 391, 392 ЦК України,

Outcome: approved