Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], який вказав, що належний йому транспортний засіб ВАЗ 21113 д/н [NUMBER] було на підставі постанови Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про оголошення в розшук його майна було затримано 20.10.2015р. та поміщено на штрафний майданчик. З метою повернення свого автомобіля він сплатив штраф, на виконання якого було відкрито відповідне виконавче провадження. Згодом позивач звернувся до адміністративного суду з позовом та постановою дії державного виконавця визнано протиправними, скасовано постанови про відкриття виконавчого провадження та про розшук майна боржника. У зв'язку з викладеним позивач просить стягнути з Державного бюджету на його користь суму в розмірі 1 841,72 в якості відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 грн. в якості компенсації за спричинену моральну шкоду. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві підстави. Представник відповідача - Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач все ж таки винен гроші за адміністративне правопорушення, які слід було сплатити. До суду представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, представник Державної казначейської служби України не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, причини неявки суду повідомлені не були. Вислухавши пояснення сторін, що з'явились до суду, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27.01.2015р. державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 850 грн. на підставі постанови ВДАІ Суворовського району м.Одеси від 12.02.2014р., ВП № 46209834. Та 13.07.2015р. в цьому виконавчому провадженні було винесено постанову про розшук майна боржника [PERSON], постановлено, що при затриманні транспортного засобу направити такий на штраф майданчик та повідомити про державного виконавця. Згідно копії акту від 21.10.2015р. у [PERSON] було затримано та вилучено транспортний засіб ВАЗ 21113 д/н [NUMBER] на підставі постанови державного виконавця про розшук майна боржника від 13.07.2015р. Позивачем 21.10.2015р. сплачено державній виконавчій службі 977,72 грн., з яких розпорядженням від 22.10.2015р. 850 грн. перераховано в якості штрафу, 85 грн. - виконавчого збору, 30 грн. витрат на проведення виконавчих дій й 12,72 грн. витрат за користування ЄДРВП. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2015р. визнано протиправною та скасувано постанову державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Тріфонова О.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП № 46209834 від 27.01.2015р., визнано протиправною та скасувано постанову державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стьопіпа Д.К. від 13.07.2015 р. про розшук майна боржника. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, державний виконавець не є окремим суб'єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - державної виконавчої служби. Тому відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом (ст.1173 ЦК України). У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»,ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Проте відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України (прийнятого пізніше вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України - а саме від 08.07.2010р.) безспірне списання коштів з державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду здійснює безпосередньо Державна казначейська служба України. Крім того, згідно із п.п.3 п.4 Положення по Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. за №215, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Таким чином, суд вважає, що шкода завдана діями органу державної влади підлягає відшкодуванню Державною казначейською службою України за рахунок коштів Державного бюджету України. Сторонами у справі є позивач та відповідач. Судом залучено до участі в справі відповідно до ч.2 ст. 35 ЦПК України в якості третьої особи на боці відповідачів Державну казначейську службу України. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Згідно положень ст. 11 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову належить виключно позивачеві. Судом роз'яснювались позивачу вказані положення цивільно-процесуального законодавства, роз'яснювались права та обов'язки, передбачені ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивач попереджався про можливі наслідки звернення з позовними вимогами до неповного кола осіб та пропонувалось оголосити перерву в судовому засіданні для отримання правової допомоги, проте позивач просив суд розглянути позов та винести рішення в цьому суб'єктному складі. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що позов, заявлений до неповного кола відповідачів задоволенню не підлягає з викладеної вище підстави.

Outcome: dismissed