Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.12.2014 року задоволено позов Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до [PERSON] «Про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою», а саме, стягнуто з [PERSON] (ІНН [NUMBER]) на користь Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області 91 559, 62 грн. - суму заподіяних збитків за період з 02.01.2013р. по 10.09.2013р., та 243,60 грн. - судовий збір. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2015р. вищезазначену цивільну справу повернуто до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська у зв'язку з тим, що, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не врахував, що, сплачений позивачем судовий збір не відповідає ціні позову. В судове засідання сторони, присутність яких, відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України не є обов'язковою - не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно роз'яснень, наданих у п. 20 Постанови № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Як встановлено судом, при ухваленні вищевказаного рішення суду суд фактично не вирішив питання про судові витрати, а саме не врахував, що, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243,60 грн. не відповідає ціні позову, якою є 91 559, 62 грн. З вищевикладеного суд вбачає, що, при ухваленні вищевказаного рішення суду, суд, задовольняючи позов у повному обсязі, та, стягнувши з відповідача на користь позивача 91 559, 62 грн., не вирішив питання щодо стягнення з відповідача на користь держави різницю між розміром судового збору, що відповідає ціні позову, та судовим збором, сплаченим позивачем (915,59 грн. - 243,60 грн. = 671,99 грн.). Згідно роз'яснень, наданих у п.12 Постанові Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» N 2 від 12.06.2009р., визначаючи розмір судового збору, суди повинні мати на увазі, що заяви, в яких порушується питання про одночасне вирішення майнового і немайнового спорів, оплачуються судовим збором за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, і ставками для вимог немайнового характеру. Відповідно до правил статті 88 ЦПК у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд,

Outcome: approved