Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради у позовній заяві до суду просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] 1437 гривень 82 копійки витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення покликаючись на те, що 18 листопада 2015 року, приблизно о 22 годині, відповідач [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем марки «Порше», реєстраційний номер [NUMBER], перевозячи пасажира [PERSON] та рухаючись по автодорозі «Львів-Краковець», на 15 км. + 950 м., поблизу села Ямельня Яворівського району Львівської області, під час руху, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.п.1.5, 1.10/в, 2.3/б,д, 10.1, 14.2, які виразились в тому, що він був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, перед зміною напр»ямку руху (виконанням маневру обгону), не переконався, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів на достатній відстані, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ауді», реєстраційний номер RJA55197, під керуванням водія [PERSON]. В результаті зіткнення названих транспортних засобів, водій автомобіля марки «Ауді», реєстраційний номер RJA55197 [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров»я. Таким чином, своїми діями, [PERSON], як особа, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.1 КК України. Під час підготовчого судового засідання по названому кримінальному провадженні, захисник обвинуваченого [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, у зв»язку з примиренням винного з потерпілим, оскільки обвинувачений вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, примирився з потерпілим та повністю відшкодував завдану йому шкоду, що є підставою для звільнення винного від кримінальної відповідальності. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09 березня 2016 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв»язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140350001511 від 19 листопада 2015 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, було закрито. Як вбачається з листа Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №05-06-вих.-3852 від 14 грудня 2015 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в 1-му хірургічному відділенні з 18 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року. При цьому, загальна сума затрачених коштів на лікуванні [PERSON], згідно довідки №117 від 11 грудня 2015 року становить 1437 гривень 82 копійки і станом на день пред»явлення позову відповідачем не відшкодована. Відповідно до ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров»я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Водночас, відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред»явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред»явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», витання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальна сума фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. У п.2 Постанови Кабінету Міністрів України за №545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров»я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться. виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно з п.4 вищезгаданого Порядку, стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров»я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здров»я. Аналогічної позиції щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров»я притримується і Європейський суд з прав людини. Таким чином, відповідач [PERSON] зобов»язаний відшкодувати вартість стаціонарного лікування потерпілого від вчиненого ним кримінального правопорушення. До суду начальник Яворівського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області направила письмове повідомлення в якому підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити у повному обсязі, просить також слухати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, причини неявок суду не повідомив, хоч про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено документально, що 18 листопада 2015 року, приблизно о 22 годині, на автодорозі «Львів-Краковець», поблизу села Ямельня Яворівського району Львівської області, відбулося зіткнення автомобіля марки «Порше», реєстраційний номер [NUMBER], під керування водія [PERSON] та автомобіля марки «Ауді», реєстраційний номер RJA55197, під керуванням водія [PERSON], в результаті чого, водій автомобіля марки «Ауді» [PERSON] отримав тілесні ушкодження з якими був доставлений на лікування в хірургічне відділення Львівської Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Як вбачається з ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 09 березня 2016 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв»язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140350001511 від 19 листопада 2015 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито. З письмового повідомлення адміністрації Львівської Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 14 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в 1-му хірургічному відділенні з 18 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року. Відповідно до довідки адміністрації Львівської Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 11 грудня 2015 року вбачається, що вартість лікування потерпілого [PERSON], який перебував на стаціонарному лікуванні в 1-му хірургічному відділенні з 18 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року за 9 ліжко-днів нараховує загальну суму 1437 гривень 82 копійки. Стаття 1206 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка вчинила злочин, зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров»я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора про відшкодування відповідачем [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення є підставними, а тому позов слід задовольнити, стягнувши також з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved