Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, в зв'язку з набуттям права власності на споруду, що розміщена на ній та виділення в користування земельної ділянки для підходу, проїзду до власного нерухомого майна. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] вказує, що 21 лютого 1989 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та стала проживати у [ADDRESS], яку придбав та оформив на себе до реєстрації їх шлюбу за договором купівлі-продажу [PERSON] За час їх спільного проживання за вищевказаною адресою вони побудували сарай. 14 серпня 1998 року рішенням Гадяцького районного суду шлюб між ними було розірвано. Після розлучення вони з відповідачем залишилися проживати у [ADDRESS], де вона проживає і на сьогоднішній день. 29 листопада 1999 року відповідачем [PERSON] було приватизовано земельну ділянку розміром 0,0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель [ADDRESS]. 02 серпня 2011 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розподіл сараю в натурі, що являється їх спільною сумісною власністю. Рішенням Гадяцького районного суду від 12 червня 2012 року позовні вимоги щодо розподілу сараю було задоволено, та визнано право спільної часткової власності на сарай за нею та [PERSON] по ? частині. Свою частину сараю вона зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.05.2013 року. В зв'язку з тим, що земельна ділянка, на якій розташовано ? частину сараю, що належить їй на праві власності, приватизована на ім'я [PERSON], тому вона звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 29.11.1999 року на ім'я [PERSON], визнати за нею право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться ? частина її сараю та виділити їй у користування частину земельної ділянки, користуючись якою, вона матиме можливість підходити та проїзджати до своєї ? частини сараю. Під час проведення попереднього судового засідання, було з'ясовано, що відповідачем [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, було продано квартиру [ADDRESS], тому позивач подала до суду додаткові позовні вимоги до первісного позову, в яких зазначила, що квартира [ADDRESS] та земельна ділянка, які належали [PERSON], були ним продані 27.11.2012 року [PERSON], що мешкає по [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та договір купівлі-продажу земельної ділянки, був оформлений у приватного нотаріуса Гадяцького нотаріального округа [PERSON], з порушенням її законних прав, як власника господарської споруди, оскільки на земельній ділянці, яку продавав відповідач [PERSON] знаходиться її власність, а саме ? частина сараю, тому вона просила скасувати вищезазначені договори від 27.11.2012 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] та посвідчені приватним нотаріусом Гадяцького нотаріального округу [PERSON], а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та на квартиру [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Неправомірними діями, як зазначила позивач у своїй заяві, відповідачами [PERSON] та [PERSON] їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5500 гривень, та яка їй спричинена в результаті позбавлення можливості вільно користуватися картирою, в якій вона проживає, в результаті умисних дій відповідачів. Окрім того, 28.05.2014 року, після проведення судової земельно - технічної експертизи, призначеної ухвалою суду за клопотанням позивача [PERSON], вона подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила із врахуванням заявлених у попередніх заявах позовних вимог, та висновку судової земельно-технічної експертизи: 1) визнати частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю, серія 1-ПЛ № 037296, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 985 на ім'я [PERSON]; 2) скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі № 730; 3) скасувати договір купівлі-продажу квартири від 27.11.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 728; 4) скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], зареєстровану на [PERSON]; 5) скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровану на ім'я [PERSON]; 6) стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь моральну шкоду в розмірі 5 500,00 гривень; 7) визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 28 м2, що розташована по [ADDRESS], на якій знаходиться ? частина сараю, що належить їй на праві власності; 8) виділити їй у користування земельну ділянку для підходу, проїзду до власного нерухомого майна площею 36 м2, встановивши земельний сервітут по Варіанту 1 земельно-технічної експертизи; 9) стягнути на її користь витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 800 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав, суду пояснив, що він дійсно не заперечує про належність позивачу ? частини сараю, побудованого ними під час шлюбу. Що стосується продажу ним квартири та земельної ділянки, то він вважає свої дії законними, оскільки на момент продажу позивачем не було оформлено власність у передбаченому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] просив залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення, оскільки відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем будинку та земельної ділянки. Представник третьої особи Реєстраційної служби Гадяцького РУЮ Полтавської області Стасовська Ю.В. та приватний нотаріус [PERSON] направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Гадяцькому районі в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, в зв'язку з набуттям права власності на споруду, що розміщена на ній та виділення в користування земельну ділянку для підходу, проїзду до власного нерухомого майна, підлягають до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішенням Гадяцького районного суду Потавської області від 12 червня 2012 року значиться, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 3 березня 2011 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину сараю літ. «Д» по [ADDRESS], та вказаним рішенням Гадяцького райсуду проведено розподіл сараю в натурі, а саме визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на ? частину сараю літ. Д, який знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 16.05.2013 року Реєстраційною службою Гадяцького РУЮ Полтавської області проведена реєстрація права власності [PERSON] на ? частину сараю, розташованого в [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 27.11.2012 року, посвідченому приватним нотаріусом Гадяцького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 728, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], предметом якого є також сарай позначений літ. Д - загальною площею 27,0 кв.м., розташований на земельній ділянці, яка, як зазначено у договорі, перебувала у приватній власності продавця [PERSON] На підставі договору купівлі - продажу від 27.11.2012 року, посвідченому приватним нотаріусом Гадяцького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 730, [PERSON] також продав [PERSON], земельну ділянку загальною площею 0,0865 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на якій розташована і ? частина сараю, належного позивачу. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин, а саме в зв'язку з тим, що позивач [PERSON] є власником ? частини сараю, розташованого по [ADDRESS], тому суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] в частині купівлі-продажу ? частини сараю, підлягає до часткового скасування, а саме в частині незаконного відчуження відповідачем [PERSON] ? частини сараю. На підставі п. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці об'єкти. До особи яка набула пра власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власнсоті на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула права власності на житлий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового приначення в обсязі та на умовах, встанолених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 1, проведеної судовим експертом Ігнатченко Л.І., значиться, що провівши обміри ? частини сараю, що належить [PERSON], площа ? частини сараю по наружних обмірах з урахуванням норм зазначених у ДБН 360-92 ** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» становить 28 кв.м, а саме: земельна ділянка під капітальною спорудою 15 кв.м. та земельна ділянка для здійснення поточного ремонту 13 кв.м. Як пояснила у судовому засіданні судовий експерт Ігнатченко Л.І., нею особисто проводилися обміри ? частини сараю, виділеного позивачу [PERSON] за рішенням суду, відповідно до варіантів його розподілу судової будівельно-технічної експертизи, розмір земельної ділянки по наружних обмірах під капітальною спорудою ? частини сараю, нею встановлений 15 кв.м. Таким чином, суд враховуючи відсутність доказів зі сторони відповідачів, щодо спростування висновку експерта в частині визначення розміру земельної ділянки, яка наділена повноваженнями визначати дані межі та попереджена про кримінальну відповідальність, тому суд вважає, що розмір земельної ділянки, який підлягає до визнання за позивачем права власності під будівлею сараю, складає 15 кв.м. За таких обставин, суд вважає, що підлягає до часткового скасування і договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 730, а саме в частині купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться під будівлею ? частини сараю, розташованого за адресою [ADDRESS], належного [PERSON] на праві спільної часткової власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підлягає до часткового скасування державна реєстрація права власності, як на № ? частину сараю належного позивачу [PERSON], проведена на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], ПП Миргородським підприємством технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» 15.12.2012 року на ім'я [PERSON], та державна реєстрація права власності на земельну ділянку, зареєстрована на ім'я [PERSON] реєстраційною службою Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області 15.07.2013 року, в розмірі 15 кв.м. земельної ділянки по наружних обмірах під капітальною спорудою ? частини сараю. Однією із позовних вимог позивача [PERSON] є визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на землю, серія 1-ПЛ № 037296, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 985 на ім'я [PERSON]. Суд вважає, що дана вимога позивача є безпідставною, оскільки відповідачем [PERSON] було проведено відчуження зазначеної земельної ділянки співвідповідачу [PERSON], яка на даний час і є її власником, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів від 27.11.2012 року. Статтею 98 Земельного кодексу України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Відповідно до ч.5 ст. 403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. На підставі п. а ст. 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, як право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інше. Відповідно до ст. 401 ЦК, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів ( земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Позивач [PERSON] просить встановити порядок користування земельною ділянкою для проходу проїзду до ? частин сараю, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 1 від 20.05.2014 року, а саме по першому варіанту зазначеному у висновку експертизи, оскільки другий варіант є більш обтяжливим для неї, так як потребує додаткових затрат, в зв'язку з встановленням хвіртки для проходу. Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України, ст. 404 ЦК України - право земельного сервітуту - це право власника земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, яке полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Разом з тим, як передбачено ч. 4 ст. 98 Земельного кодексу України - земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Як видно з додатку № 3 до плану земельної ділянки проведеної експертизи, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки відповідача [PERSON], буде другий варіант запропонований експертом, із-за визначеного проходу до сараю. Частина 1 ст. 401 ЦК України не ставить можливість встановлення сервітуту у залежність від складності та вартості виконання (здійснення) іншого задоволення потреб власника земельної ділянки, а також зазначені експертом, в зв'язку з визначеним проходом встановлення позивачем хвіртки по другому варіанту, є реальним для виконання та не є надмірно обтяжливим у матеріальному розумінні, а тому суд вважає, що підлягає встановленню постійний та безоплатний земельний сервітут на право проходу до ? частини сараю, відповідно до ІІ варіанту висновку судової земельно-технічної експертизи № 1 від 20.05.2014 року. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено перехід права власності на земельну ділянку або її частину, до особи яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, лише на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення, а тому земельна ділянка визначена експертом для здійснення поточного ремонту в розмірі 13 кв.м. ? частини сараю, належного позивачу, підлягає для виділення їй у користування, в порядку встановлення земельного сервітуту, так як перебуває у власності іншої особи, а саме відповідача [PERSON] Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Докази, підтверджуючі неправомірність дій відповідачів у праві користування її власністю, а саме ? частиною сараю, чи проходу до нього, що є предметом даного спору, позивачем не надано, та нічим не підтверджено, а посилання позивача на порушення її прав проживання в будинку, є предметом іншого спору, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування їй відповідачами моральної шкоди не підлягають до задоволення, в зв'язку з недоведеністю її заподіяння по предмету спору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають до стягнення, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору порівну з кожного, оскільки права позивача порушені обома відповідачами, що було наслідком звернення її до суду для захисту своїх прав, та матеріальних витрат щодо їх поновлення, а саме сплати судового збору в розмірі 229 гривень 40 коп,. та витрати за проведення експертизи в розмірі по 800 грн., що підтверджуються квитанціями в матеріалах справи.

Outcome: partial