Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] про стягнення суми інфляційних витрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання рішення на суму 35926 грн., з яких: 31984 грн. індекс інфляції та 3942 грн. 3% річних. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що вироком Комунарського райсуду м Запоріжжя, який набрав законної сили 01.09.2010р було задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12605гр та моральної шкоди в розмірі 2000 гр. Виконавчий лист № 1-41/10 щодо стягнення суми 14605 грн. знаходиться на виконанні в Комунарському ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області. Разом з тим, як вказує позивач, вказану суму боргу відповідачем не сплачено. У зв`язку з чим, позивачем у зв`язку з простроченням виконання основного зобов`язання нараховано на суму основного боргу індекс інфляції та 3% річних. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила суд позов задовольнити в розмірі 21039 грн., з яких 18664 грн. індекс інфляції та 2375 грн. 3% річних з врахуванням довідки Комунарському ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області виходячи із суми боргу 8560 гр. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, пояснив суду, що на виконанні Комунрського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист № 1-41/10 щодо стягнення суми 14 605 грн., але сума боргу по ньому складає 14 605 грн., просив суд врахувати погашення додатково 2000 грн. в погашення моральної шкоди за виконавчим листом № 1-41/10, вказана сума не врахована судовим виконавцем. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Вироком Комунарського райсуду м Запоріжжя , який набрав законної сили 01.09.2010 р. було задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12605 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання з оплати суми боргу, визначеної вироком Комунарського райсуду м Запоріжжя по обвинуваченню [PERSON] , який набрав законної сили належним чином не виконав, вказану заборгованість в повному обсязі не оплатив. Згідно довідки Комунарському ВДВС ГТУЮ у Запорізькій дійсно на виконанні Комунарському ВДВС ГТУЮ у Запорізькій знаходиться виконавчий лист № 1-41/10 щодо стягнення суми 14605 грн., але сумма боргу складає по ньому 8560 грн. Доказів на підтвердження погашення наведеної вище заборгованості матеріали цієї справи не містять та відповідачем не надано. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у т.ч. передбачені ст. 625 ЦК України. У відповідності зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плата) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи непогашення стягнутої за вказаним судовим рішенням суми боргу в розмірі 8650 грн., позивачем заявлено до стягнення 18664 гр. індексу інфляції за період прострочення,за період 01.09.2010 р. по 25.02.2020 р. та 5104,14 грн. 3% річних за період з 01.09.2010 р. по 25.02.2020 р . Від відповідача до суду не надано заяви про застосуваня строку позовної давності до заявлених вимог в розумінні діючого законодавства, загальний строк позовної давності встановлений у три роки і не залежить від суб`єктивного складу відносин (ст. 257 ЦК України). Спеціальні строки позовної давності встановлені для окремих вимог, визначених законом, і ці строки, порівняно із загальними, можуть бути або скороченими, або продовженими. Для окремих видів вимог встановлюється скорочений строк позовної давності або більший строк. Зокрема, як зазначено в п.1 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється строк в один рік. Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 червня 2015 року №6-738цс15,тому позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі. Перевіривши доданий позивачем до матеріалів цієї справи розрахунок 3% річних та індексу інфляції за наведені вище періоди, суд знаходить їх обґрунтованими та арифметично правильними, а тому вимоги позивача задовольняються судом повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768,40 грн. покладаються судом на відповідача.

Outcome: approved