Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернулась позивач. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі який було розірвано 03.02.2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва. Під час подружнього життя з відповідачем у них народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які в даний час проживають з позивачем. За час спільного подружнього життя сторонами було придбано житловий будинок з надвірними будівлями (господарськими будівлями і спорудами), що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Швачиха, вул. Білозірська, буд. 14, зареєстрований [PERSON], відповідно до Договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 24.05.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11065240 від 27.06.06 року та земельну ділянку площею 14,96 соток, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Швачиха, вул. Білозірська, буд. 14, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 675073. Позивач просить суд визнати даний будинок спільним майном подружжя, визнати за нею право власності на 3/4 частки спільного майна, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем. Враховуючи той факт, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2015 року, за результатами натурального обстеження та аналізу даних інвентаризаційної справи, наявних в матеріалах справи встановлено, що існуючи конструктивні та обємно-планувальні рішення житлового будинку не передбачають можливості ізольованого користування приміщеннями будинку між кількома співвласниками, адже вказаний будинок є одноквартирним та призначений для проживання однієї сімї. Тобто спірний будинок неможливо розділити в натурі, а спільне користування будинком з відповідачем також є неможливим, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за її частку власності, та визнати за відповідачем право власності на весь спірний будинок. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи. Суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі який було розірвано 03.02.2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва. Під час подружнього життя у них народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які в даний час проживають з позивачем. За час спільного подружнього життя сторонами було придбано житловий будинок з надвірними будівлями (господарськими будівлями і спорудами), що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Швачиха, вул. Білозірська, буд. 14, зареєстрований [PERSON], відповідно до Договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 24.05.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11065240 від 27.06.06 року та земельну ділянку площею 14,96 соток, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, село Швачиха, вул. Білозірська, буд. 14, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 675073. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином спірний будинок та земельна ділянка є спільним майном подружжя. Посилання позивача в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, на інше майно, начебто набуте сторонами, судом до уваги не приймається, оскільки не є предметом позову, та позивач жодних позовних вимог, щодо іншого майна не заявляв. Спірний будинок відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2015 року, за результатами натурального обстеження та аналізу даних інвентаризаційної справи, наявних в матеріалах справи встановлено, що існуючи конструктивні та обємно-планувальні рішення житлового будинку не передбачають можливості ізольованого користування приміщеннями будинку між кількома співвласниками, адже вказаний будинок є одноквартирним та призначений для проживання однієї сімї. Стаття 183 ЦК України передбачає, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим ( частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу з позивачем залишилось проживати двоє неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.02.2014 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей, проте на протязі року відповідач про дітей практично не піклувався, аліменти не сплачував, та відповідно до довідок-розрахунків заборгованості ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві № 48296, 48297, виданих за заявою про перерахунок заборгованості по аліментах від 05.11.2014, за період з 12.03.2013 року по 30.09.2014 року аліменти Відповідачем не сплачувалися, заборгованість Відповідача по аліментах становила по 18668,33 грн. на кожну дитину (загальна заборгованість на двох дітей - 37336.66 грн.). За період з 01.10.2014 року по 31.05.2015 в результаті примусового виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва з пенсії Відповідача стягнено аліменти у сумі 15180,18 грн. (відрахування 50% на час погашення боргу), про що свідчать довідка про отримання аліментів ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві № 18349 та довідка-відомості про відрахування Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Управління з координації та контролю за виплатою пенсій від 20.05.2015р. № 48, заборгованість по аліментах станом на 31.05.2015 складає 35857.19 грн.. Разом з тим, суд критично ставиться до пояснень позивача та її представника про те, що аліменти які сплачує відповідач на утримання дітей складають менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. № 719-VII. прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць у 2014 році складав - 1286 грн., оскільки відповідач є пенсіонером та інших доходів не має. Крім того обовязок по утриманню неповнолітніх дітей покладеться на обох батьків Проте суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: вторинна кардіоміопатія інфекційно-алергічного ґенезу, бронхіальна астма II ступеню, легкий персистуючий перебіг, хронічний компенсований тонзиліт, ДЖВШ, реактивний панкреатит, міопія легкого ступеня обох очей, плоскостопість. Дитині рекомендовано гіпоалергенна дієта, «чистий» дім, нагляд алерголога, кардіолога, окуліста, ЛОР та ортопеда. Рекомендоване санаторно-курортне лікування в період ремісії в санаторіях відповідного профілю. При загостренні захворювання - спеціальне лікування. Таким чином дитина потребує додаткових витрат для нормального життя та лікування, проте такі витрати відповідач не несе. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе, з урахуванням зазначених обставин та інтересів неповнолітніх дітей збільшити долю позивача в спільній частковій власності, та визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 6/10 часток у спільній частковій власності, а за відповідачем [PERSON] право власності на 4/10 частки у спільній частковій власності. Згідно роз'яснень, які містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.95 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2015 року ринкова вартість спірного будинку складає 45 203 дол. США, що еквівалентно 1 059 993 грн., Земельної ділянки - 8 408 дол. США, що еквівалентно 197 168 грн. Отже вартість спірного будинку складає 1 059 993 грн. (з них 6/10 від вартості складає 635 995, 80 грн.,) Земельної ділянки - 197 168 грн., (з них 6/10 від вартості складає 118 300,80 грн.,). Грошова компенсація за 6/10 частки будинку та земельної ділянки становить 754296,60 грн., які підлягають сплаті відповідачем на користь позивача в рахунок компенсації належної йому 6/10 частки спірного майна. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав компенсацію, припиняється з дня її отримання, а не з дня винесення судом рішення. Встановлене судом підтверджується: - Копією свідоцтва про одруження 1-БК №227447; - Копією свідоцтва про народження [PERSON] І-БК №211373 - Копією свідоцтва про народження [PERSON] І-БК №271821 - Копією Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.02.2014 року - Копією договору купівлі-продажу будинку від 24.05.2006 року - Копією витягу з Реєстру пава власності на нерухоме майно № 11065240 - Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2015 року Іншими матеріалами справи. Відповідно до вимог ст.88ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial