Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] (далі за текстом - [PERSON].) з позовною заявою до [PERSON] (надалі - [PERSON].) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності правочину. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 18.01.2016 р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, нотаріусом при посвідченні вказаного договору не дотримано правил нотаріальних дій, а саме: не витребувано доказів щодо належності майна продавцю на праві особистої власності; не затребувана довідка про осіб, що зареєстровані в квартирі та мають право на користування. Так, позивачем зазначено у позові, що спірна квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу між останньою та [PERSON], який помер - [INFO]. Разом з тим, оскаржуваний договір був укладений позивачем без встановлення кола всіх спадкоємців [PERSON] та без оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, [PERSON] мав інших спадкоємців. Крім того, при укладенні договору нотаріусом не було встановлено, що в спірній квартирі з 2005 р. проживала неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] Отже, на думку позивача, при посвідченні договору були порушенні норми Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та «Про охорону дитинства». З огляду на викладене, враховуючи, що договір вчинений без врахування інтересів малолітньої дитини, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 18.01.2016 р. між сторонами у справі та застосувати наслідки недійсності правочину. Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначив, що оспорюваний позивачем договір відповідає вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України. Також, на думку відповідача, жодного допустимого доказу на підтвердження факту проживання третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] не надано. На підставі викладеного, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні 21.08.2018 р. судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів від 21.08.2018 р. оскільки останнім не підтверджено у відповідності до норм ст. 84 ЦПК України неможливості самостійного отримання витребуваних доказів. Крім того, судом відмовлено у задоволенні клопотання в частині визнання явки позивача в судове засідання обов'язковою через необґрунтованість. Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] в судові засідання жодного разу не з'явилась, будь-яких заяв чи клопотань не надала, причини неявки суд не повідомила. Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович в судові засідання не з'явився, надав на адресу суду лист «Про надання інформації» від 18.09.2018 р. № 641/01-16, в якому зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог оскільки при посвідченні договору купівлі-продажу останнім не було припущено будь-яких порушень вимог законодавства. [PERSON] не заявляла, що в спірній квартирі мешкають неповнолітні. Нотаріусом була витребувана довідка про мешканців квартири і повнолітніх там не зазначалось. Більш того, як вказує нотаріус, сама [PERSON] в заяві за своїм підписом підтвердила, що в квартирі неповнолітні не проживають. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в судові засідання жодного разу не з'явився, надав на адресу суду лист від 28.11.2018 р. про розгляд справи без його участі, рішення просить суд прийняти згідно з чинним законодавством з урахуванням інтересів дитини. Свідок [PERSON] надав показання, згідно з якими останній був присутній при укладення між сторонами 18.01.2016 р. договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться в житловому будинку № 33 по вулиці [ADDRESS] в місті Запоріжжя. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України унормовано, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. 18.01.2016 р. між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого (п. 1 договору) Продавець продає та зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець купує та зобов'язується прийняти у власність квартиру [ADDRESS] та сплатити за неї визначену у цьому договорі грошову суму. Житлова площа квартири складає 41,8 кв.м., загальна площа - 58,13 кв.м (п. 3 договору купівлі-продажу). Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу, продаж зазначеної квартири вчинено за 147 295 грн., які Продавець, отримав від Покупця повністю до підписання цього договору і будь-яких матеріальних претензій, які б стосувались розрахунків за продану квартиру до Покупця не має. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за договором та факт відсутності по відношенню до Покупця будь-яких матеріальних претензій, які б стосувались розрахунків за продану квартиру. Пунктом 14 вказаного вище договору, Продавець засвідчив, що зазначена квартира до цього договору нікому не продана, не подарована, не обмінена, не заставлена, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, в найм не здана, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб, в тому числі права користування, як у межах, так і за межами України не має. Згідно з п. 15 договору купівлі-продажу, зміст ст. 12 Закону України «Про основи цільного захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 р. сторонам роз'яснено. Продавець стверджує, що вчинення цього договору не суперечить правам та інтересам малолітніх та/або неповнолітніх дітей, недієздатних та/або обмежено дієздатних осіб. Малолітні та/або неповнолітні діти, недієздатні та/або обмежено дієздатні особи не мають права користування відчужуваною квартирою, про що доведено до відома Покупця. Зміст законодавства щодо прав дітей, членів сім`ї Продавця на проживання та на те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи потрібна попередня згода органів опіки та піклування, та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди продавцю нотаріусом роз'яснено. За умовами п. 16 договору купівлі-продажу, Продавець довів до відома Покупця, Покупець взяв до уваги, що продавець вдова з [INFO]., відчужувана за даним договором квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та є його особистою приватною власністю, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), у т.ч. відповідно до ст.ст. 65,74, 97 Сімейного кодексу немає. Пунктом 17 договору купівлі-продажу визначено, що вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього договору сторонам нотаріусом роз'яснено. Сторони підтверджують, що ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають, цей договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди, продаж здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального, так і фізичного. Цей договір вважається укладеним з дня його нотаріального посвідчення (п. 22 договору купівлі-продажу). Вбачається, що наведений вище договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 97. Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 97. Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін. актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, на яку посилається позивач, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на недотримання приватним нотаріусом при посвідченні спірного договору правил нотаріальних дій внаслідок чого, як вказував позивач, відбулось порушення вимог Законів України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та «Про охорону дитинства». 09.07.2018 р. до матеріалів справи на запит суду від Запорізького обласного державного нотаріального архіву надійшли копії документів, на підставі яких посвідчувався приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. договір купівлі-продажу квартири від 18.01.2016 р. Так, розглянувши документи, на підставі яких приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. посвідчувався спірний договір, судом встановлено наявність заяви від 18.01.2016 р. за підписом [PERSON], яка вказаною заявою підтверджує, що право користування відчужуваним нерухомим майном малолітні та неповнолітні особи, недієздатні та/або обмежено дієздатні особи не мають, права зазначених осіб не порушуються. Крім того, в матеріалах наявна довідка МКП «Основаніє» від 18.01.2016 р. № 133 про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 42). Також, наявні заяви від 18.01.2016 р. за підписом [PERSON], за змістом яких остання заявляє, що: - спірна квартира перебуває у власності позивача понад три роки; - підтверджує той факт, що є вдовою з [INFO]., у новому зареєстрованому шлюбі не перебуває та однією сім'єю ні з ким не проживала, відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та є особистою приватною власністю позивача; - осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), в т.ч. й відповідно до ст.ст. 65,74, 97 Сімейного кодексу України немає. Як свідчить заява від 18.01.2016 р. (а.с. 85), приватним нотаріусом факт реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] перевірено за паспортом [PERSON], реквізити якого прописані в реєстрі. Шлюб був зареєстрований Комунарським відділом РАГС м. Запоріжжя 02.09.1995 р. Факт смерті [PERSON] (помер [INFO].) перевірено за свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим міським відділом державної РАЦС РС Запорізького міського управління юстиції 28.07.2014 р., актовий запис № 4760. Крім того, вбачається, що документи, на підставі яких був посвідчений оскаржуваний позивачем договір купівлі-продажу від 18.01.2016 р., на підтвердження права власності [PERSON] на спірну квартиру містять: - договір купівлі-продажу квартири від 15.03.2005 р., за умовами якого [PERSON], як Покупець, придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON] (Продавці) квартиру за [ADDRESS] (а.с. 43); - Витяг з Державного реєстру правочинів від 15.03.2005 р. № 780877 про державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2005 р. (а.с. 44); - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.03.2005 р. № 6757592 (а.с. 45); - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.06.2015 р. № 38803348 (а.с. 46); - Витяг щодо відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 72-73); - Витяг за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2016 р. (а.с 75-77); - інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 18.01.2016 р. (а.с. 78-81). Таким чином, з огляду на викладені вище докази, судом встановлено, що на час посвідчення приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. договору купівлі-продажу від 18.01.2016 р., останнім належним чином перевірено, що нерухоме майно (квартира за [ADDRESS]) належить продавцю - [PERSON] на праві особистої приватної власності в розмірі частки 1/1 та відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене, а також враховуючи, що в матеріалах цієї справи відсутні докази на підтвердження прийняття спадщини в установлений законом строк після померлого [PERSON], судом відхиляються доводи позивача про те, що спірна квартира за [ADDRESS], станом на час укладення договору між сторонами, не належала позивачу на праві особистої приватної власності. Крім того, матеріали справи свідчать, що приватним нотаріусом перевірено склад сім`ї продавця - [PERSON], що підтверджується довідкою МКП «Основаніє» від 18.01.2016 р. № 133. Будь-яких доказів на підтвердження проживання чи наявності права користування спірною квартирою малолітніми та/або неповнолітніми особами, станом час на посвідчення договору, вказані документи не містили та [PERSON], як продавцем, не надано. За таких обставин, судом визнаються необґрунтованими та відхиляються посилання позивача про недотримання приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. при посвідченні договору купівлі-продажу від 18.01.2016 р. правил нотаріальних дій, зокрема, не витребування нотаріусом доказів щодо належності майна продавцю на праві особистої власності та довідки про осіб, що зареєстровані в квартирі. Також, судом визнається безпідставним посилання позивача на копію акту про проживання громадян від 09.11.2015 р. за підписом молодших спеціалістів Центру обслуговування абонентів № 12 МКП «Основаніє». Так, вказаним актом встановлений період проживання за адресою: квартира за [ADDRESS] неповнолітньої [PERSON] з 03.10.2002 р. по 09.11.2015 р. При цьому, оспорюваний позивачем у цій справі договір купівлі-продажу був укладений між сторонами - 18.01.2016 р. Жодних доказів на підтвердження проживання неповнолітньої - [PERSON], [INFO], станом на час укладення між сторонами та посвідчення приватним нотаріусом спірного договору, тобто 18.01.2016 р. матеріали цієї справи не містять та позивачем не надано. При розгляді справи по суті спору судом враховано, що ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2017 р. у справі № 333/3176/17, яка набула законної сили 28.11.2017 р., судом закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсним на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції, що діяла на час винесення судом ухвали). Крім того, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2017 р. у справі № 333/1593/16-ц, яке набуло законної сили 01.12.2017 р., позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод, зняття з реєстрації задоволено. Згідно з вказаним рішенням, судом визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3). Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем не доведено в ході її розгляду, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири від 18.01.2016 р. порушує публічний порядок, зокрема, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. А тому, посилання позивача на нікчемність вчиненого правочину у відповідності до норм ст. 228 ЦК України відхиляється судом. Також, суд виходить з того, що нормами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. З огляду на викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами недодержання в момент укладення між [PERSON] та [PERSON] вимог, які є необхідними для визнання цього правочину судом недійсним. У зв'язку з чим, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2016 р. судом відмовляється через недоведеність. Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2016 р. правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину відсутні. У зв'язку з чим, судом відмовляється у задоволенні вимоги про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2016 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються судом на позивача.

Outcome: dismissed