Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16 липня 2008 року за [PERSON] було визнано у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,41 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, на підставі чого їй 18 листопада 2008 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 882111. При цьому, в 2003 році позивач переїхала на постійне місце проживання до м. Нижневартовська Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Російської Федерації і набула громадянства Російської Федерації. При переїзді нею було втрачено правовстановлюючі документи на земельну ділянку, для відновлення яких знадобився певний час, з врахуванням віддаленості її проживання. На даний час позивач вирішила відчужити земельну ділянку та звернулася до нотаріуса, але як виявилось пропустила встановлений законом строк на відчуження, тому звернулася з позовом до суду. Позивач просить суд визначити їй додатковий строк терміном шість місяців з дня набрання даним рішенням суду законної сили для відчуження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4120 га, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 882111, виданим на її ім`я 18 листопада 2008 року (кадастровий номер земельної ділянки 4425482500:12:002:0113). Позивач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, надав до суду відзив, згідно якого просить розглянути справу без участі представника за наявними матеріалами в справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16 липня 2008 року за [PERSON] було визнано у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,41 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, на підставі чого їй 18 листопада 2008 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 882111 (а.с. 9-13). На даний час позивач є громадянкою Російської Федерації і зареєстрована за місцем мешкання по [ADDRESS] (а.с. 6-7). Позивач має на меті відчужити земельну ділянку та звернулася до нотаріуса, але як виявилось пропустила встановлений законом строк на відчуження (а.с. 14-15). Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. За змістом ст. ст. 41, 64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч.1 ст. 3 Земельного кодексу України відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 5 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також ч.2 ст. 81 цього Кодексу дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Водночас ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, встановлено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Так, згідно статті 81 цього Кодексу землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Особливостей (уточнень) щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення особами, які отримали у власність ці ділянки за часів перебування у громадянстві України, а згодом змінили таке громадянство, статті 22, 81 та інші Земельного кодексу України не містять, саме такі роз`яснення надано в листі Міністерства юстиції України №С-14667-23 від 09.06.2009 року. Разом з тим слід зазначити, що статтею 145 цього Кодексу встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянину України. Відповідно до норм ст. 127 ЦПК України, суд наділено повноваженнями щодо поновлення чи продовження строків, встановлених законом, за умови визнання причин його пропуску поважними. Таким чином, після отримання у власність земельної ділянки, так як позивач вже набула громадянство Російської Федерації, вона мала б протягом року відчужити належну їй земельну ділянку громадянину України. На даний час позивач має намір добровільно відчужити належну їй земельну ділянку, але згідно роз`яснень нотаріуса виявилось, що нею пропущено встановлений законом однорічний строк на відчуження. Відповідно до пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про ринок земель не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. На даний час закон про ринок земель не прийнятий, а тому наразі відсутнє законодавче врегулювання порядку відчуження земель з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також відсутній ринок земель вказаного цільового призначення. Відповідно до п.«е» ст. 140 ЗК України, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений однорічний строк, є підставою примусового припинення права власності. Однак коментована ст. 145 ЗК України передбачає, що не може бути припинено право власності на земельну ділянку у випадку, коли особою набуто таку земельну ділянку у спадщину. У відповідності до норм ч. 2 ст. 145 ЗК України, у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Таким чином, враховуючи, що у відповідності ст. 145 ЗК України (коментар), право власності на земельну ділянку не може бути припинене у випадку, коли особою набуто таку земельну ділянку у спадщину, примусове відчуження даної земельної ділянки за рішенням суду не було, тому позивач може лише самовільно відчужити земельну ділянку, оскільки право власності на майно громадян є непорушним і особа на власний розсуд може розпоряджатись своїм майном, а оскільки позивач є іноземним громадянином та чинним законодавством не врегульовані правовідносини щодо продажу земельних ділянок товарного сільськогосподарського призначення, яка є власністю позивача, як іноземця, яка в терміни, визначені чинним законодавством не змогла відчужити належну їй земельну ділянку, беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, так як продовження строку для відчуження землі не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст. 81, 145,152 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,

Outcome: approved