Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся Ладижинський дитячий будинок-інтернат з заявою про визнання [PERSON] недієздатною. Заява мотивована тим, що [PERSON], [INFO], перебуває на повному державному утриманні у Ладижинському дитячому будинку-інтернаті з 09.07.2004. Згідно акту огляду МСЕК Вінницького обласного центру медико-санітарної експертизи, [PERSON] є інвалідом першої «Б» групи з дитинства безтерміново. Функції опікуна, щодо [PERSON] виконує адміністрація будинку-інтернату, за станом здоров'я самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки вона не спроможна. У зв'язку з цим, заявник звернувся до суду з даною заявою, просить суд, визнати [PERSON] недієздатною. Представник Ладижинського дитячого будинку-інтернату у судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника, у якій зазначено, що будинок-інтернат заявлені вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представники заінтересованих осіб - Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації та Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області у судове засідання не з'явилися, однак до суду надійшли письмові заяви управління і сільської ради про розгляд справи без участі їх представників. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно паспорта серії [NUMBER] від 30.10.2015, видного Тульчинським РС УДМС України у Вінницькій області, [PERSON], народилася [INFO] (а.с. 3). У відповідності до довідки № 1-261 від 02.11.2017, виданої Ладижинським дитячим будинком-інтернатом, [PERSON], [INFO] знаходиться у будинку-інтернаті на повному державному утриманні з 09.07.2004 і по даний час та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду (а.с. 4), зазначені обставини також підтверджуються наказом № 14-к від 09.07.2004, виданим Ладижинським дитячим будинком-інтернатом (а.с. 6). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісієї серії 12 ААА № 595360 від 06.10.2017, [PERSON] є інвалідом з дитинства, встановлено безтермінову групу інвалідності - перша «Б» (а.с. 5). У порядку підготовки розгляду справи ухвалою від 05.01.2018, суд призначив судово-психіатричну експертизу, у зв'язку з чим Комунальний заклад «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка», надав висновок за № 3 від 18.01.2018, згідно якого [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання у виді важкої розумової відсталості та не усвідомлює значення своїх дій і не може керувати ними, потребує опіки (а.с. 43 - 44). Згідно ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Частиною 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги заяви обгрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved