Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

До суду звернулася позивачка з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивачка вказує, що 02 червня 2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 10, в зв'язку з чим вона своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося тому, що у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між ними припинилися, спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить її інтересам . На примирення не погоджується, тому звернулася до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила шлюб розірвати, на примирення не погоджується. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 02 червня 2007 року виконкомом Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON], актовий запис № 10. Подружжя має неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що сім'я розпалася через несумісність поглядів на сімейні відносини і відновити подружні стосунки неможливо. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved