Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

За рішенням Смілянського міськрайсуду від 18 березня 2013 року відповідач повинен сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі по 500 грн. щомісячно з 25 лютого 2013 року та до повноліття дитини. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 квітня 2013 року розмір аліментів змінено на 605 грн. та в решті рішення залишено без змін. Позивачка просила стягнути з відповідача за період з березня 2013 року по жовтень 2014 року включно неустойку за прострочення сплати відповідачем аліментів в загальній сумі 3629 грн., заборгованість по аліментам за цей же період в загальній сумі 1728 грн., додаткові витрати на дитину в сумі 1920 грн., а також стягнути з відповідача аліменти з 1 грудня 2013 року в розмірі по 643 грн. щомісячно. На підтримку своїх вимог позивачка посилалась на те, що в рішенні апеляційного суду вказано, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому з 1 грудня 2013 року розмір аліментів повинен був становити вже 643 грн., які вона і просить стягнути з [PERSON] з вказаної дати та до чергової законодавчої зміни цього розміру. Оскільки останній їй постійно недоплачував аліменти, в тому числі з 1 грудня 2013 року у меншому розмірі ніж 643 грн., за період з березня 2013 року по жовтень 2014 року по них утворилась заборгованість, яку вона просить стягнути. Також в зв'язку з заборгованістю вона просить стягнути пеню по аліментах за той же період, яка обрахована, як і заборгованість по них, з врахуванням необхідності сплати боржником аліментів з грудня 2013 року не в сумі 605 грн. визначеної судом, а в сумі 643 грн. Крім того, посилаючись на те, що син мав оцінку «5» з англійської мови та її знання зараз є необхідним для подальшого життя дитини, вона влаштувала його на додаткові заняття з англійської мови та за період з 1 вересня 2013 року по 1 вересня 2014 року сплатила за це 3840 грн., а тому половину вказаної суми відповідач повинен їй повернути як додаткові витрати на дитину. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час розгляду справи був повідомлений належним чином за останнім відомим місцем реєстрації та проживання, а тому по справі за згодою позивачки постановляється заочне рішення. Заслухавши позивачку, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду може бути в подальшому за заявою боржника чи стягувача зменшено або збільшено в разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось із них чи в інших випадках передбачених цим Кодексом. Підставою звернення з такою вимогою позивачка в позові та в судовому засіданні зазначила законодавчу зміну розміру прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років з 1 грудня 2013 року, а також рішення апеляційного суду, де вказано про необхідність сплати аліментів в розмірі 1/2 частини цього прожиткового мінімуму. За ст. ст. 183, 184 СК України аліменти можуть стягуватися у частках від доходу боржника чи у твердій грошовій сумі, а також, що розмір аліментів не може становити менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в разі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, яка менше цих 30% - різниця виплачується відповідними органами як державна допомога. Законодавством не передбачено обов'язкове стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чого не вказано і в резолютивній частині рішення апеляційного суду. Проте оскільки про це зазначено в його мотивувальній частині, і рішення суду вищої інстанції є обов'язковим для місцевого суду, то суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню. Разом з тим відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання чинності судовим рішенням, постановленним з підстав ст. 192 СК Країни. В зв'язку з цим аліменти у розмірі 643 грн. щомісячно повинні бути стягнуті з дня набрання даним рішенням законної сили. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, розмір якої може бути зменшено судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ст. 194 СК України заборгованість по аліментах, яка сплачується відповідно до ст. 187 СК України стягується за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що позивачка після винесення судових рішень виконавчий лист не отримувала та не пред'являла його до виконання, в тому числі і до цього часу, і відповідач сплачував аліменти добровільно шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відкритий ним на ім'я сина. Також вона пояснила, що сама визначала розмір щомісячних коштів недоплачених аліментів, знімаючи їх з цього рахунку щомісячно. При цьому як розрахунок боргу, так і розрахунок пені здійснено нею за період з 1 грудня 2013 року, виходячи з необхідних щомісячних платежів в сумі 643 грн., а не 605 грн. як вказано у рішенні суду. Як до позову, так і в судовому засіданні позивачка не надала ніяких доказів розміру боргу по аліментах помісячно з березня 2013 року по жовтень 2014 року, а від подання заяви про забезпечення доказів шляхом витребування даних з банку про зарахування коштів на вказаний нею рахунок відмовилась, мотивуючи небажанням сплачувати судовий збір, від чого вона не звільнена. Натомість нею було подано клопотання про витребування даних, якщо вони потрібні суду, оскільки вона не вважала за потрібне їх надавати, не враховуючи при цьому, що на запит суду такі дані банком не надаються, а лише за вмотивованою ухвалою в порядку забезпечення доказів. При цьому у письмових заявах вона посилалась на те, що ст. 60 ЦПК України передбачає необхідність доказування лише обставин щодо яких між сторонами існує спір, а відповідач її вимоги визнає, а тому відсутній спір, як і її обов'язок доказувати свої вимоги. Проте відповідач в судові засідання не з'являвся, письмових пояснень чи заперечень на позов не надавав, а також в ході розгляду справи вона сама пояснила, що дитині, яка з ним спілкується, пояснив, що при зверненнях позивачки до суду взагалі припинить сплачувати аліменти. Виходячи з наведеного та з врахуванням того, що розрахунок боргу та пені, які суду не надано, здійснено не з тої суми аліментів, що присуджені судом, і позовні вимоги не змінено, суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено сплачувати аліменти на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на неї, що викликані особливим обставинами, їх розмір визначається судом з врахуванням обставин, що мають істотне значення. Позивачка посилалась на те, що дитина мала незадовільну оцінку з англійської мови, а тому вона вимушена була оплачувати додаткові заняття з ним, які проводились з вересня 2013 року по вересень 2014 року. Як доках цих вимог нею була спочатку надана видаткова накладна № СПД-004589 без зазначення будь-якої особи, а потім за цим же номером вже на ім'я [PERSON]. Вона не містить ні періоду оплати, ні самого підтвердження оплати, ні факту навчання вказаної особи і не може бути визнана беззаперечним доказом. Проте відповідач в судові засідання не з'являвся, не надав жодного доказу на спростування позовних вимог, позивачка просила повернути їй половину витрачених коштів, що відповідає вимогам ст. 141 СК України, яка передбачає рівні права та обов'язки обох батьків, а тому дані вимоги підлягають задоволенню. Позивачкою фактично було заявлено 4 окремі позовні вимоги, а оскільки задоволено дві з них, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір частково. На підставі ст. ст. 141, 185, 187, 192, 194, 196 СК України,

Outcome: approved