Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі позивачка) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення коштів на утримання повнолітньої доньки на період її навчання в учбовому закладі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач є її батьком. За рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2012 року у справі № 0432/2035/2012 відповідач сплачував аліменти на користь матері позивачки [PERSON] на її утримання та утримання її сестри [PERSON], до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів складав 35 відсотків від усіх видів заробітку відповідача. Станом на 13 лютого 2017 року позивачці виповнилось 18 років і вона втратила право на отримання від свого батька аліментів на неповнолітню особу. Позивачка вступила на бюджетну форму навчання до Українського державного хіміко-технологічного університету на факультет технології неорганічних речовин у місті Дніпро, у зв'язку з чим вона потребує грошового забезпечення на своє утримання. Позивачка стверджує, що відповідач не заперечував продовжувати сплачувати аліменти позивачці у зв'язку із навчанням, але за рішенням суду. Відповідач працює на ВСП ШУ «Першотравневе» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля». Відповідач має на утриманні ще доньку [PERSON], [INFO]. Інших утриманців відповідач не має. В зв'язку із чим відповідач може сплачувати аліменти на утримання позивачки в розмірі 17,5 % від всіх його доходів. На підставі статей 180-183, 191, 198-200 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 17,5 % від всіх його доходів з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення позивачкою 23 річного віку або до закінчення навчання. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала та просила задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлені такі обставини у справі. Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-КИ № 595546, виданим 01.07.2016 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, відповідач є батьком позивачки, [INFO] (а.с.4). Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року у цивільній справі № 0432/2035/2012, провадження №2/0432/673/2012 зменшено розмір стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] з 1/2 частини до 35 % на утримання доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6). З 01.09.2016 року позивачка зарахована на факультет технології неорганічних речовин Державного вищого навчального закладу «Українського державного хіміко-технологічного університету» у місті Дніпро, що підтверджується довідкою № 61, виданою 06 лютого 2017 року Українським державним хіміко-технологічним університетом (а.с.4). Позивачка зазначила у позові, що відповідач не заперечував продовжити сплачувати аліменти позивачці у зв'язку із навчанням, але за рішенням суду. Відповідач працює на ВСП ШУ «Першотравневе» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля». Відповідач має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], інших утриманців відповідач не має. Відповідач ці твердження позивачки не спростував, заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не надав. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3). Згідно з статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2). В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько повнолітньої дитини, повинен піклуватися про неї та утримувати її під час навчання до досягнення нею віку двадцяти трьох років і має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі, визначеному п.1 ч.2 ст.4 зазначеного Закону. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України позивач зазначив ціну позову за сукупністю виплат за шість місяців, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час подання позову відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 року складав 1600 грн., відповідно ціна позову склала 1600 грн. х 30% х 6 місяців = 2880 грн. 00 коп. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час вчинення процесуальної дії у вигляді ухвалення судового рішення передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави 640 грн. На підставі зазначеного, ст.ст. 182, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved