Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - Русько-Тишківська сільська рада Харківського району Харківської області про поділ домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] в натурі, виділивши [PERSON] та [PERSON] у власність належну їм ? частку домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель та припинивши право спільної часткової власності позивачів на вказане домоволодіння, визначити порядок користування земельною ділянкою розташованою за адресою: [ADDRESS] відповідно до часток кожного з позивачів та відповідача домоволодіння з урахуванням способу розподілу домоволодіння та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати, розглядати справу у відсутність позивача [PERSON] за участю позивача [PERSON] що діє від ії імені на підставі довіреності. В заявленному позові свої вимоги позивачі [PERSON] та [PERSON] обгрунтували тим, що спірний житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 68,20 кв.м. з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 232 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Будинок, згідно із позовом, належить сторонам на праві спільної часткової власності у порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO], наступним чином: позивачу [PERSON] належить ? частка на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 року; позивачу [PERSON] належить ? частка на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 року; відповідачу [PERSON] належить ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину. Згідно технічного паспорту, який був виготовлений станом на 14 березня 1998 року, спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1» з тамбуром літ. «а» та ганком літ. «а1» загальною площею 68,20 кв.м., надвірні будівлі: душ літ. «Б», літня кухня літ. «В» з тамбуром літ. «в», сарай літ. «Г» з погрібом літ. «гп», гаражом літ. «Д», сараем літ. «Е», «Ж», «З», вбиральнею літ. «И», колодязем літ. «К», воротами, огорожею [NUMBER]. На теперішній час технічний стан домоволодіння не змінився. Відповідач та члени його сім'ї одноособово користуються спільним майном та земельною ділянкою, на якій це майно розташоване. Не зважаючи на те, що сторони є близькими родичами, вони не мають можливості домовитися про спільне користування та розпорядження спірним домоволодінням. Окрім цього, позивачі долучили до позову витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ? частку у власності на нерухоме майно розташованого за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності [NUMBER] від 03.06.2015 р. зареєстрованого на [PERSON] (а.с. 20) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ? частку у власності на нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності [NUMBER] від 09.04.2015 р. зареєстрованого на [PERSON]. (а.с. 19) В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений ним та його довірителькою - [PERSON] позов та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав, висловив свою думку про те, що, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 р. по справі № 2-95/2002, яким вирішено: «Визнати частково в 1/2 частині не дійсною свідоцтво про право на спадщину за законом яка складається з житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], яке видане 03.06.1998 р на ім'я її сина - [PERSON] та засвідчене державним нотаріусом першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, реєстровий № 3-1971 та визнати за [PERSON] і [PERSON] 1/4 частини за кожним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті їх матері - [PERSON].» В подальшому [PERSON] подав доповнену позовну заяву від 09.11.2015 р. (а.с. 33-34) в якій змінив свої позовні вимоги та просив суд зробити уточнення вказавши, що на даний час є три спадкоємця: [PERSON], [PERSON], [PERSON], у зв'язку з чим він просить «розділити спадкове майно на трьох, тому що вони всі діти [PERSON] і [PERSON], будівництво будинку фінансував батько, у зв'язку з чим кожний з них має право на свою частину спадщини що залишилася після батька і матері.» Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свою доповнену позовну заяву у повному обсязі та надав суду нотаріально засвідчену довіреність від 02.06.2015 р. строком дії до 02.06.2018 р., згідно з якою [PERSON] надає [PERSON] представляти ії інтереси та бути ії представником у судах всіх інстанцій «з питань підготовки усіх документів, необхідних для продажу належної їй ? (однієї четвертої) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель що знаходяться за адресою: [ADDRESS], продати вищезгадане майно за ціну та на умовах на його розсуд, а також вирішувати усі питання стосовно приватизації земельної ділянки за тією ж адресою та ії продажу.» Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що позивачі проявляють не доброчесність посилаючись у суді на рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 р. по справі № 2-95/2002, як на підставу своїх вимог, так як вказане рішення було скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.05.2002 р., а справа була направлена на новий розгляд до Харківського районного суду Харківської області. (а.с. 218-223) Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.09.2002 р., на підставі поданої позивачем [PERSON] заяви про відмову від позову, на підставі ст. 229 ЦПК УРСР (в редакції 1963 р.) була залишена без розгляду. (а.с. 248), позивач не оскаржував більш ніж 12 років вказану ухвалу, строки позовної давності давно минули. Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. встановлено, що: «рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 р. по цивільній справі № 2-95/2002 визнано частково, в ? частині не дійсним свідоцтво про право спадкування за законом, яке складається з житлового будинку [ADDRESS], після смерті [PERSON], видане 03.06.1998 року на ім'я її сина - [PERSON], посвідчене державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 3-1971; визнано за [PERSON] і [PERSON] по 1/4 частині за кожним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті їх матері -[PERSON] (а.с. 9-10). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.07.2002 року рішення Харківського районного суду Харківської області скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 11-21). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.09.2002 року позовну заяву у справі № 2-1744/02 (старий № 2-95/2002) залишено без розгляду (а.с. 24). З акту за результатами перевірки від 20.07.2015 року, судом встановлено, що 24 лютого 2015 року на підставі заяви [PERSON], яка надійшла до суду 02.02.2015 року вх. № 2275, діловодом Харківського районного суду Харківської області - [PERSON], видано рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 року по вищевказаній справі, як таке, що набрало законної сили. (а.с. 34-35). 09.04.2015 року та 03.06.2015 року державними реєстраторами реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок [NUMBER] з господарським будівлями та спорудами житлової нерухомості по [ADDRESS] № [NUMBER] та № [NUMBER] за [PERSON] і [PERSON], на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 року по цивільній справі № 2-95/2002, що встановлено з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14-15).» В подальшому, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. встановлено, що: «Враховуючи, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 року по цивільній справі № 2-95/2002 скасоване, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.07.2002 року, а отже є таким, що не набрало законної сили, відтак у відповідача відсутні підстави визначені ст. 19 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV для реєстрації речових прав та їх обтяжень на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] і [PERSON], а тому, адміністративний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі», в зв'язку з чим суд Харківський окружний адміністративний суд постановив: «Адміністративний позов [PERSON] до реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, треті особи: [PERSON], [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі. Зобов'язати реєстраційну службу Харківського районного управління юстиції Харківської області скасувати державну реєстрацію права ? частки у власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності [NUMBER] зареєстрованого на [PERSON]. Зобов'язати реєстраційну службу Харківського районного управління юстиції Харківської області скасувати державну реєстрацію права ? частки у власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності [NUMBER] зареєстрованого на [PERSON]». Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України: Обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Окрім цього, судом встановлено, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.04.2002 р. по справі № 2-95/2002, на якому ґрунтуються вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON], було скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.05.2002 р., а справа була направлена на новий розгляд до Харківського районного суду Харківської області. (а.с. 218-223) Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.09.2002 р., на підставі поданої позивачем [PERSON] заяви про відмову від позову, на підставі ст. 229 ЦПК УРСР (в редакції 1963 р.) була залишена без розгляду. (а.с. 248), позивач не оскаржував більш ніж 12 років вказану ухвалу, строки позовної давності давно минули. Окрім цього, [PERSON] надала нотаріально засвідчену довіреність від 02.06.2015 р. [PERSON] (а.с. 23), обмежив його повноваження в суді і інших державних органах лише з питань, згідно з якою [PERSON] надає [PERSON] представляти ії інтереси та бути ії представником у судах всіх інстанцій «з питань підготовки усіх документів, необхідних для продажу належної їй ? (однієї четвертої) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель що знаходяться за адресою: [ADDRESS], продати вищезгадане майно за ціну та на умовах на його розсуд, а також вирішувати усі питання стосовно приватизації земельної ділянки за тією ж адресою та ії продажу.» Таким чином, [PERSON], згідно з наданою ним суду нотаріально засвідченою довіреністю [PERSON] від 02.06.2015 р., обмежений представляти інтереси своєї доверительки лише колом питань пов'язаних підготовкою до продажу належної їй ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Окрім цього, як встановлено судом, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. по справі № 820/10238/15 державна реєстрація права ? частки у власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: [ADDRESS] номер запису про право власності [NUMBER] зареєстрованого на [PERSON]. Таким чином, у задоволенні цієї частини позовних вимог суд має відмовити. Відносно позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою розташованою за адресою: [ADDRESS] відповідно до часток кожного з позивачів та відповідачів домоволодіння з урахуванням способу розподілу домоволодіння, суд вважає, що відповідно до ст. 10 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень». Статтею 11 ч. 1 ЦПК України передбачено, що: «суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін». Відповідно до ст. 60 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір». Згідно із ст. 131 ЦПК України «Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попередне судове засідання у справі не проводиться,- до початку розгляду справи по суті». Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України: «Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявляти клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору». Позивачі не наддали суду будь-яких документів щодо права власності чи права користування на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS], тобто не довели суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень стосовно земельної ділянки, в зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині також має бути відмовлено. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved