Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу вказавши, що за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд визнав винним за ст.ст. 121 ч. 2, 296 ч. 2 КК України. [PERSON] та [PERSON] повністю відшкодували позивачеві завдану майнову та моральну шкоду, а [PERSON] надав боргову розписку у відповідності до якої зобов'язувався сплатити [PERSON] протягом 12 місяців, тобто до 31 травня 2012 року, суму у розмірі 18000 гривень. У визначений розпискою строк, ні пізніше боржник свого зобов'язання не виконав. Тому посилаючись на норми чинного законодавства просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу у 18000 гривень, компенсацію з урахуванням індексу інфляції у сумі 1674 гривні, три проценти річних за час прострочення у сумі 1575 гривень. Стягнути з [PERSON] на його користь суму завданої моральної шкоди у розмірі 10000 гривень та судові витрати по справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши вищевказані пояснення та вивчивши письмові матеріли справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково за такими обставинами. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2011 року по кримінальній справі № 1-49/11 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч. 2, ст. 296 ч. 2 КК України. [PERSON] та [PERSON] повністю відшкодували [PERSON] завдану матеріальну та моральну шкоду. [PERSON] на час відшкодування завданої майнової та моральної шкоди грошей не мав та у якості гарантування такого відшкодування надав [PERSON] боргову розписку від 31 травня 2011 року, і відповідності до якої [PERSON] повинен був сплатити [PERSON] протягом 12 місяців з дати її написання, тобто до 31 травня 2012 року, суму у розмірі 18000 гривень, що підтверджується копією даної розписки на що відповідач у ході судового розгляду у справі не заперечував. Але у визначений розпискою строк, та в подальшому [PERSON] свого зобов'язання не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Тобто, наявність у [PERSON] боргової розписки [PERSON] від 31.05.2011 року підтверджує факт невиконання останнім свого зобов'язання та відповідно суд критично ставиться до пояснень відповідача, що ним у повному обсязі повернуто борг позивачеві, оскільки крім його пояснень вказаний факт не знайшов підтвердження у ході судового розгляду у справі. Крім того, позивач в судовому засіданні категорично заперечував, що від відповідача після написання ним розписки у 2011 році зустрічався та відповідно отримував будь-які кошти. Так у ході судового розгляду у справі під час допиту у в якості свідка [PERSON], останній пояснив, що возив власним автомобілем до м. Миколаєва [PERSON], який перед цим позичав у нього гроші. [PERSON] зустрічався у м. Миколаєві з якимось чоловіком про що вони розмовляли та чи передавав [PERSON] гроші він не бачив так в момент їх розмови був відсутній, відходив від них у магазин купити води. Оскільки відповідач у ході судового розгляду у справі не довів факту відшкодування позивачеві суми боргу за його розпискою від 31.05.2011 року, суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині стягнення матеріальної шкоди. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За таких обставин, суд прийшов до безсумнівного висновку про необхідність задоволення позову у частині стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції у сумі 1674 гривні та в частині стягнення трьох процентів річних за час прострочення у сумі 1575 гривень. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. У результаті невиконання зобов'язання відповідачем позивачеві спричинена моральна шкода, оскільки [PERSON], вимушений був нести моральні страждання у результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, відповідач увів його в оману щодо щирого розкаяння у скоєному відносно нього злочині (спричиненні йому тяжкого тілесного ушкодження у вигляді втрати ока) та не зробив жодного кроку на відшкодування завданої шкоди. Повіривши йому позивач відмовився від цивільного позову у кримінальній справі, де суми стягнень з [PERSON] на його користь мали бути втричі або, якнайменше, вдвічі більшими, та просив суд не застосовувати до нього покарання, пов'язане з реальним позбавленням волі. Більш того, відповідач невиконанням свого зобов'язання примусив позивача захищати свої майнові права, що тягне за собою додаткові витрати та моральні страждання. Сподівання [PERSON] на своєчасне отримання суми боргу та направлення її на лікування і заздалегідь сплановані сімейні витрати не виправдалися, що потягнуло за собою розлад у сімейних відносинах з близькими та оточуючими позивача людьми. За таких обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов у частині стягнення моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає фактичним обставинам справи та тяжкості заподіяних потерпілому моральних страждань. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В ході судового розгляду у справі представником позивача надано до суду належні докази судових витрат, пов'язаних з переїздами з м. Миколаєва до м. Новомиргорода, а саме чеки № 1283 від 28.07.2014 року та за № 6668 від 16.06.2014 року на загальну суму 999 гривень та відповідно при подачі позову до суду сплачено 343,60 гривень судового збору. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1342,60 гривень у рахунок відшкодування судових витрат. З урахуванням того, що позивачем та його представником в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів наявності судових витрат, пов'язаних зі сплатою добових та компенсації за відрив від звичайних занять, суд не вбачає підстав для за зволення позову у цій частині. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial