Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

До суду з названим позовом звернулося ПАТ „[PERSON] Аваль, посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON], було укладено кредитний договір № 014/2547/74/13722 від 03.06.2005 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 15000 евро 00 центів. Кредит надано на строк по 03.06ю2025 року.Процентна ставка за користування кредитними коштами складає 13,00 % річних. (1.4 кредитного договору). Кредит надано Позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (п. 3.1 кредитного договору). Відповідно до п. 3.2 цього договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд кредитора наступним чином: -На поточний рахунок позичальника;-Готівкою через касу кредитора: Таким чином [PERSON] виконав свої зобов'язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши Позичальнику кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Факт видачі Позичальнику кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку, станом на дату видачі кредитних коштів, а сане за 03.06.2005року (копія додається). Згідно п. 5.1 кредитного договору Позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: *щомісячно, до 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно Графіку погашення, протягом строку дії кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 03.06.2025 року; *щомісячно, до 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне користування кредитних коштів Кредитора та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору [PERSON] мас право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав Позичальника, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення Позичальника рекомендованим листом. Відповідно до п. 9.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п. 10.4 до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. 30 листопада 2009 року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику. Тимчасово з «30» листопада 2009 р. до «30» листопада 2010 р. сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми Кредиту (надано кредитні канікули) та змінено строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди, (копія додаткової угоди додається). Однак Позичальник припинив належним чином виконуватисвої грошові зобов'язання за кредитним договором, а саме зазначених в п. 5.1 кредитного договору, зобов'язань з погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого за кредитом виникла прострочена заборгованість. 07.07.2015 року Позичальнику було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором за вих. №114-0-0-00/І5-37959, про те заборгованість погашено так і не було, (копії вимоги та докази отримання додаються). Загальна сума заборгованості Позичальника - [PERSON] перед Банком, за кредитним договором № 014/2547/74/13722 від 03.06.2005 року, станом на 29.09.2015 року становить 14\~843,471 евро, що еквівалентно до курсу НБУ - 357 944,02 грн., яка складається із : --13 256,71 євро , що еквівалентно по курсу НБУ - 319 674,80 грн. - заборгованість по кредиту; - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 557,58 євро, що еквівалентно до курсу НБУ - 13 445,59 грн.; - 1 587,00 євро , що еквівалентно до курсу НБУ -38 269,22 грн. заборгованість по відсоткам - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 1 582,28 євро, що еквівалентно до курсу НБУ - 38 155,40 грн.; Зазначена сума заборгованості для Банку є значною та щоденно збільшується, згідно умов кредитного договору. Вимоги грунтуються на наступному: Відповідно до ст. ст. 257, 258, 259 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для окремих видів вимог' законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, іцо звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( п. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до п.1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 порушенням зобов'язання є його невиконаная або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. За кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( п. 1 ст. 1054 ЦК України). Позивач просить стягнути з [PERSON], на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Авалв», заборгованість за кредитним договором №014/2547/74/13722 від ОЗ.О6.2005 року, станом на 29.09.2015 року в сумі 14 843,71 євро, що в еквівалентно до курсу НБУ - 357 944,02 грн., та сплачений Банком судовий збір в сумі 5\~369,16 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що кошти відповідачу згідно договору видавалися в сумі 15000 тисяч Евро та були конвертовані та перераховані від імені [PERSON] ТОВ « УКОІНВЕСТБУД», про гривневий кредит не йшлося ні в договорі про надання кредиту ні в додатковій угоді, відповідач сплочував внески по кредиту виходячи із суми отриманого кредиту в Евро, а не в гривнях. Відповідач в судове засідання не прибув, його представник позовні вимоги не визнав та заперечив проти позову посилаючись на те, що вказана позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній обставини не відповідають дійсності. [PERSON] звернувся до позивача для отримання кредиту на придбання житла за договором дольової участі у фінансуванні будівництва №950 МХ від 29.04.2005 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «Укоінвестбуд». Оплата за договором була зазначена у гривнях. Після погодження всіх питань та підписання кредитного договору про надання валютного кредиту в розмірі 15 000 євро, банк (позивач) перерахував на рахунок забудовника ТОВ «Укоінвестбуд» 88 344, 90 грн. В квитанції зазначено «... призначення платежу: від [PERSON], перерахування коштів за дог. №950 МХ від 29.04.05 та за кредитним договором №014/2547/13722 від 03.06.2005...». Тобто банк всупереч умовам договору передбаченими п.1.1 та п.3.2 фактично здійснив оплату в гривнях, а не в євро. Відповідно до тексту квитанції переказ коштів у гривнях було виконано на виконання умов саме вищевказаного валютного кредитного договору. Важливо зазначити, що на цій квитанції вказано час здійснення перерахування коштів, а саме 16.09. Через пів години в 16.33 в цей самий день банк видає другу квитанцію про видачу [PERSON], знов таки за вищевказаним валютним кредитним договором, готівку в розмірі 15 000 євро. Необхідно зазначити, що в квитанції не вказано про переказ коштів на рахунок №22137434, гроші були видані готівкою. Як вбачається з вищевикладеного, сторони по справі оформлюючи та підписуючи кредит у євро фактично мали на меті гривневий кредит, оскільки оплата коштів за договором відбулася в національній валюті - гривні. Тобто кредитний договір № 014/2547/13722 від 03.06.2005 є удаваним правочином, відповідно до ст.. 235 ЦК України, а тому відносини між сторонами за вказаним правочином мають регулюватися як кредит виданий в національній валюті - гривні, на тих самих умовах, зазначених в кредитному договорі (процентна ставка за користування кредитом) та в розмірі 88 344, 90 грн. Факт удаваності правочину також підтверджується Додатковою угодою до договору дольової участі у фінансуванні будівництва №950 МХ від 29.04.2005 року підписаною 03 червня 2005 року Банком, Забудовником та відповідачем, де в п. 1.3. вказано, що в разі розірвання договору дольової участі у будівництві, ТОВ Укоінвестбуд повинно перерахувати всі кошти, які вносилися від імені [PERSON] за договором №950 МХ від 29.04.2005 банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2547/13722. Тобто банк за даною угодою мав у разі її розірвання повернути собі гривню, а ні як не євро. Позивач по справі не надав суду розрахунок заборгованості у гривнях, та не врахував фактично здійснену оплату відповідачем у євро суми, що йшла на погашення заборгованості. Вказана сума фактично здійсненої оплати має бути перерахована у гривні за курсом НБУ станом на день слухання справи в суді. Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, відповідач взагалі сплатив банку (кредит, відсотки) складає 20 029, 5 євро, що за курсом НБУ (24, 63 грн - 1 євро) складає 493 326, 58 грн., що значно перевищує суму фактично наданого кредиту в розмірі 88 344, 90 грн. та відсотків за десять років з розрахунку 13 % річних 114 848, 37 грн. Враховуючи викладене, прошсить в позові відмовити. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача та дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Із матеріалів справи встановлено, що 03 червня 2005 року між ПАТ „ [PERSON] Аваль та [PERSON], було укладено кредитний договір № 014/2547/74/13722 від 03.06.2005 року , відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 15000 тисяч Евро, строком на 240 місяців з 03 червня 2005 року по 03 червня 2025 року (а.с.13 15). 30 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем по даній справі було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику. Тимчасово з «30» листопада 2009 р. до «30» листопада 2010 р. сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми Кредиту (надано кредитні канікули) та змінено строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди (а.с.16-23). Загальна сума заборгованості Позичальника - [PERSON] перед Банком, за кредитним договором № 014/2547/74/13722 від 03.06.2005 року, станом на 29.09.2015 року становить 14\~843,471 евро, що еквівалентно до курсу НБУ - 357 944,02 грн.,(а.с.6-12), яка складається із : -13 256,71 євро , що еквівалентно по курсу НБУ - 319 674,80 грн. - заборгованість по кредиту; - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 557,58 євро, що еквівалентно до курсу НБУ - 13 445,59 грн.; - 1 587,00 євро , що еквівалентно до курсу НБУ -38 269,22 грн. заборгованість по відсоткам - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 1 582,28 євро, що еквівалентно до курсу НБУ - 38 155,40 грн.; Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Позика глави 71 ЦК України (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як встановлено в судовому засіданні із кредитного договору № 014/2547/74/13722 від 03.06.2005 року та додаткової угоди № 1 від 30 листопада 2009 року, що між позивачем та відповідачем було укладено договір на отримання кредиту в сумі 15 тисяч Евро, договір та додаткова угода була підписана як позивачем так і відповідачем та виконувалася відповідачем. Ніяких доказів того, що це була удавана угода та кредит видавався не у Евро а гривневий, відповідач суду не надав. Надана суду представником відповідача копія заяви на видачу готівки від 03 червня 2005 року(а.с.53) підтверджує те, що відповідач звернувся до позивача та отримав 15 тисяч Евро. Квитанція № 56 від 03 червня 2005 року (а.с.54) підтверджує те, що позивачем були перераховані кошти від [PERSON], отримувач ТОВ «УКОІНВЕСТБУД», проте сторони не надали суду доказів того яким чином та коли 15 тисяч Евро були конвертовані в національну валюту та перераховані отримувачу і дані документи не спростовують те, що відповідач отримав кредит в сумі 15 тисяч Евро, поскільки отримання кредиту 15 тисяч Евро підтверджується як самим договором укладеним між позивачем та відповідачем та підписаний сторонами так і укладена додаткова угода №1 від 30 листопада 2009 року в якій відповідач через чотири роки після отримання кредиту підтвердив те, що кредит він отримав саме у Евро, а не гривневий кредит та зобовязувався отриманий кредит погашати на умовах викладених в цій угоді та у договорі про, що відповідач і підписався у вказаній угоді . Враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON], слід стягнути на користь ПАТ „[PERSON] Аваль, заборгованість по кредитному договору за кредитним договором № 014/2547/74/13722 від 03.06.2005 року в сумі 14843,71 Евро, що в еквіваленті до курсу НБУ на дату розрахунку заборгованості станом на 29.09.2015 року становить 357944,02 гривні. Судовий збір в сумі 5369,16 гривень, слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved