Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] набув у власність від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є колишніми членами колективного сільськогосподарського підприємства імені Чапаєва смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, нерухоме майно у вигляді будівлі складу, розташованої в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вулиця Центральна, 107н (літера «Б» - будівля складу, площею 907,6 кв.м.). Дане нерухоме майно було набуто ним у власність шляхом викупу відповідних майнових паїв у власників таких паїв колишнього колективного сільськогосподарського підприємства імені Чапаєва смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області згідно належних їм майнових сертифікатів та виділення після цього вказаного нерухомого майна в натурі. Таким чином, враховуючи процедуру набуття позивачем у власність вказаного нерухомого майна, у нього на даний час відсутні належні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом права власності на дане нерухоме майно. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Позивач до суду не з`явився, просив справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, про що надав відповідну заяву. Відповідачі до суду не з`явилися, просили справу розглянути без їх участі, заперечень на позовні вимоги не мають, позов визнають, про що надали до суду відповідні аналогічні за змістом заяви. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктами права колективної власності є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески членів підприємства, виготовлена ними продукція, одержані доходи, майно, отримане на законних підставах. Майно у колективному підприємстві належить на праві колективної власності його членам. Суб`єктом права власності в підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, які його отримують при виході з підприємства. Згідно ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від його частини в пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у в збільшенні частини в пайовому фонді. Ці правовідносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства має після припинення членства в підприємстві. У разі припинення членства в підприємстві його колишні члени мають право на пай у натуральному вираженні, у грошовому вираженні, цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін формою. Крім того, п.п. 8,9 «Порядку поділу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 р. № 62 (який діяв на момент виділення майна в натурі співвласникам такого майна відповідно до належних їм майнових сертифікатів) - кожний із співвласників має право використовувати свій майновий пай таким чином: а) об`єднати свій майновий пай з іншими паями співвласників, отримати майно в натурі у спільну сумісну власність і передати це майно в статутний фонд новоствореного юридичної особи. б) об`єднати свій майновий пай з іншими паями співвласників отримати майно в натурі у спільну сумісну власність, скласти договір про спільне володіння користуванні розпорядженні майном і передати його в оренду. в) отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи спільно з членами своєї сім`ї і використати майно на свій розсуд г) відчужувати пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Абзацом четвертим ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному надається право будь яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] набув у власність від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є колишніми членами колективного сільськогосподарського підприємства імені Чапаєва смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, нерухоме майно у вигляді будівлі складу, розташованої в смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, вулиця Центральна, 107н (літера «Б» - будівля складу, площею 907,6 кв.м.). Дане нерухоме майно було набуто ним у власність шляхом викупу відповідних майнових паїв у власників таких паїв колишнього колективного сільськогосподарського підприємства імені Чапаєва смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області згідно належних їм майнових сертифікатів та виділення після цього вказаного нерухомого майна в натурі (а.с. 17-27). Таким чином, враховуючи процедуру набуття позивачем у власність вказаного нерухомого майна, у нього на даний час відсутні належні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину. З огляду на вищезазначене, позивачу у власність перейшло дане нерухоме майно, вказаний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні з незалежних від позивача обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. Таким чином, позивачем дійсно було набуто право власності на вказане нерухоме майно, однак зареєструвати право власності на дане нерухоме майно позивач не має можливості з незалежних від нього обставин, що позбавляє його вільно розпоряджатися та володіти належним йому нерухомим майном, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку. За таких обставини, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved