Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 29 квітня 2014 року маючи на меті укласти з відповідачем договір купівлі-продажу ? частини будинку, розташованого по вул. Котовського, 2/1 в смт. Ставище Київської області за 100000 грн., надала останній завдаток у розмірі 35000 грн. та заселилася у вказану частину будинку. В подальшому укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної частини будинку не відбулося в звязку із тим, що у неї не було решти грошових коштів. На підтвердження того, що гроші були передані відповідачу є розписка, написана позивачем при свідкові [PERSON] та підписана відповідачем. Проживаючи в будинку, вона за власні кошти зробила ремонт та провела воду в будинок, сплачувала рахунки за комунальні послуги. Згідно рішення Ставищенського районного суду від 22.09.2015 року, її було виселено із будинку. Після цього, відповідач повернула їй кошти в розмірі 5000 гривень, а решту відмовилась повертати мотивуючи це тим, що це плата за її проживання у вказаному будинку. Вважає, що оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було, а договір завдатку не укладався письмово, передана сума в розмірі 35000 грн. є авансом, який підлягає поверненню. У випадках, коли не було укладено ні договору купівлі-продажу, ані завдатку, - має місце безпідставне набуття майна (коштів). Позивач просив суд стягнути із відповідача на її користь кошти в сумі 30000 грн. та суму сплаченого нею судового збору в сумі 551,21 коп. В судовому засданні представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 20000 гривень (а. с. 65). Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві позивачем. Допитана в якості свідка позивач суду показала, що вона 29 квітня 2014 року передала [PERSON] в присутності свідка [PERSON] в рахунок оплати коштів за придбання житлового будинку по вул. Котовського в смт. Ставище кошти в сумі 25000 грн. в приміщенні цього будинку, а остання передала їй ключ від даного будинку. Вони усно домовились про купівлю-продаж даного будинку за 100000 грн., [PERSON] особисто написала розписку про передачу коштів на вказану суму і підписалась в ній. Свій підпис в розписці також поставила вона та свідок. [PERSON] говорила, що правовстановлюючі документи на будинок ще не готові, і їх буди отримувати її батько. Відповідач в судове засідання не прибула, незважаючи на те, що запрошувалась судом для дачі особистих пояснень по даній справі, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки надані суду розписки не є належними і допустимими доказами передачі їй будь-яких коштів та їх розміру, просить справу розглядати без її участі. Також відповідач подала до суду заяву від 26 лютого 2016 року, в якій зазначає, що під розпискою від 29 квітня 2014 року [PERSON] вона підписувалась. Тобто, вона визнає свій підпис під наданою суду розпискою [PERSON]. Справу просить розглядати у її відсутність. Свідок [PERSON] суду показала, що весною 2014 року при ній [PERSON] передала [PERSON] в рахунок оплати коштів за придбання житлового будинку по вул. Котовського в смт. Ставище кошти в сумі 25000 грн. в приміщенні цього будинку, а остання передала [PERSON] ключ від даного будинку. [PERSON] особисто написала розписку про передачу коштів на вказану суму і підписалась в ній. Свій підпис в розписці також поставила і вона. [PERSON] говорила, що правовстановлюючі документи на будинок ще не готові, і їх буди отримувати її батько. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її покази як свідка, пояснення представника позивача, покази свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 29 квітня 2014 року на підставі розписки від 29 квітня 2014 року позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 25000 грн., зазначивши в розписці, що кошти дані як завдаток за будинок, розташований по вул. Котовського, 2/1 в смт. Ставище Київської області (а.с. 56). Рішенням Ставищенського районного суду від 22 вересня 2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення за місцем реєстрації (а. с. 64) встановлено, що в травні 2014 року позивач [PERSON]у відповідності до статті 98 Житлового Кодексу України дозволив тимчасове проживання відповідачки (тимчасового жильця) в належній йому 1/2 частині житлового будинку № 2/1 по вулиці Котовського в смт Ставище Ставищенського району Київської області. Право власності підтверджено свідоцтвом про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності. [PERSON] вселилася в житло. Домовленість була усною і договору найму в формі передбаченій статтею 158 ЖК України не укладалося. Відповідачкою не надано суду ніяких доказів того, що вона поселялася в будинок з подальшим наміром його викупити та про те, що вона сплатила частину його вартості [PERSON]. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили 15 жовтня 2015 року [PERSON] було виселено з вказаного будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до змісту вищевказаної розписки (а. с. 56) відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] при свідку [PERSON] 25000 грн. завдатку за вищевказану частину будинку. Слід зазначити, що розписка, саме як документ, не передбачена цивільним законодавством України, проте, вона є волевиявленням особи щодо вчинення певних дій та враховується як письмове підтвердження будь-якого правочину, вчиненого особою. Як зазначено вище, власником ? частини даного будинку є [PERSON], а не відповідач [PERSON]. Свідок [PERSON] та допитана як свідок позивач суду показали, що [PERSON] є дочкою власника будинку [PERSON] Як зазначено в позові та як показала суду в своїх показаннях допитана в якості свідка позивач, в подальшому договір купівлі-продажу вищезазначеної частини будинку, так і не було укладено. Відповідач, заперечуючи проти позову в письмовій заяві, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки надані суду розписки не є належними і допустимими доказами передачі їй будь-яких коштів та їх розміру, тобто не визнає факту отримання від позивача коштів за цими розписками. Разом з тим, відповідач своєю заявою від 26 лютого 2016 року підтвердила, що під розпискою від 29 квітня 2014 року [PERSON] вона підписувалась та визнала свій підпис під наданою суду розпискою [PERSON] (а. с. 61). Позивач на підтвердження своїх вимог посилається також на розписку від 2 вересня 2015 року (а.с. 57), в тексті якої вказано, що вона [PERSON] отримала від [PERSON] 5000 гривень, які вона передавала останній при свідку [PERSON] 29 квітня 2014 року як аванс за вищевказаний будинок. Проте, вказана розписка містить лише підпис [PERSON] Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. З аналізу ст. 570 ЦК України витікає, що завдатком може забезпечуватися тільки зобовязання, які виникають з договорів. Відповідно він не може використовуватися для забезпечення деліктних зобов'язань, що виникають внаслідок безпідставного збагачення. Завдатком може бути забезпечене тільки виконання грошового зобов'язання. Цей висновок випливає з положення про те, що завдаток видається відповідній стороні в договірному зобовязанні у рахунок належних з неї платежів. Завдаток за своєю суттю є двостороннім в тому розумінні, що він опосередковує відносини тільки боржника і кредитора. Можливість надання завдатку третій особі, яка не бере участі в основному зобов'язанні законодавчо не передбачена. Таким чином, беручи до уваги те, що як пояснили у судовому засіданні позивач та її представник, відповідач [PERSON] не є власником вищевказаного будинку, довіреності на її імя власник [PERSON] не видавав, суд приходить до висновку, що відповідач не могла бути стороною договору купівлі-продажу даного будинку (його частини). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином враховуючи, що [PERSON] на час написання вищевказаної розписки від 29 квітня 2014 року не була власником житлового будинку № 2/1 по вулиці Котовського в смт Ставище, у матеріалах справи є оригінал вищевказаної розписки від 29 квітня 2014 року про передачу позивачем відповідачу 25000 грн. (а. с. 56), факт передачі вказаних коштів підтвердили в судовому засіданні в своїх показаннях свідок [PERSON] і допитана в якості свідка позивачка [PERSON], та з урахуванням показань останньої про повернення їй [PERSON] лише 5000 грн., суд приходить до висновку, що відповідачем дійсно були отримані без достатньої правової підстави кошти в сумі 25000 грн., сума у розмірі 20000 грн. позивачу не повернута, а тому підлягає стягненню з [PERSON] у судовому порядку, як така, що нанабута нею без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути також судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп. На підставі ст.ст. 570, 571, 1212 ЦК України,

Outcome: approved