Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Запорізький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення отриманої незаконним шляхом суми матеріального забезпечення у розмірі 5 853,51 гривень в обґрунтування якого зазначив, що відповідач не повідомив Запорізький міський центр зайнятості про зайнятість на час перебування на обліку як безробітного, відтак незаконно отримав матеріальну допомогу по безробіттю. З посиланням на положення ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» просив стягнути з відповідача суму грошової допомоги у розмірі 5 853,51 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що 25 березня 2015 р. ним укладено договір з ТОВ «Еулайф Груп» про співробітництво, але 1 квітня 2015 р. його було розірвано. Отже, за вказаним договором ним не виконувалось жодних робіт та не отримувалось прибутку. Відтак, на думку відповідача, ним не було допущено порушень вимог ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тому, підстави для стягнення з нього суми грошової допомоги у розмірі 5 853,51 гривень відсутні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 6 жовтня 2014 р. [PERSON] звернувся до Запорізького міського центру зайнятості, із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 р. № 1533-ІІІ (далі Закон № 1533-ІІІ) (арк. справи 13). Вказане також підтверджується і персональною карткою відповідача № 080114100600006, дата створення: 6 жовтня 2014 р. (арк. справи 10 11). Цього ж дня наказом відповідача [PERSON] надано статус безробітного, а з 13 жовтня 2014 р., відповідно до пунктів 1,3,4 статті 22, пункту 1 статті 23 Закону № 1533 та п.п. 4.3 та 4.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20 листопада 2000 р. № 307 (далі Порядок № 307) призначено виплату допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по відповідачу (арк. справи 19 20). Позивачем була проведена перевірка обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачеві відповідно до пункту 18 статті 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 лютого 2009 р. № 60/62, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за № 232/16248. Перевіркою встановлено, що [PERSON], під час перебування його на обліку як безробітного, виконував роботу згідно з цивільно-правовим договором № 3885801 від 25 березня 2015 р., укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «ЕУЛАЙФ ГРУП», про що було складено акт № 193 від 19 травня 2015 р. (арк. справи 14 15). Дійсно, з листа ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУП» від 19 травня 2015 р. за № 395 випливає, що між [PERSON] та ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУП» укладався цивільно-правовий договір від 25 березня 2015 р. № 3885801. З 1 квітня 2015 р. даний договір було розірвано згідно заяви [PERSON] За період дії договору, нарахування та виплати [PERSON] не здійснювались (арк. справи 15). Копія вказаного договору приєднана до матеріалів справи (арк. справи 16). Відповідно до п.п. 1 пункту 5.5 Порядку № 307 виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Пунктом 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 198 передбачено припинення реєстрації центром зайнятості з дня укладання цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Наказом позивача від 9 червня 2015 р. припинено реєстрацію відповідача як безробітного з 25 березня 2015 р. у зв'язку з укладанням ним цивільно-правового договору. Згідно зі статтею 36 Закону № 1533, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг та сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання послуг. Відповідно до пункту 6.14 Порядку № 307, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Таким чином, в розумінні частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», з дня укладання вищевказаного договору відповідач відносився до категорії зайнятого населення та не мав права отримувати допомогу по безробіттю. Отже, суд констатує, що відповідач не виконав обов'язок, який був покладений на нього, як на безробітного, а саме своєчасно не повідомив про наявність обставин, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, що призвело до безпідставної виплати йому допомоги по безробіттю за період з 25 березня 2015 р. по 18 травня 2015 р. у розмірі 6 768, 43 гривень. Враховуючи те, що частину коштів у розмірі 914,92 гривень (сума виплаченої допомоги по безробіттю за період з 25 березня 2015 р. по 18 травня 2015 р.) відповідачем була сплачена, сума коштів, що підлягає поверненню становить 5 853,51 гривень (за період з 1 квітня 2015 р. по 18 травня 2015 р.). До відповідача надсилалась претензія № 1550/07-05 від 11 червня 2015 р. з вимогою щодо повернення вищезазначених коштів (арк. справи 21), яка була отримана [PERSON] 18 червня 2015 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. справи 21 зворот. бік) але відповідачем суму заборгованості погашено не було. Зважаючи на несплату у добровільному порядку коштів, позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченої допомоги у розмірі 5\~853,51 гривень. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 р. у справі № 808/3818/15 вказаний позов задоволено, внаслідок чого стягнуто з [PERSON] на користь Запорізького міського центру зайнятості кошти, що були виплачені як допомога по безробіттю за період з 1 квітня 2015 р. по 18 травня 2015 р. у розмірі 5\~853,51 гривень (арк. справи 22 23). Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 р. постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 р. скасовано, а провадження у справі закрито (арк. справи 24). Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі виходив із того, що правовідносини, які склалися між сторонами мають приватно-правовий характер, відтак, дану справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства. Після цього, 12 серпня 2016 р. позивач предявив позовні вимоги до [PERSON] за правилами цивільного судочинства. Судом встановлено, що на день розгляду справи відшкодування коштів відповідачем не здійснено. Статтею першою Закону України «Про зайнятість населення» N5067-VI, визначений термін «безробітний», як особу віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно із пунктом першим статті четвертої цього Закону, в Україні до зайнятого населення належать зокрема особи які забезпечують себе роботою самостійно. Зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом (п. 3 ст. 3 Закону). Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 198 від 20 березня 2013 р. «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», з першого дня реєстрації у територіальному органі на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону. Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 1533-III, право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зі змісту положень частини другої третьої статті 36 Закону № 1533-III випливає, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Як передбачено пунктом 1.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 р. № 307 допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними. У відповідності з пунктом 6.14 Порядку №307 якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Сума виплаченої допомоги по безробіттю підтверджується відповідною довідкою центру зайнятості, що підписується керівником, головним бухгалтером та скріплюється печаткою. Згідно з пунктами 2 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», підпункту 6.14 пункту 6 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики 307 від 20 листопада 2000 р., якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг. Проаналізувавши обставини справи та вищенаведені норми права, суд доходить переконання що, допомога по безробіттю відповідачем у розмірі 5 853,51 гривень отримана без належних на то правових підстав. На порушення норм закону відповідач суму незаконно отриманої допомоги у повному обсязі не повернув, у звязку із чим у позивача наявні підстави вимагати їх стягнення у судовому порядку. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов у повному обсязі. Таким чином, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати із сплати судового збору у розмірі 1 378,00 гривень, що документально підтверджено (арк. справи 27).

Outcome: approved