Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Заявленими та не змінюваними вимогами позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ про звільнення заявника, скасувати його, поновити на роботі. Крім цього, у зв`язку із незаконним, на переконання позивача, звільненням стягнути за весь час середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду спричинену такими протиправними діями. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги не змінювали і просили суд їх повністю задовольнити. В обґрунтування заявленого зазначили, що позивача звільнили протиправно у зв`язку із чим усі заявлені вимоги підлягають до задоволення. Представник відповідача вимог в судовому засіданні не визнав та просив їх відхилити, як безпідставні, а дії довірителя вважає такими, які вчинені у відповідності до чинного законодавства. Розгляд справи вирішено спочатку проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, однак в подальшому здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримав код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір. Позивач перебував з відповідачем у трудовий відносинах у період часу з 8 серпня 2016 року по 13 січня 2021 року. Трудова книжка має запис від 10 січня 2017 року про переведення з посади прибиральника виробничих приміщень у службі головного енергетика на посаду підсобного робітника відділу логістики (а.с.10-13). Наказом від 12 січня 2021 року № 78-к/тр позивача звільнено з роботи за угодою сторін. Наступного дня з наказом ознайомлений позивач (а.с.14). 12 січня 2021 року позивач звертався із заявою про відклик заяви про звільнення за угодою сторін від 4 січня 2021 року (а.с.16). Позивач звертався до поліції з приводу неправомірного, на його переконання, не допуску до роботи у відповідача (а.с.17). Заявник має інвалідність 3-ої групи по загальному захворюванню пов`язаному з ураженням опорно рухливого апарату (а.с.18,32). [PERSON] перебував на лікарняному у період часу з 17 по 28 лютого 2021 року (а.с.31). 4 січня 2021 року позивач звертався до відповідача із заявою про звільнення його з роботи за угодою сторін з 13 січня 2021 року (а.с.66). З приводу таких та неправомірних за словами заявника дій, а саме щодо примушування до написання заяви про звільнення з роботи позивач до правоохоронних органів не звертався і причину такому пояснити у судовому засіданні на запитання головуючого не міг. При цьому, судом було зауважено, що з приводу не допуску до роботи позивача останнім були вжиті заходи щодо фіксації даних дій правоохоронними органами задля уникнення можливості інкримінації працівникові невихід на роботу і як підставу звільнення з роботи на такій підставі. 12 січня 2021 року відповідач повідомив працівника на його заяву щодо відкликання заяви про звільнення про те, що його заява анульованою бути не може (а.с.69). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Підставами припинення трудового договору є, серед інших, угода сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд не вважає, що при звільненні позивача були допущені порушення трудового законодавства, а звідси такі дії протиправними визнавати не має підстав. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено зазначеними раніше доказами, що позивач добровільно написав заяву про звільнення з роботи за угодою сторін із зазначенням бажаної дати припинення трудових відносин. Відповідачем таке звернення працівника і його вимоги задоволені, як щодо звільнення так і щодо бажаної дати припинення трудових відносин. Направлена заява про анулювання заяви про звільнення надійшла до відповідача у день винесення наказу про звільнення. Звідси, відсутні підстави стверджувати про можливість задоволення останньої. Твердження про примушування не підтверджені жодними доказами і до уваги судом не приймаються. Так само, твердження позивача про те, що він не пройшов медичну комісію, суд вважає, ніякого відношення до вирішення даного спору не мають, оскільки ані підстави для звільнення ані будь-яка переписка з даного приводу між сторонами не велась і з даного приводу рішення не приймались. Інші та похідні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди задоволеними бути не можуть оскільки напрямку залежать від задоволення основної вимоги про поновлення на роботі. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Посилання представника позивача на правову позицію ВС у справі № 1340/6082/18 від 31 жовтня 2019 року, суд вважає, застосованими бути не можуть у даній справі, оскільки правовідносини хоча і однакові за змістом, однак різні фактичні обставини справи. Так, у останній справі заява про звільнення з роботи не містила ані дати її написання, ані бажаної дати звільнення. Натомість [PERSON] у згадуваній заяві, як зазначалось раніше, зазначив і дату написання заяви та бажану дату звільнення. Результати вирішення спору не дають підстав для розподілу судових витрат понесених позивачем. Судові витрати відповідача не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed