Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], з посиланням на те, що 17 липня 2017 року між ним та відповідачем укладено договір позики (розписка), згідно якої відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі - 213980,00 грн., що на час укладення даної позики еквівалентно - 8 230 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути грошові кошти двома частинами на розрахунковий рахунок позивача, а саме 17.09.2017 р. в розмірі - 15000 грн. та до 25.12.2017 року в розмірі - 198980 грн., тобто загальна сума зобов'язань становить - 213980,00 грн. Після настання строку повернення відповідачем грошових коштів, останній усіляким способом ігнорує повернення боргу. Він неодноразово намагався в добровільному порядку вирішити питання про повернення грошей, але до цього часу відповідач так і не повернув борг. Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 213980,00 гривень, що еквівалентно (на день укладення позики) 8230 доларів США. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27 лютого 2018 року до суду подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просить задовольнити (а. с. 49). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду зазначила, що кошти по вказаній розписці позивач позичив відповідачу в гривневій валюті, що на день укладення даної позики було еквівалентно - 8230 доларів США. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27 лютого 2018 року до суду подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі (а. с. 53). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. 17 липня 2017 року між сторонами укладено договір позики (розписка), відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі - 213980,00 грн., що на день укладення даної позики було еквівалентно 8230 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути грошові кошти двома частинами на розрахунковий рахунок позивача, а саме 17.09.2017 р. в розмірі - 15000 грн. та до 25.12.2017 року в розмірі - 198980 грн., загальна сума зобов'язань становить - 213980,00 грн., що підтверджується копією розписки (а. с. 14). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у сумі 213980,00 гривень, що еквівалентно (на день укладення позики) 8230 доларів США, а договір позики розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до п. 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Встановлено, що позивач уклав договір про надання правової допомоги від 10.05.2017 року з адвокатом [PERSON] (а. с. 16), надав розрахунок до даного договору від 27.10.2017 року (а. с. 43), акт до договору про надання правової допомоги від 27.10.2017 року (а. с. 44) та прибутковий касовий ордер від 27.10.2017 року про сплату адвокату за надання правничої допомоги 19 000 грн. (а. с. 45). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19000 грн.. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір - (640 грн. + 640 грн. + 2000 грн.) = 3280 грн. (а. с. 1-2, 30). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3280 грн..

Outcome: approved