overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON], посилаючись на те, що з 28 листопада 2007 року по 6 жовтня 2010 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) останнього щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до її повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову, мотивуючи тим, що відповідач допомоги на утримання дочки не надає, є працездатним, проте місце роботи його їй не відоме. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач в судове засідання не прибула, направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву про визнання позову відповідача, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позовні вимоги визнає, з нього слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) останнього щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до її повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 487 гривень 20 копійок. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON], посилаючись на те, що з 29 лютого 2012 року по 28 грудня 2014 року вона з відповідачем перебувала в шлюбі від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою дитину. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в звязку з чим відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 29 лютого 2012 року по 28 грудня 2014 року перебували у шлюбі, що підтверджується рішенням Рокитнянського районного суду про розірвання шлюбу від 15 грудня 2014 року (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3), який перебуває на утриманні матері, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ставищенської селищної ради від 08 липня 2016 року №2817/в (а.с. 5). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що оскільки відповідач є особою працездатного віку, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з нього слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у частці від його доходу в розмірі 1/4 частину його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON], посилаючись на те, що з 3 вересня 2011 року по 5 травня 2014 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) останнього щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до її повноліття, починаючи з дня предявлення позову, мотивуючи тим, що відповідач допомоги на утримання дочки не надає, є працездатним, проте місце роботи його їй не відоме. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач в судове засідання не прибула, направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву про визнання позову відповідача, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позовні вимоги визнає, з нього слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) останнього щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до її повноліття, починаючи з дня предявлення позову. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 487 гривень 20 копійок. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON], посилаючись на те, що з 8 жовтня 2005 року по 25 грудня 2014 року, вона з відповідачем перебували в шлюбі від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення повноліття в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму. Позивач в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 8 жовтня 2005 року по 25 грудня 2014 року що підтверджується свідоцтвом про шлюб, та рішенням Ставищенського районного суду, про розірвання шлюбу від 25 грудня 2014 року (а.с.3, 19), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 4). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) твердій грошовій сумі. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з нього слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти у частці від його доходу в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON] , посилаючись на те, що з січня 2014 року по 31 грудня 2014 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею. 01 січня 2015 року відповідач залишив сім`ю, а з червня 2020 року припинив спілкуватися з нею та утримувати дитину, яку до цього утримував не регулярно, сплачуючи не суттєві кошти. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь, на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник [PERSON] до суду подав заяву, в якій просить справу розглядати без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просить розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Встановлено, що від фактичних шлюбних відносин сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки відповідач є особою працездатного віку, участі у вихованні та матеріальному забезпесенні спільної дочки не бере, а дитина знаходиться на утриманні позивача, то з відповідача слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути судовий збір в розмірі - 840, 80 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області мотивуючи її тим, що відповідно до рішення Бородянського районного суду від 30 листопада 2009 року у власність громади в особі Бабинецької селищної ради перейшов будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON]. У будинку, який належить Бабинецькій селищній раді без дозволу та законних підстав поселились у невстановлений період відповідачі [PERSON] та [PERSON], які на неодноразові вимоги виселитись з вказаного житла не реагують. Вказане житло в даний час має службове призначення та буде надаватись для проживання молодим спеціалістам в яких є потреба в населеному пункті. А тому, відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, 116, 150, 155 ЖК України, позивач просить суд: Винести рішення про виселення відповідачів: [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] Представник позивача Тищенко Л.М. в судовому засіданні заявлений позов підтримала і викладене підтвердила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, хоча про дату та час слухання справи повідомленні належним чином. Крім цього до суду надійшла заява від [PERSON], який просить зупинити слухання справи посилаючись на те, що перебуває на стаціонарному лікуванні, але при цьому не надав ніяких документів, що підтверджують факт його лікування в умовах стаціонару. Вислухавши пояснення представника позивача Тищенко Л.М., вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідача [PERSON], який пояснив, що вселився до будинку [ADDRESS] без погодження з власником майна з дозволу свого батька [PERSON]. Про те, що батько проживає в даному будинку без законних підстав не знав. Матеріалами справи встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді жилого будинку по [ADDRESS], яка відповідно до рішення Бородянського районного суду від 30 листопада 2009 року визнана на від умерлою та передана у власність громади смт. Бабинці в особі Бабинецької селищної ради. Право власності на даний будинок зареєстровано за Бабинецькою селищною радою . Відповідно до акту депутата від 14 жовтня 2013 року в будинку [ADDRESS] проживають відповідачі, які заселились без відповідного дозволу селищної ради до даного приміщення та не бажають в добровільному порядку виселитись з приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК України «Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення». Відповідачі вселились до комунального житла без згоди сесії селищної ради та без надання ордеру на житло чи укладання договору оренди житла. Оцінюючи досліджені докази, вислухавши представника позивача по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] з посиланням на те, що 03.01.1998 року між ними укладено шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають. Подальше збереження шлюбу і спільне проживання неможливе із-за різних характерів та поглядів на життя. Протягом трьох років злагоди в сімейному житті між ними немає, проживаючи спільно вони постійно конфліктували, конфлікти виникали на побутовому рівні. Часті конфлікти призвели до повного розриву сімейних стосунків. Шлюбних стосунків з відповідачем з 2018 року строни не підтримують, примирення між ними не можливе. Добровільно розірвати шлюб відповідач відмовляється. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач до суду подала заяву, в якій позов підтримала, справу просить розглядати без її участі. Додатково в заяві зазначила, що вона з відповідачем більше трьох років шлюбних стосунків не підтримують, хоч проживають разом. Примирення між ними неможливе. Відповідач до суду не прибув, належним чином повідомлений про місце, час та дату судового розгляду по справі, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 03\~січня 1998\~рокуу відділі реєстрації\~актів громадянського\~стану Ставищенської\~райдержадміністрації Київської\~області,\~актовий запис\~№01 (а. с. 6). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають разом (а. с. 7). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Беручи до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримав, примиритись не бажає, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Враховуючи відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Судові витрати по справі позивач просить покласти на неї.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що вона з відповідачем з 10 жовтня 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім'я фактично розпалася та існує лише юридично. Причинами її розпаду є різні погляди на сімейне життя та обов'язки, непорозуміння, психологічна несумісність і небажання покращити сімейні відносини. В зв'язку із цим, в сім'ї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми та до повного припинення шлюбних відносин. Просить розірвати шлюб з відповідачем. До суду позивач подала заяву, в якій позов підтримала, справу просить розглядати без її участі. Додатково в заяві зазначила, що останніх вісім років вона з відповідачем разом не проживають, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Їх неповнолітня дочка проживає з нею. До суду відповідач подав заяву, в якій позов визнає, справу просить розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 10 жовтня 2001 року у виконкомі Розумницької сільської ради Ставищенського району Київської області, актовий запис №5 (а. с. 6). Від спільного шлюбу мають дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 8) та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). Сторони разом не проживають. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Беручи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Судові витрати позивач просить покласти на нього.

Outcome: approved