Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Заявник 29 травня 2017 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України (а.с. 2-3), який згодом уточнювала, остаточно просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ( а.с. 22-23), мотивуючи наступним. Вона, [PERSON], [INFO] народилася у м. Нікополі Дніпропетровської області. Вона постійно мешкає на території України, ніколи не виїжджала за її межі. З 1969 року по 1973 рік вона навчалася у середній школі № 1 м. Нікополя та з 1973 року по 1979 рік навчалася у середній школі № 5 м. Нікополя, отримала свідоцтво про неповну середню освіту. З 1979 року по 1989 рік вона була засуджена та перебувала у місцях позбавлення волі у м. Дніпродзержинськ. З 1985 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з яким сімейне життя після її звільнення з місць позбавлення волі, не склалося, вони мешкали окремо один від одного, але не розлучалися. Починаючи з січня 1990 року вона почала проживати однією сімєю та вести спільне господарство з [PERSON] без реєстрації за місцем проживання за адресою - Нікопольський район, с. Високе, вул. Центральна, буд. 7. [PERSON] є батьком її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які народилися у Нікопольському пологовому будинку, що підтверджується історіями пологів № 7817 та № 98. З квітня 1995 року по 08 лютого 1999 року вона разом із сім'єю мешкала за адресою Харківська область, Харківський район, смт. Кулиничі, вул. Кулиничевська, буд. 23. 31 січня 1999 року за адресою її мешкання у [INFO] сталася пожежа, що підтверджується довідкою Управління МВС України в Харківській області за № 120 від 25 лютого 1999 року. У звязку з пожежею згоріли усі її особисті речі та документи, у тому числі і її паспорт громадянина України. Після пожежі вона повернулася до м. Нікополя, де і мешкає по теперішній час. Вона зазначає, що не існує іншого способу для отримання нею паспорта громадянина України, окрім як встановлення судовим рішенням факту її постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року, тому звернулася до суду з відповідною заявою. 15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заявник у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 36). Представник заінтересованої особи, [PERSON] у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Представник заінтересованої особи, [PERSON] у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та прийняти законне та обґрунтоване рішення відповідності до вимог чинного законодавства (а.с. 32). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] народилася у м. Нікополі Дніпропетровської області, з 1969 року по 1973 рік навчалася у середній школі № 1 м. Нікополя та з 1973 року по 1979 рік навчалася у середній школі № 5 м. Нікополя, отримала свідоцтво про неповну середню освіту. З 1979 року по 1989 рік заявник була засуджена та перебувала у місцях позбавлення волі у м. Дніпродзержинськ. З 1985 року заявник перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з яким сімейне життя не склалося, з 1989 року вони мешкали окремо один від одного, але не розлучалися. Починаючи з січня 1990 року заявник проживала однією сімєю та вела спільне господарство з [PERSON] без реєстрації за місцем проживання за адресою - Нікопольський район, с. Високе, вул. Центральна, буд. 7. [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які народилися у Нікопольському пологовому будинку Дніпропетровської області. З квітня 1995 року по 08 лютого 1999 року заявник разом із сім'єю мешкала за адресою Харківська область, Харківський район, смт. Кулиничі, вул. Кулиничевська, буд. 23. 31 січня 1999 року за адресою мешкання [PERSON] у буд. 23 по вул. Кулиничевська у смт. Кулиничі сталася пожежа, у звязку з якою згоріли усі особисті речі та документи [PERSON] у тому числі і її паспорт громадянина України. Після пожежі заявник повернулася до м. Нікополя, де і мешкає по теперішній час. Факт постійного перебування на території України [PERSON] підтверджується матеріалами справи, зокрема історіями пологів № 7817 від 06 листопада 1991 року, № 98 від 12 січня 1994 року, довідкою секретаря виконкому Кулиничевської сільської ради Харківського району Харківської області від 08 квітня 1999 року за № 168, довідкою начальника Загону державної пожежної охорони № 14 по охороні Харківського району від 25 лютого 1999 року та довідкою начальника Нікопольського РВ ГУМВС України Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року (а.с. 4-8). Відповідно до\~ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно\~ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку ч. 2\~ст. 256 ЦПК\~(\~ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~ст. 256 ЦПК\~(\~ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. \~Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України»\~і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.\~ Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має для [PERSON] юридичне значення та необхідно їй для подальшого отримання громадянства України. Оскільки від встановлення вказаного факту залежить виникнення у заявника права встановлення належності до громадянства України, суд приходить до переконання про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON], постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому її заяву про встановлення факту слід задовольнити, що надасть можливість заявнику звернутись до відповідних державних органів для встановлення належності її до громадянства України.

Outcome: approved