Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення процентів в порядку 1048 ЦКУ, 3% річних та індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання. Позов мотивує тим, що ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10.08.2017 року залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11.05.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 5\~000 дол. США, що еквівалентно 125\~950 грн., 3% річних 4\~440,99 грн., проценти в порядку ст. 1048 ЦКУ в сумі 36\~683,87 грн. та судові витрати. Добровільно рішення суду [PERSON] не виконав і позивач змушена була звертатись у виконавчу службу. Заборгованість була стягнута примусово 23.10.2018 року. Позивач просить стягнути проценти з відповідача на підставі ст. 1048 ЦКУ за період з 11.08.2017 року по 23.10.2018 року, у зв`язку із чим звернулась до суду. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити з наведених підстав. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явися, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, подавав письмові пояснення на позов, заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд ухвалив провести слухання справи на підставі наявних доказів по справі. \~ \~ \~ \~13.08.2020 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~08.09.2020 року справу призначено до слухання по суті. \~ \~ \~ \~16.01.2021 року та 16.02.2021 року відповідачем заявлялись клопотання про відкладення слухання справи. \~ \~ \~ \~10.03.2021 року відповідачем надано пояснення на позов. Вивчивши матеріали справи, надані докази та розрахунки, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10.08.2017 року залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11.05.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 5\~000 дол. США, що еквівалентно 125\~950 грн., 3% річних 4\~440,99 грн., проценти в порядку ст. 1048 ЦКУ в сумі 36\~683,87 грн. та судові витрати. Добровільно рішення суду [PERSON] не виконав і позивач змушена була звертатись у виконавчу службу. Заборгованість була стягнута державним виконавцем примусово 23.10.2018 року. Про дані обставини свідчать матеріали справи. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки договором позики не було встановлено розмір і порядок процентів за користування позикою, такі проценти повинні виплачуватись щомісяця на рівні облікової ставки НБУ та позивач додає відповідний розрахунок заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, невиконання або неналежне виконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України з боржника, що прострочив виконання грошового зобов`язання, підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно частини 1 тієї ж норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувана від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві). Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання. Боржник несе обов`язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Розрахунок проіндексованої суми проводить позивач. Отже з моменту набрання законної сили ухвала Апеляційного суду Хмельницької області, а саме 10.08.2017 р., у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, яке він добровільно не виконав. В свою чергу позивач був позбавлений можливості користуватись присудженими йому грошовими коштами, більше того сума, яка підлягала стягненню, поступово зменшувалась у зв`язку із знеціненням грошової одиниці. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року №6-113цс14. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України (правовий висновок викладений у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 р. № 6- 79цс14). Аналогічна правова позиція міститься і в рішенні Хмельницького апеляційного суду від 15.08.2016 р. справа № № 686/9478/15-ц, яке було залишене без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017 р. Враховуючи вищевказане, збільшення боргу через несвоєчасне виконання [PERSON] зобов`язання по його оплаті становить: 4 544,55 грн. (3% річних) + 16 207,63 (інфляційні втрати) + 26\~464,44 грн. (проценти в порядку ст. 1048) = 47\~216,62 грн., відповідно до розрахунку наданого позивачем та прийнятого судом. Заперечення відповідача про те, що даний розрахунок є не вірним, суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом На підставі викладеного із врахуванням обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача є підставними, обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved