Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави - Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом\~до [PERSON] про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. За результатами опрацювання інформації Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та документів, долучених до інформації встановлено, що громадянин [PERSON] тривалий час використовував на території смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області земельну ділянку площею 1,6350 га по [ADDRESS] , без правовстановлюючих документів. На підставі договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 23.08.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4126, до [PERSON] перейшло право власності на 19/100 часток цілісного майнового комплексу « [INFO] », який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу за вказаною адресою на земельній ділянці площею 2,0640 га з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0019 розташоване нерухоме майно, у тому числі частина майна, яка перебуває у власності [PERSON] : цех цільно-молочної продукції, маслоцех літ. А; бокс літ. Г, прохідна літ. Д; компресорна літ. Ж; майстерня літ. З; котельня літ. Л; насосна літ. М; насосна літ. Н; склад літ. О; гараж на 3 бокси літ. П; навіс літ. Р; відстійник № 1; вбиральня № 2; труба димова № 3; градильня № 4; вбиральня № 7; огрожа № 8; пункт охорони № 9, що складає 19/100 часток цілісного майнового комплексу «Михайлівський маслозавод». Відповідно до інформації Михайлівської селищної ради від 28.11.2019 № 2256 встановлено, що [PERSON] використовує частину вищезазначеної земельної ділянки, а саме: 1,6350 га з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0044, що підтверджується листом Михайлівської селищної ради від 22.01.2019 № 114. Також з`ясовано, що відповідно до рішення Михайлівської селищної ради сьомого скликання сімнадцятої сесії від 11.04.2019 № 32 «Про заяву [PERSON] щодо надання земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» [PERSON] надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 1,6350 га (кадастровий номер: 2323355100:39:003:0044) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по [ADDRESS] . Вказаним рішенням [PERSON] передано в оренду вищезазначену земельну ділянку для розміщення та обслуговування будівель і споруд, які належать йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 23.08.2016 № 4126. Пунктом 5 вказаного рішення зобов`язано [PERSON] , після прийняття рішення Михайлівською селищною радою, у двомісячний термін укласти договір оренди земельної ділянки. Встановлено, що договір оренди землі між Михайлівською селищною радою та [PERSON] укладено лише 20.09.2019 року. Таким чином, з 23.08.2016 року (момент набуття права власнсоті на нерухоме майно) до 20.09.2019 року (момент укладення договору оренди землі) орендна плата за земельну ділянку до селищного бюджету не надходила, що підтверджується розрахунком Михайлівської селищної ради недоотриманих доходів за фактичне використання [PERSON] земельної ділянки та листом від 28.11.2019 № 2256. Враховуючи, що на земельній ділянці площею 1,6350 га з кадастровим номером 2323355100:39:003:0044 знаходиться нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , відповідно у останнього виникло право користування вказаною земельною ділянкою, на якій знаходиться компекс будівель та споруд, а з ним і обов`язок сплачувати орендну плату за користування землею. Однак, протягом тривалого часу користування земельною ділянкою [PERSON] ухилявся від укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки, на якій безпосередньо знаходиться комплекс будівель та споруд, що належить йому на праві приватної власності. Відповідно до листа Василівського Управління ГУ ДПС у Запорізькій області від 27.11.2019 №\~17276/10/08-01-55-05 встановлено, що [PERSON] протягом 2016-2019 років земельний податок та орендну плату не сплачував. Отже, використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів обмежує право власника земельної ділянки територіальної громади смт. Михайлівка в особі Михайлівської селищної ради на отримання орендної плати за використання земельної ділянки. Так, відповідно до розрахунку недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] за період часу з 01.04.2017 року по 20.09.2019 рік, площею 1,6350 га без правовстановлюючих документів складає 262 419 гривень 88 коп. На підставі розрахунку загальний розмір недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання [PERSON] земельної ділянки за період з 01.04.2017 по 20.09.2019 становить: - неодержана орендна плата з 01.04.2017 по 31.12.2017 = 80094,86 грн.; - неодержана орендна плата з 01.01.2018 по 31.12.2018 = 106307,72 грн.; - неодержана орендна плата з 01.01.2019 по 20.09.2019 = 76317,30 грн.; 89123,73 грн. + 106307,72 грн. + 76317,30 грн. = 262 419,88 грн. Внаслідок зазначеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 262 419, 88 грн. та на користь прокуратури Запорізької області в особі Енергодарської місцевої прокуратури кошти, витрачені у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у розмірі 3936, 30 грн. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області Василішина О.Л. на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, обґрунтовуючи їх письмовими доказами, долученими до матеріалів справи. Представник відповідача Першин В.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на таке. 03 травня 2006 року Михайлівською селищною радою та ТОВ «Виробниче об`єднання Моліс» було укладено договір оренди земельної ділянки [ADDRESS] , загальною площею 2,0640 га, кадастровий номер 2323355100:39:003:0019, до складу якого входила земельна ділянка, площею 1,6350 га з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0044, якою в подальшому фактично користувався [PERSON] . У відповідності до умов вказаного договору оренди від 03.05.2006 року розмір орендної плати був встановлений у грошовій формі, що становить 206400 грн. на рік у розрахунку 1 грн. за 1 кв.м. Вказаний договір оренди було припинено 09 листопада 2017 року, за ним ТОВ «Виробниче об`єднання Моліс» належно та своєчасно сплачувало орендну плату до 29.01.2018 року. Таким чином, відповідач визнає вимоги щодо стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 29.01.2018 року до 20.09.2019 року (дати укладення договору оренди земельної ділянки з ним). Щодо розміру орендної плати, то відповідач посилається на ч.2 ст. 120 ЗК України, відповідно до положень якої Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Тобто, розрахунку 1\~грн.\~за 1\~кв.м земельної ділянки, яка перебувала в користуванні відповідача, площею 1,6350 га з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0044,1 грн. за період з 29.01.2018 року до 20.09.2019 року розмір орендної плати має складати 29561,40 грн. Саме в цій частині відповідач визнає позовні вимоги, а в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити, посилаючись на їх необгрунтованість. Встановивши всебічно та повно обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. Так, відповідно до договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 23.08.2016 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4126, до [PERSON] перейшло право власності на 19/100 часток цілісного майнового комплексу « [INFO] », який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаного договору купівлі-продажу за вказаною адресою на земельній ділянці площею 2,0640 га з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0019 розташоване нерухоме майно, у тому числі частина майна, яка перебуває у власності [PERSON] : цех цільно-молочної продукції, маслоцех літ. А; бокс літ. Г, прохідна літ. Д; компресорна літ. Ж; майстерня літ. З; котельня літ. Л; насосна літ. М; насосна літ. Н; склад літ. О; гараж на 3 бокси літ. П; навіс літ. Р; відстійник № 1; вбиральня № 2; труба димова № 3; градильня № 4; вбиральня № 7; огрожа № 8; пункт охорони № 9, що складає 19/100 часток цілісного майнового комплексу «Михайлівський маслозавод». (а.с. 24-26). У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 203464598 від 10.03.2020 року, до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 23.08.2016 року, зареєстрованогоу реєстрі за № 4126перейшло право власності на 19/100 часток цілісного майнового комплексу « [INFO] », який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу за вказаною адресою на земельній ділянці площею 2,0640 га з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0019 розташоване нерухоме майно, у тому числі частина майна, яка перебуває у власності [PERSON] : цех цільно-молочної продукції, маслоцех літ. А; бокс літ. Г, прохідна літ. Д; компресорна літ. Ж; майстерня літ. З; котельня літ. Л; насосна літ. М; насосна літ. Н; склад літ. О; гараж на 3 бокси літ. П; навіс літ. Р; відстійник № 1; вбиральня № 2; труба димова № 3; градильня № 4; вбиральня № 7; огрожа № 8; пункт охорони № 9, що складає 19/100 часток цілісного майнового комплексу «Михайлівський маслозавод». Згідно договору оренди землі від 20.09.2019 року орендодавець Михайлівська селищна рада надала орендарю [PERSON] в оренду строком на 10 років з правом пролонгації земельну ділянку площею 1,6350 га (кадастровий номер: 2323355100:39:003:0044). (а.с. 27-37). Згідно рішення Михайлівської селищної ради сьомого скликання сімнадцятої сесії від 11.04.2019 № 32 «Про заяву [PERSON] щодо надання земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» [PERSON] надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 1,6350 га (кадастровий номер: 2323355100:39:003:0044) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по [ADDRESS] . Вказаним рішенням [PERSON] передано в оренду вищезазначену земельну ділянку для розміщення та обслуговування будівель і споруд, які належать йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 23.08.2016 № 4126. (а.с. 38-39). Відповідно до листа Василівського Управління ГУ ДПС у Запорізькій області від 27.11.2019 №\~17276/10/08-01-55-05, [PERSON] , за користування земельною площею 1,635 га (кадастровий номер 2323355100:39:003:0044) за період з 01.01.2017 року по 20.09.2019 року орендна плата за землю не нараховувалася та не сплачувалася (а.с. 40). У відповідності до листа від 22.01.2019 року за № 114, Михайлівська селищна рада Запорізької області звернулася до Василівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області з клопотанням щодо заходів відповідного реагування до [PERSON] , який використовує земельну ділянку площею 1,6450 га, кадастровий номер 2323355100:39:003:0044) по [ADDRESS] , на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать йому на праві власності. [PERSON] веде господарську діяльність без право установчих документів і ухиляється від укладення договору оренди землі, що приводить до втрати бюджету Михайлівської селищної ради. ( а.с.41). Згідно інформації Михайлівської селищної ради від 28.11.2019 № 2256 встановлено, що [PERSON] використовує частину вищезаначеної земельної ділянки, а саме 1,6350 га з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0044, що підтверджується листом Михайлівської селищної ради від 22.01.2019 № 114 ( а.с. 42). Рішеннями Михайлівської селищної ради від 26.01.2016 № 9 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)», від 17.07.2017 № 4 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)» та від 27.07.2018 № 4 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік» та додатку за №3 до рішення Михайлівської селищної ради №9 від 26 січня 2016 року ставка орендної плати для даного об`єкту встановлена 4% від нормативно-грошової оцінки землі. (а.с. 43-45). Відповідно до рішення за №4 від 14 липня 2017 року Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області було встановлено на території Михайлівської селищної ради податок на майно (в частині плати за землю), затверджено Положення про податок на майно (в частині плати за землю), встановлено ставки земельного податку за земельні ділянки, встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки) ( а.с.16) Згідно Додатку за №7 до рішення Михайлівської селищної ради №4 від 14.07.2017 року встановлено розмір орендної плати за земельні ділянки сільськогосподарського призначення в межах Михайлівської селищної ради (а.с. 47-48). У відповідності до рішення Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області за № 4 від 27 червня 2018 року було вирішено установити на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області ставки земельного податку згідно з додатком 1; пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до пункту 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України, за п переліком згідно з додатком 2; розмір орендної плати за земельні ділянки в межах Михайлівської селищної ради згідно з додатком 3; оприлюднити рішення на офіційному сайті селищної ради; контроль за виконанням рішення покласти на постійні комісії з питань соціально економічного розвитку, планування бюджету, фінансів, відносин та охорони навколишнього середовища (а.с. 49-50). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 20.09.2019 року, між Михайлівською селищною радою та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки у відповідності до якого [PERSON] надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 1,6350 га (кадастровий номер: 2323355100:39:003:0044) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по [ADDRESS] .( а.с. 51-55). Згідно витягів з технічної документації нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 1,6350 га, кадастровий номер: 2323355100:39:003:0044 складає 2\~657 693 грн. (а.с.56-58). Відповідно до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, закріплений і в ч. 2\~ст. 12 ЦПК України. Відповідно до вимог п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається обов`язок представляти інтереси держави в суді у випадках і в порядку, визначених законом. Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає можливість прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно із ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень «інтересів держави» необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3) до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4), Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку, що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів). Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади можуть збігатися повністю, частково, або навіть взагалі не пересікатися. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо припинення права користування земельною ділянкою. Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад тощо. Згідно із ст. 142 Конституції України та ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» доходи місцевих бюджетів є власністю територіальної громади. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Михайлівська селищна рада представляє інтереси територіальної громади смт. Михайлівка та здійснює повноваження власника комунального майна. Таким чином, територіальна громада смт. Михайлівка, яку представляє Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області є власником земель комунальної власності, що розташовані на території смт. Михайлівка та відповідно здійснює права власника - володіє, користується та розпоряджається через уповноваженого представника Михайлівську селищну раду. Отже, органом, який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області. Разом з цим, Михайлівською селищною радою жодних заходів щодо звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] доходу за користування земельною ділянкою, яким порушено інтереси територіальної громади та яку представляє Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, не вжито. Зазначене також підтверджується інформацією Михайлівської селищної ради. При цьому, Михайлівська селищна рада була обізнана про те, що [PERSON] використовує спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів з 2016 року, не сплачуючи жодних орендних платежів до місцевого бюджету. Вищевказане призводить до порушення інтересів територіальної громади смт. Михайлівка та до недоотримання місцевим бюджетом коштів від використання земельної ділянки без правових підстав. Невжиття належних заходів уповноваженим органом також підтверджується тим, що Михайлівська селищна рада заходів щодо звернення до суду за захистом своїх прав своєчасно не здійснила, що призвело до спливу строків давності відповідно до ст. 257 ЦК України та зміни періоду розрахунку недотриманого доходу. Вказані обставини свідчать про нездійснення Михайлівською селищною радою захисту порушених інтересів територіальної громади смт. Михайлівка та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва. У вказаній справі судом розглядається спір про цивільне право територіальної громади на доходи за використання землі, що належить їй на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. У пункті «б» ч.1 ст. 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, сам факт не звернення до суду Михайлівською селищною радою свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, у зв`язку із чим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі територіальної громади смт. Михайлівка та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2019 по справі № 903/129/18. Враховуючи, що право органу місцевого самоврядування Михайлівської селищної ради, у тому числі і право на захист, реалізуються через її представницький орган, статус органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, має виключно Михайлівська селищна рада. Однак, саме неналежний захист порушених прав територіальної громади смт. Михайлівка, які суперечать ст. 19 Конституції України, стали причиною порушення прав територіальної громади, тому Михайлівська селищна рада набуває статусу позивача у цій справі. Використання спірної земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення позбавило селищну раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Згідно із ст. 3 Закону України «Про оренду землі» та ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Статтями\~125,\~126 Земельного кодексу України\~передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі\~в Україні\~є платним.\~Об`єктом плати\~за землю\~є земельна\~ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Згідно із п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Сплата орендних платежів за користування землями територіальної громади є джерелом поповнення місцевого бюджету. У зв`язку з не укладенням договору оренди землі, місцевий бюджет недоотримує суму орендних платежів за користування земельною ділянкою. Згідно із п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Так, згідно із ст. 211 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Правовий механізм переходу права на землю, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідачем речові права на вказану земельну ділянку після виникнення права власності на об`єкт нерухомості оформлені та зареєстровані не були. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. За приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5). Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно із ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом пункту 4 частини 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також ст. 22 Цивільного кодексу України, за змістом яких упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а інша сторона додержувалась вимог чинного законодавства. За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). При цьому, на відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 та від 23.05.2019 у справі № 629/4628/16. Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 викладено правовий механізм стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено. Зазначено, що фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, згідно зі ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У спірних правовідносинах неотримані Михайлівською селищною радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності територіальної громади смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області. Відповідно до вимог ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Згідно із п. 14.1.54 ст. 14 Податкового кодексу України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, визнається доходом особи. До доходів включається будь-яке збільшення активу або зменшення зобов`язання, згідно з Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 з № 860/4153. Разом з цим, дохід особи зменшується на суми витрат, до яких відносяться суми нарахованих податків. З моменту придбання у власність відповідачем об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] , діяльність [PERSON] на землях комунальної форми власності має лише видимість законної, що фактично можна віднести до зловживання правом, а саме: особливого виду юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загальному типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. Таким чином, фактично земельна ділянка площею 1,6350 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , використовувалась [PERSON] з 23.08.2016 року до 20.09.2019 року без правовстановлюючих документів, кошти за фактичне використання земельної ділянки вказаним землекористувачем до місцевого бюджету не сплачувалися, що є порушенням вимог чинного законодавства. Таким чином, з часу виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , виник й обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі нього право оренди землі. Отже, [PERSON] , не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок селищної ради. Відповідно до листа Василівського Управління ГУ ДПС у Запорізькій області від 27.11.2019 №\~17276/10/08-01-55-05 встановлено, що [PERSON] протягом 2016-2019 років земельний податок та орендну плату не сплачував. Отже, використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів обмежує право власника земельної ділянки територіальної громади смт. Михайлівка в особі Михайлівської селищної ради, на отримання орендної плати за використання земельної ділянки. Рішеннями Михайлівської селищної ради від 26.01.2016 № 9 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)», від 17.07.2017 № 4 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)» та від 27.07.2018 № 4 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік» ставка орендної плати для даного об`єкту встановлена 4% від нормативно-грошової оцінки землі. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що сума недоодержаного доходу (орендної плати) за фактичне використання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0044, що розташована за адресою: [ADDRESS] за період часу з 01.04.2017 по 20.09.2019, площею 1,6350 га без правовстановлюючих документів складає 262 419 гривень 88 коп. При цьому, відповідано до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В ході судового розгляду було встановлено, що до укладення договору оренди земельної ділянки між сторонами, діяв договір оренди від 3 травня 2006 року, укладений між попереднім власником нерухомого мана ТОВ «Виробниче об`єднання Моліс» і позивачем Михайлівською селищною радою. Відповідно до п. 9 вказаного договору, розмір орендної плати складав 1 грн. за 1 кв.м. Таким чином, розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, площею 16 350 кв.м має складати 16 350 грн. на рік. Проте, ст. 288 Податкового кодексу України, а саме п.п. 288.5, 288.5.1. передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено. Враховуючи витяги з технічної документації нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером: 2323355100:39:003:0044, площею 1,6350 га,\~за 2017-2019\~роки складала\~ \~2\~657\~693\~грн. та рішення Михайлівської селищної ради від 17.07.2017 № 4 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)», а саме: Додаток 2 про встановлення земельного податку, від 14 липня 2017 року № 4 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)», а саме: Додаток 2 про встановлення земельного податку, від 27.07.2018 № 4 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік», а саме: Додаток 1 ставки земельного податку, якими були встановлені ставки земельного податку в розмірі 1 % від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с. 172-189), земельний податок для вказаної земельної ділянки мав складати 26 576,93 грн. на рік, тобто розмір орендної плати за день складає 72,81 грн. Таким чином, суму недоодержаного позивачем доходу слід обчислювати як орендну плату за попереднім договором оренди земельної ділянки, але не менше за розмір земельного податку з урахуванням вимог п.п. 288.5, 288.5.1. ст. 288 Податкового кодексу України, що за період з 01.04.2017 року до 20.09.2019 року складає 65675,90 грн., а саме: 275 днів (2017 рік) х 72,81 грн. + 365 днів (2018 рік) х 72,81 грн. + 262 дні (2019 рік) х 72,81 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 65675,90 грн., який ґрунтується на законі та доведений в судовому засіданні. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Статтею 141 ЦПК визначені засади розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на Відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрачені прокуратурою Запорізької області у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1576,50 грн (що складає 25% від задоволених позовних вимог).

Outcome: partial