Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Дочірнє підприємство «Кіровоградтепло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії» у жовтні 2013 року звернулось до суду з вищевказаним позовом, просило стягнути із відповідача - 6231грн. 10 коп. боргу за послуги теплопостачання станом на 01.09.2013 року, 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України в розмірі 444 грн. 34 коп., індекс інфляції в розмірі 459 грн. 17 коп., розрахунок пені відповідно до вимог ст. 549 ЦК України - 925 грн. 77 коп., а всього: 8060грн. 38 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав додаткові пояснення на заперечення відповідача (а.с.31), при цьому наголосив, що останнім було перервано строк позовної давності, відтак строк треба застосувати з часу першої проплати, тобто березня 2012року. Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на зміст письмових заперечень (а.с.16-17), при цьому просив врахувати суд, що договору з приводу надання послуг із позивачем не укладено, клопотав про застосування строку позовної давності. Додатково зазначав, що послуга з теплопостачання є неналежною, оскільки температура в опалювальний період у його квартирі інколи знижалась до 13 градусів, із заявами та скаргами з даного приводу не звертався. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно до ст. 162 ЖКУ плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Сторони не заперечували, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Кіровоградській області прописаний у вказаній квартирі з 13.04.1996 року (а.с.10). Шляхом відкриття особового рахунку №1459000281 та видачею абонентської книжки, відповідач вступив у фактичні договірні відносини з підприємством. Відповідно до п. 2 ст. 218 ЦК України - правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимоги щодо письмової форми укладений усно, і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. В даному випадку на ім'я відповідача на підприємстві відкрито особовий рахунок, йому було надано послуги з централізованого теплопостачання на суму 6688 грн. 27 коп. за період з жовтня 2001 року по серпень 2013 року включно, за які було сплачено 822 грн. 92 коп. Відповідач не скаржився з приводу неналежної якості наданих йому послуг позивачем. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним ЦК України, п. 25, 29, 31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Позиція відповідача, що відсутність укладеного з позивачем договору про надання послуги з теплопостачання є підставою для відмови у задоволенні позову є помилковою. Так, відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року та п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України в редакції від 24.01.2006 року, власник та наймач квартири (споживач) зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року передбачено, що одним із основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до ст.19 зазначеного Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Враховуючи наведене, суд вважає, що хоча відповідач і не виконав свого обов'язку укласти договір з виконавцем послуг (ст. ст. 20,21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», але фактично перебував з позивачем у договірних відносинах щодо послуг з централізованого опалення. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. власник квартири зобов'язаний щомісячно сплачувати за комунальні послуги, у тому числі і за послуги гарячого водопостачання та теплопостачання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Таким чином відповідач заборгував позивачу за отримані послуги з теплопостачання суму в 6231 грн. 10 коп. Проте, відповідачем було зазначено про застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин. При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про переривання цього строку та необхідності при обрахуванні його початком вважати березень 2012року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. За наведеного суд стягує з відповідача борг за надані послуги, за трирічний період відраховуючи з дати звернення до суду, що становитиме 2162грн. 46коп.. Суд не приймає доводи відповідача про не врахування позивачем наявних у нього пільг, оскільки п'ятдесятивідсоткова знижка вартості послуг застосовується позивачем при обрахуванні вартості наданих послуг з дати надання [PERSON] відповідної інформації (а.с.33,34) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, позивач має право на стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що з урахуванням строку позовної давності становитиме в розмірі 289 грн. 43 коп., а також трьох відсотків річних від простроченої суми в межах строку позовної давності - 419грн. 94коп. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п. 31 ''Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення ...'', затв. Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, виконавець має право: у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором. Додаткова угода - це зміна основного зобов'язання (статті 651, 654 ЦК). Наслідком зміни зобов'язання є обов'язок виконувати договір на нових умовах. Отже, стягнення сум штрафних санкцій (пені), нарахованих згідно з додатковою угодою про надання послуг, є наслідком порушення зобов'язання споживачем послуг і видом відповідальності за порушення такого зобов'язання, яка здійснюється із застосуванням норм цивільного законодавства, що регулюють відповідальність за порушення зобов'язання. Між сторонами у справі договір про надання послуг з централізованого опалення відсутній, не встановлено розмір пені за несвоєчасне здійснення фізичною особою платежів за комунальні послуги, порядок нарахування пені, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 925 грн. 77 коп. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання станом на 01.09.2013 року у розмірі 2162грн. 46коп., 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України в розмірі 419грн. 94 коп., індекс інфляції в розмірі 288 грн. 43 коп., а всього: 2870 грн. 83 коп. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial