Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

До суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 липня 2010 року між позивачем та [PERSON] , було укладено кредитний договір № б/н за яким він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 8000 грн. на умовах договору. [INFO] [PERSON] помер. 08 березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до ч.2 ст.1281 Цивільного кодексу України, як кредитор [PERSON] надіслало претензію до Ямпільської державної нотаріальної контори. 15 квітня 2014 року позивачем було отримано відповідь Ямпільської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслана до приватного нотаріуса, за місцем заведення спадкової справи. 11 грудня 2014 року позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] . 16 січня 2015 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивачем пред`явлено вимогу, але оскільки вимоги позивача відповідачем не виконані в добровільному порядку, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даною позовною заявою та просив стягнути з відповідача, як спадкоємця позичальника, кредитну заборгованість у сумі 8365,76 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ухвалою суду відкладено підготовче судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. 16 січня 2020 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Витребувано з Державного нотаріального архіву Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з частиною 1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, надав суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», справу розглянути без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник (мати) [PERSON] в судове засідання не з`явились, відзив на позов не надіслали, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та не з`явився в судове засідання, не повідомив суд про причини своєї неявки, тому вважаю за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 06 липня 2010 року між ПАТ КБ«Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір за яким він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 8000 грн. на умовах договору. Укладений між сторонами договір складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов правил надання банківських послуг. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а позичальник всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові кошти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З поданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 липня 2010 року між ПриватБанком та [PERSON] встановлено, що позивачем визначено розмір заборгованості станом на 28 лютого 2015 року, яка становить 8365,76 грн. Розрахунок заборгованості станом на 26 вересня 2013 року на день смерті боржника відсутній. Отже заборгованість, згідно з розрахунком, нараховувалась до 28 лютого 2015 року, тобто не була припинена після смерті боржника. АТ КБ «ПриватБанк» 08 березня 2014 року, відповідно до ч.2 ст.1281 Цивільного кодексу України, надіслало претензію кредитора до Ямпільської державної нотаріальної контори, в якій позивач просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком. 17 листопада 2014 року приватний нотаріус Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області повідомив, що спадкоємцем [PERSON] є його малолітній син [PERSON] , [INFO] , представником якого є [PERSON] . З матеріалів спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 18 лютого 2014 року [PERSON] діючи в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] , [INFO] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , яка складається із земельної ділянки, яка розташована на території Качківської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, площею 1,9006 га, вартість якої становить 51 613, 98 грн. та житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] , вартість якого становить 39 471 грн., що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 листопада 2014 року. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216,1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.609 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною 1 та частиною 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України строк. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. У відповідності до ст.1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст.1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 Цивільного кодексу України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор, заявив вимоги до спадкоємця померлого боржника шляхом направлення претензії кредитора на адресу нотаріуса із дотриманням строків встановлених ст.1281 Цивільного кодексу України. З матеріалів спадкової справи [PERSON] встановлено, що після смерті [PERSON] прийняв спадщину його малолітній син [PERSON] , відповідач по справі. Судом також встановлено, що обсяг спадкового майна складається із земельної ділянки, вартістю 51 613, 98 грн. та житлового будинку з надвірними будівлями, вартістю 39 471 грн. Разом з цим, відповідно до ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Спадкоємець зобов`язаний виплачувати взятий померлим кредит, а банк повинен скасувати всі відсотки і нараховані штрафи за прострочення оплати кредиту. З моменту смерті боржника до моменту вступу його спадкоємця в права спадщини спадкоємець не має зобов`язань за цим кредитом, а отже, зобов`язаний платити тільки платежі, встановлені на день смерті боржника. У день смерті спадкодавця відбувається тільки відкриття спадщини і протягом встановлених строків для прийняття спадщини спадкоємці можуть подавати заяви про прийняття спадщини. Після спливу строків для прийняття спадщини вони вступають в права спадкування, і тільки після цього у них виникає зобов`язання платити за боргами спадкодавця. З моменту смерті боржника-спадкодавця до моменту вступу спадкоємця в права на спадщину спадкоємці фактично не мають зобов`язань за цим боргом, тому, зобов`язані погасити тільки платежі, зафіксовані на день смерті спадкодавця. Кредитор зобов`язаний довести, що заборгованість дійсно існує. Сам факт наявності боргових зобов`язань не підтверджує обов`язку спадкоємців задовольнити таку вимогу. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. [PERSON] помер [INFO] , а заборгованість, згідно з розрахунком, нарахована станом на 28 лютого 2015 року, тобто нарахування заборгованості продовжувалось після смерті боржника. Згідно з положенням ч.2 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню) за умови, що судом було прийнято рішення з призначенням певної суми до виплати кредитору; боржник (спадкодавець) не виконав такого рішення суду. Оскільки спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, нараховані зобов`язання після смерті [PERSON] фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач (кредитор) не виконав свого обов`язку та не надав суду розрахунку заборгованості на день смерті [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду належних доказів щодо розмір заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриваБанком» станом на 26 вересня 2013 року (день смерті боржника). Тому за встановлених судом обставин та у контексті приведених правових норм, що регулює даний спір, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки в задоволенні вимог позивача відмовлено, то вимоги в частині стягнення із відповідача судового збору, також задоволенню не підлягають, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed