Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

За позовом, позивачка [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира належала бабі позивачки [PERSON], яка померла 18 травня 2014 року. Позивачка є спадкоємцем першої черги за правом представлення, оскільки мати позивачки [PERSON] померла 06 листопада 2007 року. Квартира була зведена житлово-будівельним кооперативом, і бабуся позивачки повністю сплатила пайовий внесок, однак не зареєструвала своє право власності у компетентних органах, через що нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON] районна у м. Дніпропетровську рада, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності представника відповідача. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: З доданої до позову копії ордеру (а.с. 14) вбачається, що квартира [ADDRESS] 06 березня 1985 року була надана для заселення [PERSON] в якості основного квартиронаймача, та членам її родини чоловіку [PERSON] та доньці [PERSON]. Будинок № 106 по вул. Донецьке шосе м. Дніпропетровська був зведений житлово-будівельним кооперативом № 374, що підтверджується оціненими в сукупності копіями рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 568 від 29 жовтня 1984 року «Про затвердження житлово-будівельного кооперативу № 374» (а.с. 11) та списком члену кооперативу (а.с. 12-13). За довідкою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 374» (а.с. 15), [PERSON] є членом кооперативу та внесла пайовий внесок за зазначену квартиру у розмірі 2002 карбованці в повному обсязі 01 грудня 1984 року. З листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року відомості щодо реєстрації права власності на зазначену квартиру відсутні. [PERSON] померла 18 травня 2014 року, на підтвердження чого позивачкою надана копія свідоцтва про смерть (а.с. 9). Остання заповіту після себе не залишила, що підтверджується копією Інформаційної довідки за Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори». З наданої Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справа до майна [PERSON] вбачається, що єдиною особою, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої є позивачка [PERSON], яка зазначила, що є спадкоємицею за правом представлення. З наявних документів вбачається, що чоловік спадкоємиці [PERSON] помер 26 липня 2004 року, а дочка спадкоємиці [PERSON] 06 листопада 2007 року. Інші спадкоємці за законом після смерті [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. Позивачкою до позову додана копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 23), за якою 23 квітня 2015 року нотаріусом було відмолено позивачці у видачі свідоцтва про спадщину за законом на вищезазначену квартиру, оскільки не був наданий правовстановлюючий документ. Вирішуючи позовні вимоги суд враховує розяснення, викладені у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки спадкоємці за законом чи заповітом після смерті [PERSON] в судовому засіданні не встановлені, належним відповідачем у такій справі є територіальна громада за місцем відкриття спадщини. Позовні вимоги [PERSON] були предявлені до територіальної громади [PERSON] районної ради у м. Дніпропетровськ. Вирішуючи питання щодо того, чи є [PERSON] районна у м. Дніпропетровську рада належним відповідачем по справі, суд керується положеннями ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за якими територіальною громадою є жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідні територіальні громади представляють сільські, селищні, міські ради, які є органами місцевого самоврядування та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. На підставі наведених положень законодавства, належним відповідачем по цивільній справі є територіальна громада м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, про що позивачці судом було розяснено. Їй також були розяснені її права на залучення належного відповідача, запропоновано залучити зазначеного належного відповідача або співвідповідача, розяснені наслідки як вчинення, так і не вчинення такої процесуальної дії, однак позивачка своїми процесуальними правами розпорядилася на власний розсуд і просила суд розглянути справу у межах заявлених нею позовних вимог. Оскільки позивачкою позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, здійснення судом будь яких висновків по суті заявлених позивачкою позовних вимог буде передчасним і у задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Понесені позивачкою судові витрати на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed