Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

До суду надійшла вказана заява. В заяві заявник просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.09.2013 року та постановити у справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.09.2013 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача про поновлення на роботі. При цьому суд послався на ст.61 ЦПК України та рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01.08.2012 року, яке набрало законної сили 01.11.2012 року відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва і ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2013 року. Проте всі три зазначені рішення скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року, а тому заявник зазначає, що у відповідності із п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.09.2013 року підлягає скасуванню. Заявник в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представники ТОВ «Медіа Інвест Груп» в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви та просили відмовити в її задоволенні. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Так як у відповідності з вимогами статті 365 ЦПК України неявка сторін належним чином повідомлених про час та місце слухання справи не є перешкодою для розгляду заяви, тому суд ухвалив про подальший розгляд заяви у відсутність заявника та інших учасників процесу, що не з'явились в судове засідання. Вислухавши представників ТОВ «Медіа Інвест Груп», вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.09.2013 року в задоволенні позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інвест Груп», приватного акціонерного товариства «Аріон - Інвест», третя особа - [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, оплату часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. З обґрунтування рішення суду вбачається, що суддя посилалась на обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.08.2012 року. Як вбачається з копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01.08.2012 року скасоване та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Частина 2 статті 361 ЦПК України визначає, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами, зокрема є: 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; А так як підставою для ухвалення рішення суду від 06.09.2013 року також було і рішення суду від 01.08.2012 року, яке на даний час скасоване, тому суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] та скасування рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.09.2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Частина 2 статті 365 ЦПК України передбачає, що розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. [PERSON] в позовних вимогах просить: поновити його на роботі на посаді заступника головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета»; визнати прийняття його на роботу за сумісництвом з 04.09.2006р. до ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» удаваним та вимушеним, стягнути з ПрАТ «Аріон - Інвест» частину невиплаченої зарплати за березень 2008 року в сумі 2 500,00 доларів США, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.04.2008р. по день поновлення на роботі виходячи з суми 5 000,00 доларів США на місяць за офіційним курсом НБУ на день прийняття рішення суду, стягнути солідарно з ТОВ «Медіа Інвест Груп» та ПрАТ «Аріон - Інвест» моральну шкоду, пов'язану з незаконним звільненням, в сумі 2 млн. грн. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04.09.2006р. працював в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на посаді заступника головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета». В подальшому, 03.05.2007р. наказом №56-к був переведений на посаду головного редактора. Восени 2007 року, за твердженням позивача, цей наказ було підроблено шляхом дописування назви посади, яку обіймав позивач - в.о. головного редактора. 07.04.2008р. наказом №42 позивач був звільнений з роботи на підставі абзацу 4 частини 1 ст.43-1 КЗпП України як сумісник у зв'язку з прийняттям на роботу іншого робітника, який не є сумісником. Крім того, позивач посилався на те, що на зарплатну картку надійшли кошти 04.04.2008р. в сумі 12625,00грн. за березень, 08.04.2008р. - 13318,84грн. за квітень 2008 року, що є лише половиною зарплати, так як через касу він отримував другу половину заробітної плати, а загальний розмір заробітної плати за місяць був еквівалентний 5 000,00 доларам США. При цьому, позивач вказував, що [PERSON] не мав права звільняти позивача з роботи, так як незаконно обіймав посаду генерального директора ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», оскільки в цей же час він працював в апараті РНБО України на державній службі, що заборонено законом. В судовому засіданні представники ТОВ «Медіа Інвест Груп» заперечували проти задоволення позовних вимог на тій підставі, що вони не обґрунтовані на законі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників відповідача ТОВ «Медіа Інвест Груп», оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, наказом від 04.09.2006р. №108-к [PERSON] з 04 вересня 2006 року прийнято на роботу за сумісництвом на посаду заступника головного редактора ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» з випробувальним терміном три місяці (а.с.57-58). Підставою для видачі наказу стала заява [PERSON] від 04.09.2006 року, яка написана власноручно. Наказом від 03.05.2007р. №55-к [PERSON] на підставі його ж заяви від 03.05.2007 року переведено з посади заступника головного редактора на посаду в.о. головного редактора газети «Економічні Відомості» з окладом згідно штатного розкладу з випробувальним терміном три місяці (а.с. 62-63). Наказом від 07.04.2008р. №42 [PERSON] звільнено з посади в.о. головного редактора газети «Економічні Відомості» на підставі абзацу 4 частини 1 ст.43-1 КЗпП України як сумісника у зв'язку з прийняттям на роботу іншого робітника, який не є сумісником (а.с.67). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, наказом від 08.04.2008р. №44 [PERSON] з 08.04.2008 року призначено головним редактором друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета» із строком випробування три місяці (а.с.68). Підставою для зазначеного наказу стала заява [PERSON] та протокол №12 від 07.04.2008р. Частина 1 статті 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач не був звільнений з посади заступника головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», а був переведений з даної посади на іншу. Наказ в частині переведення його на іншу посаду позивач не оскаржував, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді. Згідно з довідкою від 25.05.2009р. №49 щоденної газети «Экономические Известия» [PERSON] працював у ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» з 04.09.2006р. по 07.04.2008р. за сумісництвом та обіймав посаду в.о. головного редактора газети «Економічні відомості - щоденна газета», посадовий оклад становив 15185,27 грн. Наведені вище обставини частково підтверджуються поясненнями позивача, та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. А оскільки в судовому засіданні не встановлено, що відповідач не в повному обсязі виплатив позивачу заробітну плату, тому суд не вбачає підстав для стягнення частини заробітної плати. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП України). Водночас, так як судом не встановлено підстав для поновлення позивача на роботі, тому відсутні законом передбачені підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так як у власноручно написаній заяві від 04.09.2006р. [PERSON] просив прийняти його на роботу за сумісництвом на посаду заступника головного редактора з інформаційного блоку (а.с.60), наказ від 04.09.2006р. №108-к видано на підставі цієї заяви (а.с.57-58), частиною 1 ст.233 КЗпП України встановлено тримісячний строк для вирішення таких спорів, який пропущено без поважних причин, доказів удаваності та вимушеності трудового договору відповідно до вимог ст.60 ЦПК України судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання прийняття [PERSON] на роботу за сумісництвом з 04.09.2006р. до ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» удаваним та вимушеним. Так як в судовому засіданні не встановлено незаконності звільнення позивача, тому відповідно підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, винесення окремої ухвали щодо [PERSON] та покладення на нього матеріальної відповідальності немає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved