Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власницею нежитлової будівлі (будівлі магазину), що розташована в [ADDRESS]. 26 квітня 2015 року між позивачем та відповідачкою було досягнуто домовленості про відчуження у відповідачки належного їй вищезазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим відповідачка отримала від позивача домовлену суму за відчуження належної їй нежитлової будівлі (будівлі магазину), що розташована в [ADDRESS], у розмірі 30 000 гривень, про що було вчинено розписку. Однак, по теперішній час, відповідачка ухиляється від посвідчення вказаного правочину у нотаріальному порядку, мотивуючи свою відмову браком коштів та часу для цього. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачкою правочин. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Позивач до суду не з'явився, надав заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без його участі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що [PERSON] є власницею нежитлової будівлі (будівлі магазину), що розташована в [ADDRESS]. 26 квітня 2015 року між позивачем та відповідачкою було досягнуто домовленості про відчуження у відповідачки належного їй вищезазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим відповідачка отримала від позивача домовлену суму за відчуження належної їй нежитлової будівлі (будівлі магазину), що розташована в [ADDRESS], у розмірі 30 000 гривень, про що було вчинено розписку. Однак, по теперішній час, відповідачка ухиляється від посвідчення вказаного правочину у нотаріальному порядку, мотивуючи свою відмову браком коштів та часу для цього. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості узаконити укладений між ним та відповідачкою правочин. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачкою домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшло вищезазначене домоволодіння, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічної документації нежитлова будівля (будівля магазину), що розташована в [ADDRESS] складається: Б, б, ґ - нежитлова будівля магазину; В - навіс; Г - убиральня; 1-2 - огорожа. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, набуваючи право власності на вказану нежитлову будівлю (будівлю магазину), що розташована в [ADDRESS], позивач також набуває право власності на земельну ділянку, на якій вона розташована, а саме земельну ділянку площею 740 кв.м. для здійснення підприємницької діяльності. На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved