Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], яка вказала, що мешкає та зареєстрована в [INFO] як дружина власника, але після зміни запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повернутися до будинку не змогла, оскільки відповідачі, які на її думку жодного відношення до власника будинку не мають, перешкоджають їй проживати в будинку. У звязку з викладеним позивач просила вселити її в буд. 1-в по вул.. Островського в м.Одесі, а також виселити [PERSON] й [PERSON] з вказаного домоволодіння. Не погоджуючись з заявленими до них вимогами відповідачі звернулись до суду з зустрічною позовною заявою, в який вказали, що позивач, яка обвинувачується у вбивстві їх батька та певний час перебувала під вартою, а тому вони з метою охорони майна облаштували огорожу присадибної ділянки ? частини домоволодіння 1-в по вул. Островського в м.Одесі, що належало їх батьку, здійснювали утримання будинку. У звязку з тим, що позивач фактично вчинила протиправні дії відносно спадкодавця, що передбачає усунення останньої від спадщини, тому просили виселити позивача як члена сімї власника відповідно до положень ст. 116 ЦПК України як таку, що вчинила протиправну поведінку. В судовому засіданні адвокат позивача [PERSON] та сама позивач вимоги позову підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини; вважали необґрунтованим залучення в якості третьої особи [PERSON], так як будинок було поділено в натурі на два окремих домоволодіння. В останнє судове засідання позивач не зявилась, адвокат позивача вважала зустрічну позовну заяву безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає в повному обсязі, так як підстав для виселення позивача на її думку немає. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], а також відповідач [PERSON] заперечували проти задоволення позову [PERSON], посилаючись на його безпідставність та на те, що позивач, як винна у смерті їх батька особа, не має жодного права на проживання у вказаному будинку; що вони звернулись до суду з позовом про усунення позивача від права на спадщину, цивільне провадження по якій зупинено до розгляду кримінальної справи відносно позивача; просили зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обставини, проте вважали неможливим розглянути справу до тих пір, поки не будуть вирішені інші кримінальна та цивільні справи. Третя особа [PERSON] зазначила, що незважаючи на те, що вона лише нещодавно оформила право на спадщину на іншу ? частину будинку, але проживала в цьому будинку дуже давно, та не бажає мати у сусідках позивача, зокрема, оскільки [PERSON] перешкоджала в проживанні в будинку матері третьої особи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з копії договору від 18.04.1981р. [PERSON] придбав ? частину будинку 1-в по вул. Островського в м.Одесі (а.с .82-83). Стороною позивача надано лист виконкому Ленінської райради народних депутатів від 15.04.1988р. та листа Ленінської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради від 08.06.20001р., що свідчать про самостійне користування ? частини домоволодіння 1-в по вул.. Островського в м.Одесі (а.с. 125, 16-127). Позивач одружилась з [PERSON] 19.11.199р. (а.с. 6), проживала та зареєстрована в [INFO] з 30.06.2000р. (а.с. 4, 19-22). За життя [PERSON] складав заповіти на імя позивача та відповідачів по справі (а.с. 47-49). [PERSON] й [PERSON] (до одруження [PERSON] а.с. 44) [PERSON] є дітьми [PERSON], що підтверджується їх копіями свідоцтв про народження із зазначенням імя та по батькові батька [PERSON], фактом складання на їх імя заповітів, висновками спеціаліста про наявність родинного генетичного звязку між відповідачами й батьком [PERSON] (а.с. 43, 46-49, 53-58, 59-63). [PERSON] помер 24.09.2013р. (а.с. 7). Відповідачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 50, 51). 15.09.2013р. позивачу було повідомлено про підозру в умисному протиправному заподіянні смерті [PERSON], вчинене на замовлення, тобто кримінальному правопорушенні, передбачено мст. 27 ч.4, п.11 ч.2 ст. 115 КК України (а.с. 37-38), а 29.11.2013р. було затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] за вказаною підозрою (а.с. 39). Ухвалою від 05.12.2014р. колегією суддів Суворовського районного суду м.Одеси було змінено позивачу запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою м.Одеса, вул.Островського, 1-В (а.с. 25-26). [PERSON] не змогла потрапити до домоволодіння 1-в по вул. Островського в м.Одесі (а.с. 23, 24, 72, 74, 85, 86), що, зокрема, не заперечувалось відповідачами. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням ч.1 ст. 156 ЖК України. Відповідно до положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За положенням п.11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Право користування члена сімї власника на користування житлом є похідним від права власності [PERSON], яке припинилось внаслідок смерті останнього, разом з тим позивач такою, що втратила право користування житлом не визнана, а тому підлягає вселенню у вказане домоволодіння, ? частина якого належала померлому [PERSON] Не можуть бути задоволені вимоги [PERSON] про виселення відповідачів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, останні також є членами сімї частини будинку та такими, що втратили право користування житлом також не визнавались; доказів самоправності зайняття жилого приміщення стороною позивача не наведено, позовних вимог з таких правових підстав позивачем не заявлено. Стосовно висунутих відповідачами зустрічних позовних вимог, то суд виходить з того, що за положеннями ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, тому судом не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідачів про винність [PERSON] у скоєнні злочину. Суд, зокрема, звертає увагу на те, що виселення за положеннями ч.1 ст. 116 ЖК України наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним, здійснюється у випадку систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використовування його не за призначенням, або якщо вказані особи систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними що унеможливлює застосування вказаної норми у випадку негідного разового вчинку, а у випадку доведення такого є підставою для вжиття заходів примусу відносно такої особи іншого характеру. Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідачів про неможливість вирішення цієї справи до розгляду інших справ, що стосуються спору з приводу спадкового майна, так як вимоги [PERSON] про вселення та виселення а також зустрічного позову ґрунтуються на нормах житлового законодавства, а не норм права, що стосуються спадкування. Судом не приймаються до уваги інші пояснення сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті. В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно частині задоволених позовних вимог в сумі 243,60 грн. в рівних частках з кожного.

Outcome: partial