Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

До суду звернуся ПАТ «Кредитпромбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.10.2006 між ПАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № 49.29/03826/06-TK010300025 від 16.10.2006, за умовами якого відповідачу надано 4730,67 грн., з відсотковою ставкою 24 % річних. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язаний повернути кредит і сплачувати проценти за користування ним щомісяця. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав і станом на 27.08.2015 виникла заборгованість у розмірі 5514,53 грн. у зв'язку з цим ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5514,53 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує і на його задоволенні наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи згідно наявного повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду не повідомив. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно виписки по рахунку за період з 16.10.2006 по 14.01.2011 відповідачу нараховано заборгованість - 5514,53 грн. (а.с. 6). Згідно копії повідомлення-вимоги № 1515/27-6997-01 від 19.06.2015, позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення заборгованості (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; за ч. 2 цієї статті, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно п. 26, 27 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 , під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. За таких обставин, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору з відповідачем, при зверненні до суду позивач у своїй заяві посилається на кредитний договір № 49.29/03826/06-TK010300025 від 16.10.2006, однак не долучив його до матеріалів справи, що позбавляє суд можливості дослідити вказаний договір і використати його, як доказ при ухваленні рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed