Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

За позовною заявою ФОП [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заподіяну йому майнову шкоду у розмірі 5\~000, 00 грн. внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Шкоду заподіяно шляхом незаконного присвоєння відповідачем належних позивачу грошових коштів у розмірі 5\~000, 00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнала посилаючись на ту обставину, що вона вже понесла покарання за вироком суду, внаслідок понесеного нею покарання вона не може працевлаштуватися, трудовий договір позивач з нею розірвав за власним бажанням, заробітну плату за останній час її роботи відповідачем не було виплачено. Ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 18.06.2015 року [PERSON] отримала 09.06.2015 року. Письмових заперечень проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються не подала. Після розяснення судом прав та обовязків - заяв, клопотань про витребування чи забезпечення доказів від відповідача не надійшло. За копією вироку Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06.02.2015 року у справі № 664/168/15-к, який набрав законної сили 11.03.2015 року [PERSON] було визнано винною за ч. 1 ст. 191 КК України (привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірено особі чи перебувало в її віданні) та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права займатися діяльністю повязаною з розрахунково-касовими операціями на строк 1 рік із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю один рік. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] працюючи на посаді продавця магазину «Все від 35» ФОП [PERSON], розташованого за адресою Херсонська область, м. Цюрупинськ, вул. Гвардійська 23/10, згідно трудового договору № 3833 від 11.09.2012 року, являючись матеріально-відповідальною особою згідно положення додаткової згоди до договору № 3 «Про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» від 24.12.2012 року, у віданні якої перебували фінансові та товарно-матеріальні цінності ФОП [PERSON] у період часу з 01.01.2014 року до 13.10.2014 року незаконно присвоїла грошові кошти у сумі 5\~000,00 грн., які належать ФОП [PERSON] в результаті чого спричинила потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 5\~000, 00 грн. При винесенні судом вироку обставиною, що помякшує покарання зазначено лише є її щире каяття у вчиненому. За копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ААБ № 799598 [PERSON] зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. За положеннями копії договору № 3 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність укладену між позивачем та відповідачем 11.09.2012 року [PERSON] зобовязалась у випадку недостачі або знищення матеріальних цінностей з її вини відшкодувати позивачу матеріальні збитки. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала майнову шкоду відшкодувати завданні збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному проваджені, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань чи мали місце ці дії чи вчиненні вони цією особою. Враховуючи, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 191 КК України є злочином з матеріальним складом, вироком суду встановлено вину відповідача у вчиненні злочину щодо привласнення майна ФОП [PERSON], у розмірі 5\~000, 00 грн. та заподіяння останньому шкоди у розмірі 5\~000, 00 грн, ненадання [PERSON] доказів, що підтверджують відшкодування заподіяних позивачу збитків або того, що шкоди заподіяно не з її вини позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати із сплати судового збору необхідно віднести на відповідача.

Outcome: approved