Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] про визначення часток в спільній сумісній власності. Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що з 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну дитину. На підставі свідоцтва про право власності на житло їм втрьох належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS].14.01.2008 року шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач з 2007 року не мешкає у спірній квартирі. На даний час з відповідачем досягнуто домовленості про можливість дарування ним його частки квартири їх спільній дитині, однак розмір часток між власниками не визначений, що є перешкодою. Посилаючись на ст.. 368, 369, 370, просила суд визначити частки у спільній сумісній власності на спірну квартиру рівними - по 1/3 кожному та визнати за кожним право власності на відповідну частку. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позові. Відповідач [PERSON] який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, не повідомив про причини неявки, не надав клопотання про відкладення судового розгляду справи або про розгляд у його відсутність, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає необхідним відповідно до правил частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло виданого 07.12.2004 року Управлінням по обліку, розподілу та приватизації житла, квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 9/. На теперішній час між сторонами досягнуто домовленості про дарування частини квартири, однак є необхідним визначення часток у спільній сумісній власності, у зв'язку з чим вимушені звернутися до суду. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, суд вважає можливим визначити частки у спільній сумісній власності співвласників рівними, по 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Сторони є власниками спірного житла на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 07.12.2004 року. Враховуючи, що сторони є власниками квартири [ADDRESS], їх право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, про що свідчить копія витягу № 6481943 від 11.02.2005 року про реєстрацію прав власності на нерухоме майно КП «БТІ» /а.с. 10/, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на спірну квартиру за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial