Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], згідно якого росить розірвати шлюб між нею та відповідачем посилаючись на наступне: з початку 2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. 28.09.2013 вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Актовий запис № 20. В період шлюбу в них народилась донька - Кіра, [INFO] З червня 2015 року вони з відповідачем припинили подружні відносини та спільне проживання. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність між ними взаєморозуміння, через що в них часто виникали скандали та сварки. Крім того відповідач зловживав спиртними напоями під впливом яких ставився до неї агресивно, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просить розірвати шлюб, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. також пояснила, що на даний час у неї фактично склалась інша сім'я тому строку для примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: судом встановлено, що 28.09.2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб В період шлюбу у сторін народилась донька - Кіра [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому сторони записані батьками дитини. Судом встановлено, що причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між сторонами, що призвело до виникнення сварок та конфліктів, і як наслідок до втрати любові, поваги між сторонами. В результаті чого спільне проживання та сімейне життя сторін стало не можливим. Сторони проживають окремо одне від одного та позивач стверджує, що у неї фактично склалась нова сім'я. Сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання з червня 2015 року, що підтверджується пояснення позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, збереження шлюбу на думку суду буде суперечити інтересам сторін та їх дитини. В зв'язку з чим суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. До цього суд приходить ще з тих підстав, що сторони протягом тривалого часу сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть. За даних обстав суд вважає недоцільним встановлення сторонам строку для примирення так як у сторін було достатньо часу для з'ясування взаємовідносин між ними. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Враховуючи прохання позивачки суд вважає за можливе залишити їй прізвище обране при реєстрації шлюбу - Лавиш. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Так як з позивачкою залишається проживати неповнолітня дитина, суд вважає, що витрати пов'язані з реєстрацію розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану повинні бути покладені на відповідача. Відповідно дж ост. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 630 грн. У стягненні з відповідача витрат за надання правової допомоги в сумі 300 грн., суд вважає за можливе відмовити, так як позивач не надала підтвердження понесення даних витрат На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved