Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

До суду надійшов дійсний позов, в якому позивач зазначив, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після його смерті є донька померлого - позивачка [PERSON] [INFO] . Після смерті спадкодавця, у передбачений законом шестимісячний строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і була заведена спадкова справа № 175-2019. 04.06.2020 року позивачка звернулася до Попаснянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище квартиру. Постановою нотаріуса їй було відмовлено в зв`язку з тим, що на спадкову квартиру був накладений арешт на підставі постанови ВДВС Попаснянського РУЮ АА № 138149 від 04.06.2009 року, а тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується і можлива після зняття арешту. Позивачка звернулася до ВДВС Попаснянського РУЮ з питанням щодо зняття арешту і отримала відповідь вих. № 18626 від 23.06.2020 року про завершення виконавчого провадження № 11611832 та відсутність в АСВП відомостей про винесення постанови АА № 138149 від 04.06.2009 року. Також повідомлено, що паперові матеріали ВП знищено. За викладених обставин, у поданому позові позивач просить суд : Зняти арешт з нерухомого майна - квартири за адресою : [ADDRESS] , яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 16011987 від 11.09.2006 року за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Скасувати арешт нерухомого майна - квартири за адресою : [ADDRESS] , яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 16011987 від 11.09.2006 року за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис № 8776942 від 04.06.2009 року. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 23,7 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м., після померлого [INFO] [PERSON] . Позивач та її представник до початку судового розгляду справи надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, у повному обсязі, просили задовольнити поданий позов. Представник відповідача також до початку розгляду справи надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив розглянути справу всебічно та об*єктивно, винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Предметом даного позову являться вирішення питання про набуття права власності в порядку спадкування за законом доньки після смерті батька, що регулюється Цивільним Кодексом України положеннями Коституції України, а також суд враховує узагальнення судової практики з аналогічних питань, викладену у постановах Пленуму Веовного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України (ВССУ) з розгляду цивільних і кримінальних справ, практику ЄСПЛ, відповідно до положень стт.10 ЦПК України. Так, відповідно до ст..1216,1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст..1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При тім, успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування. А так, стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. До цього, ж Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, розглядаючи даний позов, окрім вищезазначених правових підстав , суд враховує, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13 , в якому висловлено думку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту , що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи визначені правові положення суд зазначає наступне. Судом встановлені наступні обставини (факти) та правовідносини. Копією паспорту та РНОКПП позивачки, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про смерть спадкодавця (подаються в завірених належним чином копіях, оригінали - у позивача), постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, витягом з реєстру нерухомого майна, витягом зі Спадкового реєстру підтверджено, що позивачка має спадкові права після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] ( відповідно до копії свідоцтва про смерть), але не може їх реалізувати за незалежних від неї причин. А саме: Позивачка не може оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця щодо скасування арешту, оскільки: - позивачка не є стороною виконавчого провадження, - виконавче провадження, у якому було накладено арешт на спадкове майно - знищене, що відповідає положенням «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом МЮУ від 25.12.2008 року № 2274/15, згідно якого строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. Судом встановлено, що в межах даного позову, позивачкою доведено, померлий [PERSON] мав власність у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , яка увійшла до обсягу спадкового майна після його смерті і на зазначену квартиру був накладний арешт, під час примусового виконання його боргових зобов`язань, але в зв`язку з його смертю це стало неможливим. А так, суд погоджується із тим, що саме в зв`язку зі смертю боржника у виконавчому провадження виникла ситуація, при якій неможливо усунути обставини, які стали підставою для накладання арешту на спадкове майно, тобто неможливо стягнути борг з боржника в зв`язку з його смертю і в даному випадку це є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і відповідає положенням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, спадкоємиця померлого позбавлена змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту , що відповідає положенням ст..15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках ( ст..59 ЗУ «Про виконавче провадження») Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст..10 ЦПК України. Вирішуючи даний позов , суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. А тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивачки не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.1216, 1218, 1261, 317, 319 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», положень Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,

Outcome: approved