Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі [PERSON] обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] обласна клінічна лікарня звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Свій позов мотивує тим, що в рамках кримінального провадження встановлено, що 13.12.2015 року близько 23 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21112», номер кузова ХТА 2112080292077, реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись з центру м.Рожище по вул.Промисловій в напрямку смт.Дубище Рожищенського району, напроти будинку №82, порушуючи п.19.3 Правил дорожнього руху України, маючи обєктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою та постійно контролювати її, своєчасно виявивши зустрічний автомобіль, який світлом передніх фар засліпив його, проявляючи злочинну самовпевненість, при засліпленні, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив заходів щодо зупинки керованого ним транспортного засобу, не змінюючи смугу руху, та не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, а навпаки, продовжив подальший рух, виїхав за межі проїзної частини на узбіччя дороги, де допустив наїзд на пішохода [PERSON], який рухався по узбіччю дороги в попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням та наявністю рани по передній поверхні; закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку; забійно-рваних ран носа, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.Вироком Рожищенського районного суду від 26.07.2016 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання згідно санкції статті. Вказує, що внаслідок отриманих під час вчинення злочину травм, потерпілий проходив стаціонарне лікування у [PERSON] обласній клінічній лікарні в період з 14.12.2015 року по 04.01.2016 року у ортопедично-травмотологічному відділенні. Відповідно до наданої інформації [PERSON] обласною клінічною лікарнею витрати на лікування потерпілого від злочину становлять 8\~681,16 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] обласної ради витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 8\~681,16 грн.. В судовому засіданні прокурор Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Волинської області позовну заяву підтримав повністю з підстав викладених у ній, просив її задовольнити. Представник позивача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача в судове засідання не з»явилися. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. Заслухавши прокурора, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Відповідно до ст.93-1 КПК України, кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочинного діяння, в разі закриття кримінальної справи чи відмови у порушенні справи за обставин, передбачених пунктами 3, 6 частини першої статті6, статтями 7, 7-2, 8 , 9 і 10 цього Кодексу. Згідно зі ст.61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 13.12.2015 року близько 23 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21112», номер кузова ХТА 2112080292077, реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись з центру м.Рожище по вул.Промисловій в напрямку смт.Дубище Рожищенського району, напроти будинку №82, порушуючи п.п.10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, маючи обєктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою та постійно контролювати її, своєчасно виявивши зустрічний автомобіль, який світлом передніх фар засліпив його, проявляючи злочинну самовпевненість, при засліпленні відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив заходів щодо зупинки керованого ним транспортного засобу, не змінюючи смугу руху, та не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, а навпаки, продовжив подальший рух, виїхав за межі проїзної частини на узбіччя дороги, де допустив наїзд на пішохода [PERSON], який рухався по узбіччю дороги в попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 26.07.2016 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання (а.с.6-7). Даний вирок суду набрав законної сили. Із матеріалів справи вбачається, що потерпілий від злочину [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у [PERSON] обласній клінічній лікарні в період з 14.12.2015 року по 04.01.2016 року у ортопедично-травмотологічному відділенні, тобто 21 ліжко-днів, з діагнозом: закритої черепно-мозкової травми, переломом обох кісток лівої гомілки. (а.с.8). З повідомлення [PERSON] обласної клінічної лікарні від 15.09.2016 року № 1849/2-10 встановлено, що розмір витрат на лікування хворого [PERSON] становить 8\~681,16 грн. (а.с.9). Таким чином, кошти затрачені медичним закладом на лікування потерпілого повинні бути відшкодовані за рахунок винної особи. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] обласної ради витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 8\~681,16 грн. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.1206 ЦК України,

Outcome: approved