Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

До суду з позовом звернулася [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, в обґрунтування якого згідно уточнених позовних вимог зазначила, що 22 жовтня 2004 року її мати [PERSON] склала заповіт на її ім'я, згідно якого заповіла позивачці відповідну земельну ділянку. [INFO] [PERSON] померла. Під час звернення до державної нотаріальної контори було встановлено, що [PERSON] 20 вересня 2005 року склала заповіт на ім'я відповідача [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Троїцького районного нотаріального округу Луганської області. Позивачка вказує, що під час складання заповіту відносно відповідача її мати хворіла на катаракту, про що є підтвердження, а саме виписний епікриз № 7989 Старобільської ЦРБ. За життя [PERSON] була домовленість, що житловий будинок вона після смерті залишить сину [PERSON], при яких обставинах був складений заповіт від 20 вересня 2005 року позивачці не відомо. В цей час вона здійснювала догляд за [PERSON] і постійно була з нею. Таким чином, позивачка вважає, що через фізичні вади [PERSON] заповіт від 20 вересня 2005 року повинен був бути вчинений при свідках, чого зроблено не було, у наслідок чого його було складено з порушенням вимог встановлених норм закону. Просить суд визнати недійсним зазначений заповіт та визнати за нею право власності на відповідну земельну ділянку, яка була предметом зазначеного заповіту. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що [PERSON] є її матір'ю, остання вчинила відносно неї заповіт, предметом якого була належна [PERSON] земельна ділянка. Вказує на те, що повністю доглядала [PERSON], харчувала її та забезпечувала матеріально. Волевиявлення заповісти земельну ділянку [PERSON] її мати ніколи не виражала. [PERSON] майже не навідував [PERSON], не здійснював ніякої допомоги. Вважає заповіт недійсним з тих підстав, що у [PERSON] у 2005 році був дуже поганий зір, у зв'язку з чим вона не могла вчинити підпис у оскаржуваному заповіті. Також її матір погано чула, скаржилася на шуми в голові, українську мову [PERSON] не розуміла, однак при цьому заповіт складено саме на українській мові. Про заповіт відносно [PERSON] їй нічого відомо не було. Інших причин, за яких вона вважає заповіт недійсним, позивачкою наведено не було. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Вважає заповіт, складений відносно [PERSON] недійсним, оскільки на момент його вчинення [PERSON] мала значні фізичні вади, які позбавляли її виконати підпис у вказаному заповіті, а тому, на його думку, даний заповіт не відповідає встановленим нормам закону. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що у 2005 році [PERSON] виразила свою волю заповісти належну їй відповідну земельну ділянку йому, у наслідок чого було складено відповідний заповіт, який йому передала [PERSON] власноручно. Доводи позивачки вважає необґрунтованими, оскільки у [PERSON] у 2005 році зір був задовільним, вона почувала себе добре, у наслідок чого могла самостійно ознайомитися зі змістом заповіту та поставити в ньому свій підпис. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] вважає доводи позивачки та її представника про визнання заповіту відносно [PERSON] недійсним, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами. Вказує на те, що заповіт відповідає встановленим нормам закону, викладені позивачкою обставини у її позові та у судовому засіданні, нічим не доведені та не відповідають дійсним обставинам справи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] доводиться йому матір'ю, [PERSON] рідною бабусею. Йому відомо, що остання залишила заповіт відносно його матері на відповідну земельну ділянку, усім розповідала, що після її смерті земля буде належати [PERSON], так як остання доглядала її. [PERSON] скаржилася на погіршення стану здоров'я, що вона погано бачить та чує, у наслідок чого їй було придбано слуховий апарат та окуляри. Фізично була здатна пересуватися самостійно, була адекватна, психічних вад не вбачалося. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] доводиться йому дружиною, він допомагав [PERSON] як зять, усі тяжкі роботи по господарству виконував він, так як та фізично не могла робити цього. У [PERSON] з часом значно погіршилося здоров'я, вона стала погано бачити та чути, при цьому пересувалася самостійно. До відповідача відносилася негативно. [PERSON] доглядала та харчувала свою матір, забезпечувала її матеріально, турбувалася за стан здоров'я. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була знайомою з [PERSON], постійно провідувала її. [PERSON] перед смертю розповідала, що належна їй земельна ділянка після смерті має належати [PERSON], так як та доглядала її. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживав по сусідству з [PERSON], характеризує її з позитивної сторони. У 2005 році [PERSON] перенесла операцію на оці, у наслідок чого стала погано бачити, при цьому самостійно доглядала себе. Чула також незадовільно. Перед смертю її самопочуття значно погіршилося. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у 2005 році вона працювала на пошті, носила [PERSON] пенсію, остання самостійно отримувала пенсію, про що розписувалася у відповідній відомості. Також самостійно перераховувала суму отриманої пенсії, виписувала газету, зір був у [PERSON] задовільним. Свідок [PERSON] суду пояснила, що тривалий час була знайома з [PERSON] Вказує, що у 2005 році у [PERSON] зір був задовільним, остання самостійно отримувала пенсію, про що розписувалася у відомості, самостійно перераховувала отримані кошти. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був знайомий з [PERSON], остання пересувалася самостійно. У 2005 році у [PERSON] стан здоров'я був більш менш задовільним, зір був задовільним. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що [PERSON] було вчинено два заповіти на належну їй земельну ділянку. Перший заповіт вона вчинила на [PERSON], а пізніше другий на ту ж земельну ділянку на [PERSON] Перед смертю у [PERSON] погіршився зір та слух, у наслідок чого вона була змушена ходити в окулярах та із слуховим апаратом, їй було проведено операцію на оці. Пенсію отримувала [PERSON] самостійно. Свідок [PERSON] на неодноразові виклики до суду не з'явилася, надала до суду заяву, в якій вказала, що жодних обставин стосовно даної цивільної справи їй невідомо, нотаріальною діяльністю вона на даний час не займається, усі її справи було передано до Луганського обласного нотаріального архіву. Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши та проаналізувавши надані до суду докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22 жовтня 2004 року [PERSON] у Троїцькій державній нотаріальній конторі Луганської області вчинила заповіт, яким після своєї смерті заповіла [PERSON] відповідну земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області розміром 8,35 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0069083 (а.с.7). Далі, [PERSON] із вказаної земельної частки (паю) згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 100820, виданого 17 лютого 2005 року на ім'я [PERSON], було виділено в натурі на місцевості земельну ділянку площею 6,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області (а.с.9). Пізніше, 20 вересня 2005 року [PERSON] у приватного нотаріуса Троїцького районного нотаріального округу Луганської області вчинила інший заповіт, згідно якого після своєї смерті усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі її права та обов'язки, які їй належать на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати їй у майбутньому, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона матиме за законом право, після своєї смерті заповіла [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Таким чином, спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки площею 6,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є [PERSON] згідно зазначеного заповіту від 20 вересня 2005 року. Згідно виписного епікризу № 7989 Старобільської ЦРБ Луганської області, а також іншої медичної документації [PERSON] хворіла на катаракту (а.с.22-25). По справі було призначено відповідну комплексну судову медико-психологічну експертизу, від участі в якій позивачка ухилилася, від проведення почеркознавчої експертизи позивачка та її представник відмовилися, пізніше судом не вбачалося підстав для задоволення повторного клопотання про проведення за рахунок відповідача комплексної судової медико-психологічної та почеркознавчої експертиз. Інших доказів на підтвердження викладених позовних вимог, позивачкою та її представником до суду надано не було. Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка та її представник не довели своєї позовної вимоги, що є їх обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював позивачці її права та обов'язки. Навпаки, під час судового розгляду із показів допитаних у судовому засіданні свідків не вбачалося підстав, які б унеможливлювали вчинення [PERSON] заповіту на належне їй майно відносно [PERSON] При цьому, всі вказали на те, що [PERSON] адекватно себе поводила, у неї дійсно погіршився зір, однак остання самостійно пересувалася, власноручно отримувала пенсію, про що розписувалася у відповідній відомості, перераховувала отримані грошові кошти, при цьому могла читати, у наслідок чого виписувала газету. Таким чином, позивачка та її представник не надали суду доказів, що [PERSON] не мала права складати заповіт на своє майно, не надали доказів, що заповіт не відповідає встановленій законом формі та порядку посвідчення заповіту, не надали доказів, що волевиявлення [PERSON] було не вільним. Посилання позивачки на те, що матір'ю було обумовлено поділ спадщини між усіма її дітьми, при цьому остання ніколи не виражала своєї волі про те, що земельна ділянка має належати після її смерті саме [PERSON], судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно вимог діючого законодавства заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб навіть незалежно від наявності з ними родинних відносин, може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Крім того, суд також вважає, що в порівняння з волею людини на розпорядження своїм майном на випадок смерті, яка чітко виражена в заповіті, доводи, які ґрунтуються на свідченнях осіб, не можуть бути підставою для визнання його недійсним. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 203, 215, 1217, 1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1247, 1251-1252, 1257 ЦК України, ст.ст.10, 59, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed