Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] (далі - позивачка) з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка) про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину сумісно придбаного майна. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що проживала з [PERSON] однією сім'єю та перебувала на протязі десяти років у фактичних шлюбних стосунках. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, відпочивали разом та мали інші відносини, які будувались на взаємній повазі та взаємному розумінні. Від фактичних шлюбних стосунків з [PERSON] у них [INFO] року народилась дитина [PERSON]. [PERSON] добровільно визнав себе батьком цієї дитини, разом з позивачкою щодня займався вихованням та утриманням їхньої доньки. [INFO] року [PERSON] помер. Позивачка зазначає, що під час їхнього сумісного проживання за спільні кошти ними було придбано легковий автомобіль марки «Lifan», державний реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору за 60000грн. Право власності на автомобіль було оформлене на [PERSON] Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно позивачці для визнання права спільної сумісної власності в порядку, передбаченому ст. 74 Сімейного кодексу (далі - СК) України на майно, набуте за час спільного проживання з [PERSON]. Відповідачкою у справі є рідна мати померлого [PERSON], яка є одним зі спадкоємців першої черги. Відповідачка не визнає права позивачки як співвласника вказаного автомобіля, що і змусило позивачку звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Посилаючись на ст.ст.3, 60, 74 СК України, ст.392 ЦК України, позивачка просить суд: встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], що помер [INFO] року; визнати легковий автомобіль марки «Lifan», державний реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, номер шасі [NUMBER], спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO] та [PERSON], що помер [INFO] року; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки Lifan», державний реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, номер шасі [NUMBER]. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Позивачка пояснила, що у [PERSON] були не дуже добрі стосунки з відповідачкою, він останнім часом не хотів, щоб відповідачка, як раніше, навідувала їх. В судовому засіданні відповідачка позов визнала частково, пояснила, що визнає доньку [PERSON] як свою онуку, яка бувала у неї разом з сином [PERSON], вона також навідувала сина у м. Першотравенську. Відповідачка заявила клопотання про витребування у позивачки документів на гараж № [NUMBER] в гаражному товаристві «Південне» в м. Першотравенську Дніпропетровської області, а у разі відмови позивачки їх надати, витребувати їх у виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області. Відповідачка пояснила, що серед спадкового майна сина її цікавить саме вказаний гараж. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка є рідною матір'ю [PERSON], який з 25.12.2006 року по 26.11.2016 року спільно проживав з позивачкою однією сім'єю без укладення шлюбу, а з [INFO] року з ними також проживала їхня спільна дитина [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. Зазначені обставини підтверджуються актом № 36 від 25.01.2017 року, складеним комісією приватного підприємства «Комунальщик - 2» і підтвердженому підписами сусідів [PERSON] та [PERSON]; письмовою заявою останньої до суду (а.с.61-63); показами в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які на протязі багатьох років спілкувалися з позивачкою, будучи відповідно сусідкою по будинку та подругою позивачки, знали, як позивачка познайомилася з [PERSON] і стала спільно з ним проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мали спільні грошові кошти та вели спільне господарство, як у них народилася спільна дитина, як [PERSON] піклувався про дитину; світлинами, наданими позивачкою, на яких зображений [PERSON] разом з позивачкою та їхньою донькою (а.с.66-68); характеристикою [PERSON], учениці загальноосвітньої школи №2 м. Першотравенська Дніпропетровської області, у якій зазначено, що її батько [PERSON] за життя приділяв значну увагу навчанню та вихованню дитини, систематично відвідував батьківські збори, разом з позивачкою у 1 та 2 класах приводив до школи та забирав доньку зі школи (а.с.69); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 23 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якому зазначено, що вона народилася [INFO] року у м. Першотравенську Дніпропетровської області, її батько [PERSON], мати позивачка (а.с.6); визнанням цих фактів відповідачкою. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з роз'ясненням, що міститься у абзаці 3 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, а у випадку, коли встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, судовий розгляд проводиться у позовному провадженні. Позивачці визнання факту проживання сім'єю потрібне для наступного визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу, тобто фактично вирішується спір про право, тому суд повинен розглядати вказані позовні вимоги у межах однієї позовної заяви. За визначенням, даним у ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Позивачка та [PERSON] проживали з 25.12.2006 року по 26.11.2016 року однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, тому майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, тому що інше не встановлено письмовим договором між ними. В якості такого спільного майна позивачка зазначила у позові тільки легковий автомобіль марки «Lifan», державний реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, номер шасі [NUMBER], який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим 08.12.2012 року Павлоградським ВРЕР, зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки - рахунку серії ДПІ № 468131 07.12.2012 року (а.с.7). Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з приписами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовна вимога про визнання спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON] легкового автомобіля марки «Lifan», державний реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, номер шасі [NUMBER] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони не заявляли позовних вимог щодо гаража, тому суд відмовив відповідачці, яка не пред'являла зустрічного позову, у клопотанні про витребування документів на гараж № [NUMBER] в гаражному товаристві «Південне» в м. Першотравенську Дніпропетровської області. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, в тому числі норма ч.1 ст.60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та норма ч.1 ст.70 СК України, за якою у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, частка позивачки у спільній сумісній власності з [PERSON] була рівною з ним, тому позовна вимога про визнання за нею права власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки Lifan», державний реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, номер шасі [NUMBER] теж підлягає задоволенню. Позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., 320 грн. та 320 грн. за кожну з трьох позовних вимог, всього 1280 грн. 00 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідачки на користь позивачки документально підтверджені квитанціями банків від 26.01.2017 року (а.с.1), від 22.03.2017 року (а.с.19) та від 12.05.2017 року (а.с.39) судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1280 грн. 00 коп. На підставі викладеного ст.ст. 368, 372, 392 ЦК України, 3, 60, 70, 74 СК України,

Outcome: approved