Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Звенигородського районного суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме диплома спеціаліста серії [NUMBER] про закінчення Українського транспортного університету за спеціальністю підйомно-транспортні, будівельні, дорожні машини та устаткування, виданого згідно з рішенням державної екзаменаційної комісії від 23.05.1996 р. про присвоєння кваліфікації спеціаліста інженера-механіка, реєстраційний номер №387 на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заяви вказує, що з метою підготовки документів для отримання пенсії, розпочав збирання необхідних для підтвердження трудового стажу та з`ясував, що на першій сторінці диплома [NUMBER] виданого 23.05.1996 року українською мовою вказано його прізвище « [PERSON] », вказана помилка в записі прізвища виникла внаслідок невірного перекладу його прізвища з російської мови на українську, тому у зв`язку з невідповідністю його прізвища в дипломі він позбавлений можливості реалізувати своє право на зарахування терміну трудового стажу для перерахунку пенсії, а тому був вимушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.10.2019 року провадження у вказаній справі відкрито, призначено судове засідання /а.с.16/. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги заяви та просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за довіреністю Настич О.В. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника управління, проти задоволення заяви не заперечують. При таких обставинах суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню як така, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.1996 року Українським транспортним університетом було видано диплом [NUMBER] українською мовою на ім`я [PERSON] про те, що він закінчив Український транспортний університет за спеціальністю - підйомно-транспортні, будівельні, дорожні машини та устаткування, рішенням державної екзаменаційної комісії від 23 травня 1996 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію спеціаліста - інженер-механік (а.с. 9). Відповідно до даних паспорта заявника [NUMBER] , виданому Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 30 грудня 1998 року, його прізвище, ім`я та по - батькові указані на українській мові, як « [PERSON] », (що також не суперечить даним картки фізичної особи-платника податків) /а.с.6-7/. Згідно зі свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] від 12 вересня 1972 року, його прізвище, ім`я та по - батькові зазначені на російській мові, як « [PERSON] », він народився [INFO] у м.Звенигородка, Черкаської області /а.с.8/. Крім того, його прізвище, ім`я та по - батькові зазначені на російській мові, як « [PERSON] », [INFO] в трудовій книжці, дата заповнення 15 июля 1987 року /а.с.10-12/ та архівній довідці від 09.10.2019 року №2084/01 Національного транспортного університету про зарахування та закінчення навчання в Українському транспортному університеті /а.с.13/. На російській мові дані щодо його прізвища, ім`я та по - батькові співпадають з даними, зазначеними у вказаному свідоцтві про народження - « [PERSON] ». Також збігаються дані заявника стосовно дати та місця його народження. Факт того, що « [PERSON] » та « [PERSON] , як зазначено в дипломі [NUMBER] від 23.05.1996 року, реєстраційний номер 387 , є однієї і тією ж особою підтверджуються паспортом громадянина України /а.с.6/, карткою фізичної особи -платника податків від 04.07.2007 року /а.с.7/, які додані до заяви та в яких прізвище заявника зазначено правильно - [PERSON] та повністю збігається ім`я та по-батькові, число, місяць та рік його народження. Оскільки ім`я та по-батькові особи у дипломі [NUMBER] від 23 травня 1996 року та інших документах заявника є однаковими, а прізвища співзвучними, що є наслідком неправильного перекладу з російської мови на українську прізвища заявника, суд прийшов до висновку, що факт належності указаного диплома заявника знайшов своє підтвердження. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК України від 1963 року факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Крім того, з узагальнення судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховного Суду України за 2010 рік вбачається, що «коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки відповідно до п. 6 ч. 1 cт. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим». А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved