Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить визнати недійсним з моменту укладення договір дарування №1947 від 31.07.2013 року квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; та стягнути судові витрати з відповідачів. Позовні вимоги мотивовані наступним. 11.09.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» і [PERSON] було укладено кредитний договір №0385/08/12-AL7v на наступних умовах: сума кредиту складала 38320,00 доларів США, кредит було надано для придбання автомобілю «Mitsubishi Outlander», з кінцевим терміном повернення 10.09.2015 року та встановленою процентною ставкою в розмірі 12,5% річних. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця шляхом сплати коштів в сумі не менш 457,00 доларів США. Також [PERSON] зобов`язався забезпечити свої зобов`язання за договором шляхом надання в заставу придбаного автомобілю, за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплати процентів, сплачувати пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочення платежу (п. 4.1 договору), за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань передбачених п.3.3. (крім п.3.3.2) кредитного договору, позичальником сплачується штраф у розмірі 5000 грн. (п. 4.4 договору). Банк свої зобов`язання по вказаному договору виконав в повному обсязі, натомість відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 12.11.2012 року за відповідачем утворилась заборгованість за договором кредиту №0385/08/12-AL7v від 11.09.2008 року у розмірі 420484,79 грн. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2013 року по справі №640/1438/13-ц за позовом ПАТ Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, та стягнуто із боржника заборгованість за кредитним договором №0385/08/12-AL7v від 11.09.2008 року у загальній сумі 420484,79 грн. та 3441 грн. судового збору. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.06.2013 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення. Постановою від 12.05.2015 року за ВП №47519597 старшим державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ Ляховою Т.Б. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №640/1438/13-ц від 12.12.2013р. 14.03.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги №1050-Ф, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Женева» право вимоги заборгованості за кредитним договором №0385/08/12-AL7v від 11.09.2008 року. Ухвалою Київського районного суду від 08.11.2018 року по справі №640/1438/13-ц заяву ТОВ «ФК «Женева» задоволено, та замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на позивача у ВП №47519597, яке відкрито на підставі виконавчого листа №640/1438/13-ц виданого Київським районним судом м. Харкова від 16.04.2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №0385/08/12-AL7v від 11.09.2008 року. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2013 року, на даний час не виконане. В ході виконання вказаного рішення суду, було встановлено, що відповідачу [PERSON] належала на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] , та була відчужена [PERSON] 31.07.2013 року на підставі договору дарування №1947 від 31.07.2013 року, тобто після 3-х місяців після ухвалення рішення судом, а тому позивач вважає, що дії відповідача не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а лише для невиконання рішення суду, яке на разі не виконане. Позивач вважає вказаний договір фіктивним, оскільки укладений саме з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань, оскільки боржник розумів реальну загрозу майну, що перебувало у його власності на стадії виконання судового рішення, а тому здійснено фіктивний правочин шляхом укладення договору дарування №1947 від 31.07.2013 року, який порушує права кредитора - позивача по справі. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Представник позивача ТОВ «ФК «Женева» в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, надав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Від третьої особи ПН ХМНО Саварінської Н.В. надійшла до суду заява про проведення судового засідання за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 01.04.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. 07.04.2020 року судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів, відповідь на який надано до суду 07.04.2020 року. Ухвалою судді від 08.04.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та задоволено клопотання представника про витребування доказів, а саме копії оспорюваного договору. Ухвалою суду від 18.08.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 11.09.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» і [PERSON] було укладено кредитний договір №0385/08/12-AL7v на наступних умовах: сума кредиту складала 38320,00 доларів США, кредит було надано для придбання автомобілю «Mitsubishi Outlander», з кінцевим терміном повернення 10.09.2015 року та встановленою процентною ставкою в розмірі 12,5% річних. Банк свої зобов`язання по вказаному договору виконав в повному обсязі, натомість відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 12.11.2012 року за відповідачем утворилась заборгованість за договором кредиту №0385/08/12-AL7v від 11.09.2008 року у розмірі 420484,79 грн. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2013 року по справі №640/1438/13-ц за позовом ПАТ Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, та стягнуто із боржника заборгованість за кредитним договором №0385/08/12-AL7v від 11.09.2008 року у загальній сумі 420484,79 грн. та 3441 грн. судового збору. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.06.2013 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення. На виконання вказаного рішення суду, банком були отримані виконавчі листи, та пред`явлені до примусового виконання до Київського ВДВС ХМУЮ, за якими були відкриті ВП №47519597 та ВП №47519283. Ухвалою Київського районного суду від 08.11.2018 року по справі №640/1438/13-ц заяву ТОВ «ФК «Женева» задоволено, та замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на позивача у ВП №47519597, яке відкрито на підставі виконавчого листа №640/1438/13-ц виданого Київським районним судом м. Харкова від 16.04.2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №0385/08/12-AL7v від 11.09.2008 року. Доказів виконання вказаного рішення матеріали справи не містять. Як вбачається з інформації про ВП станом на 10.03.2020 року, державним виконавцем 12.02.2020 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за заявою стягувача. Так, судом встановлено, що 31 липня 2013 року відповідачем [PERSON] було передано в дар безоплатно відповідачу [PERSON] належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 31.07.2013 року, що був посвідчений ПН ХМНО Саварінською Н.В. за реєстр. №1947. Позивач звернувся до суду за захистом свого права, а саме з позовом про визнання вказаного правочину недійсним у зв`язку з його фіктивністю, оскільки на його думку він спрямований не на реальне настання наслідків, а з метою уникнення майнової відповідальності. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду, зокрема з позовом про визнання правочину недійним (статті 215-235 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частини першої статті 717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною першою\~статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, відповідач [PERSON] подарувавши на користь [PERSON] належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, скористався своїм правом розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач повинен був довести суду відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] , відчужуючи за безвідплатним договором належне йому на праві власності нерухоме майно (спірну квартиру) [PERSON] міг передбачити у майбутньому негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Крім того, дійсно відповідачем [PERSON] було передано на виконання вказаного правочину спірну квартиру відповідачу [PERSON] , так як вона зареєстрована в цій квартирі, а відповідач [PERSON] не зареєстрований в ній, а доказів зворотнього до суду не надано, тому такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору дарування недійсним з підстав його фіктивності, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі за наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed