Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

До суду з позовом звернулася [PERSON] до [PERSON], тертя особа [PERSON], відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Енергодарського МВ УМВС України в Запорізькій області про вселення та усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до протоколу прилюдних торгів від 06.04.2012 року № 05/223/11/К-1, [PERSON] придбала у власність 1/3 частину квартири [ADDRESS], на підставі чого їй було видане свідоцтво про право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] від 12.04.2012 року, посвідчене 20.04.2012 року державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області Жебелюк В. А. Як власник житла, вона виявила бажання проживати в ньому. Але, звернувшись до співвласників квартири, а саме до відповідача [PERSON], їй було відмовлено у вселені, у зв'язку з чим вважає, що грубо порушуються її права як власника, з метою використання власності за призначенням, а саме для проживання. Просить суд усунути перешкоди в користування власності, та вселити її у квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі [PERSON], та його представник за дорученням [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, та пояснили, що позивачка не стала власником квартири, оскільки після придбання житла не зареєструвала право власності в державних органах, що вимагає закон. Крім того, вважають, що потрібно застосувати норми житлового кодексу, згідно якого не допускається проживання в одній квартирі, збудованої для для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями. Та за таких обставин просять суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні також позов не визнала та просить у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи - відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Енергодарського МВ УМВС України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилались позивач та його представник, як на підставу вимог, а відповідачі як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 4839 від 30 листопада 2006 року, квартира [ADDRESS], належала на праві спільної часткової власності: [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частки, тобто в рівних частках (а.с.140). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу прилюдних торгів від 06.04.2012 року № 05/223/11/К-1, [PERSON] придбала у власність 1/3 частину квартири [ADDRESS], на підставі чого їй було видане свідоцтво про право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] від 12.04.2012 року, посвідчене 20.04.2012 року державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області Жебелюк В. А. (а.с.3). У свідоцтві про право власності, нотаріусом було зазначено, що згідно ст. 182 ЦК України, право власності на зазначене в свідоцтві майно підлягає державній реєстрації в комунальному підприємстві «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради. Враховуючи, що позивачка придбала майно, а саме нерухомість на підставі договору (протоколу прилюдних торгів), відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, «право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону». Відповідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, «право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації». Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 23.01.2014 року, право власності на квартиру [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частки, тобто в рівних частках (а.с.140). Позивачка не надала суду жодного документу, який би свідчив про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за нею, що свідчить про те, що позивачка не набула право власності, не виконала вимоги закону, та не набула права вимоги про усунення перешкод в користуванні власності. Крім того, розглядаючи позовні вимоги в частині вселення, суд виходить з наступного. Так, частка квартири, яку придбала позивачка, призначена за своїм цільовим призначення для забезпечення житлових потреб особи. Таким чином, при вирішенні цього питання, суд повинен керуватися нормами Житлового Кодексу України. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.118), шлюб було розірвано між [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки з місця проживання (а.с.120), в спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], між якими склався порядок користування житловим приміщенням. При цьому, позивачка не ставить питання перед судом про встановлення порядку користування житлом, що є її правом, та не ставить питання про виділ частки в натурі. Відповідно до ст. 50 ЖК України, «Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання,має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту,відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років,крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу». Враховуючи, що позивачка не є членом сім'ї жодного з власників житла, має окреме приватизоване житло (а.с.137), що свідчить про забезпечення житлом, не перебуває в шлюбі, не визначила свою частку в квартирі в натурі, не встановила порядок користування житлом, та задовольняючи позов про вселення буде порушено житлове законодавство, суттєво погіршаться житлові умови сторін, оскільки квартира є двокімнатною (а.с.116-117), суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням викладено, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Outcome: dismissed