Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в сумі 11292,00 гривень. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.08.2019 [PERSON] , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до показання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.), на підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.) та п`яти років позбавлення волі, призначеного вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 10.11.2015, відповідно до ч. З ст. 72 КК України вироки виконувати самостійно. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.11.2019 вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.08.2019 стосовно [PERSON] змінено. Із вступної частини вироку посилання суду на засудження [PERSON] вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 20.12.2012 за ч. 1 ст. 122 КК України. З мотивувальної частини виключено посилання на обставину, що обтяжує покарання - скоєння злочину в період відбування покарання. З мотивувальної та резолютивної частини вироку виключено посилання про призначення [PERSON] покарання на підставі ст.ст. 71, 72 КК України, [PERSON] вважати засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.). У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. Так, [PERSON] 31.03.2018 року близько 21 год. 35 хв. знаходячись поруч із входом до Катеринопільського селищного будинку культури, що розташований по [ADDRESS] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс близько десяти ударів кулаками правої та лівої руки по обличчю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, перелому кісток носа без зміщення, субкон`юнктивального крововиливу правого ока, гематом під лівим та правим оком, які відповідно до висновку експерта Звенигородського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 24.04.2018 року № 05-9-01/108 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Він же 31.03.2018 року близько 21 год. 30 хв. знаходячись поруч із входом до Катеринопільського селищного будинку культури, що розташований по [ADDRESS] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, субкон`юнктивального крововиливу лівого ока, гематом під лівим оком і лівою бровою, які відповідно до висновку експерта Звенигородського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 24.04.2018 року № 05-9-01/107 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У зв`язку з тривалим розладом здоров`я [PERSON] та [PERSON] перебували на лікуванні в Катеринопільській ЦРЛ з 31.03.2018 по 10.04.2018. Всього потерпілими було проведено у лікарні 10 ліжко - днів. Катеринопільською ЦРЛ було витрачено на їх лікування по 5646,00 грн., а всього 11 292,00 Зазначене підтверджується розрахунком викладеним в листах Катеринопільської ЦРЛ №№ 73, 74 від 27.12,2019. Оскільки обвинуваченим добровільно не відшкодовані завдані збитки, то заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали суду від 30.03.2020 року розгляд даної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно рекомендованного повідомлення № 2050500010317 від 07.04.2020 року, вбачається що вказана ухвала була отримана особисто [PERSON] 07.04.2020 року. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в судах у випадках, визначених законом. Відповідно до вимог ст. 56 ч.3 ЦПК України, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3, 7 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко - днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно з п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних осіб. Частиною 1 статті 1206 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання. Як вбачається з довідки від 27.12.2019 року № 73 Катеринопільської центральної районної лікарні хворим [PERSON] проведено на стаціонарному лікуванні в Катеринопільській ЦРЛ в дитячому відділенні з 31.03.2018 року по 10.04.2018 року. Проведено на лікуванні 10 ліжко-днів. Загальна вартість лікування [PERSON] складає 5646,00 грн. (а. с. 7). Згідно довідки від 27.12.2019 року № 74 Катеринопільської центральної районної лікарні хворим [PERSON] проведено на стаціонарному лікуванні в Катеринопільській ЦРЛ в дитячому відділенні з 31.03.2018 року по 10.04.2018 року. Проведено на лікуванні 10 ліжко-днів. Загальна вартість лікування [PERSON] складає 5646,00 грн. (а. с. 6). Враховучи викладене суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів в рахунок відшкодування витрат залучених Комунальним некомерційним підприємством «Катеринопільською центральною районною лікарнею» на лікування потерпілих від кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача. Відповідачем доказів звільнення його від сплати судового збору суду не надано, тому з урахуванням кількості позовних вимог з [PERSON] на користь ДСА підлягає стягнення судового збору від сплати якого позивача було звільнено згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене,

Outcome: approved