Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеною заявою, яку в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що він є сином [PERSON] та [PERSON]. Мати заявника [PERSON] народилася [INFO], актовий запис №87; згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану №0001690813 її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Бабуся заявника [PERSON] народилася [INFO], актовий запис №138, згідно архівної довідки Державного архіву Миколаївської області №Н-468/03-06 від 02 серпня 2016 року батьками [PERSON] є [PERSON], [PERSON]. Рідна сестра бабусі заявника - [PERSON] народилася у 1915 році. Дані про її народження до теперішнього часу не збереглися згідно архівної довідки Державного архіву Миколаївської області №Н-467/03-06 від 02 серпня 2016 року. Також відсутні відомості про укладення нею шлюбу. [PERSON], яка є двоюрідною бабусею заявника, померла [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], запис №36. За життя їй належало 12/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 12 липня 1971 року, виданого Миколаївським міським відділом комунального господарства, зареєстрованим в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 липня 1971 року. У зв'язку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина і на підставі ст. 549 ЦК України УРСР [PERSON], яка є племінницею, прийняла спадщину, оскільки проживала, була зареєстрована із спадкодавицею на день її смерті (довідка ЖЕК №1 «Бриз» №920), а отже фактично вступила у володіння та управління спадщиною. [INFO] померла мати заявника згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], актовий запис №2324. Заявник прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, включаючи частину матері, які вона прийняла після смерті [PERSON], але не оформила. На момент смерті разом з [PERSON] був зареєстрований та проживав її син - заявник [PERSON] (довідка ЖЕК №1 «Бриз» №5860 від 17 листопада 2015 року). Мати [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] є рідними сестрами. Бажаючи прийняти спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка була спадкоємицею [PERSON], заявник звернувся до державного нотаріусу Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзнякової О.В. із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 15 липня 2016 року було відмовлено у вчинені нотаріальної дії з посиланням на відсутність підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]. З огляду на викладене заявник просив встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO], є рідною тіткою [PERSON], яка померла [INFO]; встановити факт, що [PERSON], який народився [INFO], є внучатим племінником [PERSON], яка померла [INFO]. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву та наполягали на її задоволенні посилаючись на доводи, викладені в заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити. Крім того, [PERSON], будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка за нормами ст. 184 ЦПК України, підтвердив викладені в заяві обставини та пояснив, що він є рідним братом матері заявника [PERSON]. На спадщину [PERSON] не претендує. Зазначив, що [PERSON], яка померла [INFO], дійсно є рідною тіткою [PERSON], яка померла [INFO], а також те, що [PERSON], який народився [INFO], є внучатим племінником [PERSON], яка померла [INFO]. Він знав спадкодавців за життя, ще з дитинства, та бачив документи, які підтверджуються ступень споріднення, однак, де наразі перебувають вказані документи [PERSON] не відомо. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження, згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України, розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішення спору про право. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положеньЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, згідно ст. 549 ЦК УРСР, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Незалежно від часу прийняття спадщини вона, згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р., якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (повторне свідоцтво серії [NUMBER], видане 17 листопада 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського районного управління юстиції Миколаївської області). Мати заявника [PERSON] народилася [INFO], актовий запис №87; згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану №0001690813 її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Бабуся заявника [PERSON] народилася [INFO], актовий запис №138, згідно архівної довідки Державного архіву Миколаївської області №Н-468/03-06 від 02 серпня 2016 року батьками [PERSON] є [PERSON], [PERSON]. Рідна сестра бабусі заявника - [PERSON] народилася у 1915 році. Дані про її народження до теперішнього часу не збереглися згідно архівної довідки Державного архіву Миколаївської області №Н-467/03-06 від 02 серпня 2016 року. Також відсутні відомості про укладення нею шлюбу. [PERSON], яка є двоюрідною бабусею заявника, померла [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], запис №36. За життя їй належало 12/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 12 липня 1971 року, виданого Миколаївським міським відділом комунального господарства, зареєстрованим в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 липня 1971 року. Згідно довідки Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області №3220/01-16 від 15 листопада 2016 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Спадкова справа 646/2015 року була заведена Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на підстави заяви її сина - заявника [PERSON] За даними спадкової справи [PERSON] від права на спадкування не усувався, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування не змінювалась. Інші особи з заявами про прийняття спадщини згідно матеріалів спадкової справи до нотаріуса не звертались. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є бабусею [PERSON] та її, [PERSON], прабабусею. [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Про ці обставини свідку відомо оскільки за життя вони спілкувались та підтримували родинні стосунки. [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», її чоловік загинув на війні, дітей не було. Таким чином, сукупністю досліджених судом, належних, допустимих та узгоджених між собою доказів, встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO], є рідною тіткою [PERSON], яка померла [INFO]; внучатим племінником [PERSON], яка померла [INFO], у зв'язку з чим подана заява підлягає задоволенню. Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що встановлення зазначеного факту у даному випадку породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення; заявник [PERSON] не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує даний факт; а також те, що встановлення факту не пов'язується в даному випадку з наступним вирішення спору про право. Згідно ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved