Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 03.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1852, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Профіт Кредит», яке є правонаступником ТОВ «ФК «Вендор», яке є правонаступником ПАТ «Фідобанк», з яким [PERSON] уклав кредитний договір, заборгованості за кредитом у розмірі 50 669.06 грн. - таким, що не підлягає виконанню, та стягнути 15 000 грн. витрат на правову допомогу, вказуючи, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не дотримався умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, крім цього, йому не було відомо про відступлення прав вимоги за кредитом, однак, всі платежі на погашення кредиту здійснювались і надалі за реквізитами ПАТ «Фідобанк». Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 03.08.2021 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Профіт Кредит» в судове засідання не з`явився, щодо заявлених позовних вимог надав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Третя особа в особі приватного нотаріуса надала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа в особі приватного виконавця в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання пояснень щодо суті позовних вимог не скористався. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні правовідносини. 20.09.2013 між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1335622942401229, на підставі якого останній отримав кредит. 03.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис №1852, згідно якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Профіт Кредит», яке є правонаступником ТОВ «ФК «Вендор», яке є правонаступником ПАТ «Фідобанк», заборгованість за кредитним договором №1335622942401229 від 20.09.2013 у розмірі 50 669.06 грн. 20.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішко О.О. звернуто стягнення на доходи боржника на підставі виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. №1852 від 03.02.2021. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Неотримання позивачем вимоги з повернення кредиту об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість має бути безспірною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15. У даному випадку, відомостей, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, суду не надано. З огляду на те, що відповідачем не доведено дотримання порядку подання документів нотаріусу для вчинення у безспірному порядку виконавчого напису, звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості перед банком у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса застосовано бути не може. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з ТОВ «Профіт Кредит» 15 000 грн. витрат на правову допомогу. Представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення таких витрат, враховуючи, що позивачем окрім договору з адвокатом не надано жодного доказу на підтвердження факту понесення таких витрат. У відповідь на зазначене клопотання представником позивача надано суду акт виконаних робіт від 20.10.2021. Так, судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду надано: договір №49 про надання юридичних послуг від 29.06.2021, ордер №1039428, акт виконаних робіт від 20.10.2021. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Згідно п. 4.1 договору, сторони визначили вартість послуг адвоката Петренка О.М. з надання юридичних послуг Юрченку О.І. в розмірі 15 000 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З клопотання представника відповідача, враховуючи акт виконаних робіт, суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). За таких обставин, враховуючи п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі розмірі 15 000 грн. та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн. судового збору за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved