Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON], із залученням до розгляду у справі в якості заінтересованої особи Нововодолазького районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, - «Про встановлення факту смерті», на обґрунтування якої зазначено, що вона є внутрішньо переміщеною особою й фактично проживає у селище міського типу [PERSON]. 03 листопада 2017 року на тимчасово окупований території України (в місті Донецьку) помер її батько [PERSON], [INFO], однак зареєструвати його смерть у встановленому законом порядку вона не може, так як лікарське свідоцтво про його смерть було видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому воно не створює правових наслідків та є недійсним. Отже на цей час зареєструвати факт смерті батька в державному органі реєстрації актів цивільного стану на території, підконтрольній українській владі, та отримати свідоцтво про його смерть, вона не може, а тому з метою подальшої реалізації спадкових прав та їх оформлення належним чином, просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт смерті її батька [PERSON], [INFO], який помер 03 листопада 2017 року за місцем свого мешкання в [INFO]. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 3691/17-вх від 29.11.2017 року, з проханням справу розглянути у її відсутності з урахуванням того, що вимоги заяви вона підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Нововодолазького районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у судове засідання теж не зявився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, зареєстровану за вихідним № 1144-15.27-04-04 від 29.11.2017 року, про розгляд справи у їх відсутність з урахуванням того, що проти задоволення вимог заяви вони не заперечують. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у заявника та заінтересованої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання заявником та представником заінтересованої особи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в межах заявлених вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про народження (Серія ІV - УР № 991622), виданого Пролетарським б/ЗАГС міста Сталіно 05.09.1961 року, [PERSON] народилась 20.08.1961 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 05.09.1961 року зроблено відповідний запис за № 1957. Та її батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON]. Як убачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00009454080 сформованого 16.09.2011 року о 10:57:26, [PERSON], [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] 04.09.1982 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, та її прізвище після реєстрації шлюбу «Рубан». З паспорта громадянина України серії ВТ № 188834, виданого Орджонікідзевським РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 19.04.2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], з 26.09.1994 року зареєстрована в [INFO]. Згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 21.04.2016 року, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в Пролетарському районі міста Донецька, фактично перемістилась і тимчасово проживає у селище міського типу [PERSON]. Той факт, що [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є рідною дочкою [PERSON], [INFO] підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV - УР № 991622, виданим Пролетарським б/ЗАГС міста Сталіно. Як вбачається з Лікарського свідоцтва про смерть № 1470, виданого Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 12 міста Донецька» 03.11.2017 року, [PERSON], [INFO], помер 03.11.2017 року у віці 83 роки в Пролетарському районі міста Донецька від інтоксикації та злоякісного новоутворення верхньої долі лівого легеня. Також відповідно до відомостей, що містяться у відповіді начальника Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Харківської області [PERSON] від 28.11.2017 року № 1140-15.27-04-04, [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у звязку із невідповідністю предявленого документа формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Отже, заявник [PERSON] дійсно є внутрішньо переміщеною особою, є дочкою померлого 03 листопада 2017 року [PERSON] та отримала лікарське свідоцтво про смерть батька, що є недійсним та не створює правових наслідків, так як видане органами, розташованими на території тимчасово не підконтрольній Україні. Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окремим провадженням є вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, в тому числі факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 цієї норми права). Статтею 257-1 Цивільного процесуального кодексу України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, згідно абзацу 2 частини 1, частини 2 й частини 4 вказаної вище норми процесуального права, із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, можуть звернутись родичи померлого або їх представники до суду за межами такої території. При цьому ці справи розглядаються судом невідкладно з моменту надходження відповідної заяви, рішення підлягають негайному виконанню, а у випадку їх оскаржень останнє не зупиняє їх виконання. При цьому частиною 2 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для їх одержання. Як убачається з положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Також, Верховний Суд України в пункті 13 цієї ж постанови розяснив, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються ним за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Отже, факт смерті [PERSON] 03.11.2017 року заявник обґрунтовує Лікарським свідоцтвом про смерть № 1470, Довідкою про причину смерті як додатку до нього (форма № 106/у), виданих Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 12 міста Донецька» (а. с. ). Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, у своїх статтях 1, 4, 17 та 18 регламентує, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, діє особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина, які на ній проживають, гарантується їх дотримання у повному обсязі після залишення ними такої території, а також встановлюється можливість застосування державними органами України механізмів, передбачених законами України та нормами міжнародного права, з метою їх захисту. Крім того, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. З розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З огляду на наведене, медичні документи, що підтверджують факт смерті чоловіка заявника, видані установами, які розташовані на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, а тому не створюють певних правових наслідків. Відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоровя, де настала смерть, та інших осіб, на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем його поховання. При цьому в пункті 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: паспорт та лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затверджене наказом Міністерства охорони здоровя України № 545 від 08.08.2006 року, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Надати такі документи заявник не має можливості, оскільки [PERSON] помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відділом ДРАЦС відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті на підставі наявних у заявника медичних документів, а тому єдиною підставою для такої реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Як встановлено у ході судового розгляду справи, факт смерті, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки породжує певні правові наслідки: отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відповідному відділі ДРАЦС, а також оформлення й отримання соціальної допомоги на його поховання, спадщини тощо. Крім того, [PERSON] є належним заявником, від встановлення факту смерті залежить виникнення її особистих чи майнових прав, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а також заявник не має іншої можливості одержати у державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про смерть) , який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті її батька. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та можливість задоволення її заяви шляхом встановлення факту смерті її батька - громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], документованого паспортом серії ВЕ № 518116, виданим 24.10.2001 року Пролетарським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, який помер 03 листопада 2017 року в Пролетарському районі міста Донецька, причина смерті інтоксикація та злоякісне новоутворення верхньої долі лівого легеня. На підставі абзацу 1 частини 4 статті 257-1 та пункту 8 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду підлягає негайному виконанню. У відповідності із приписами частини 7 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved