Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

До суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» про встановлення факту проживання позивача на законних підставах в кімнаті [ADDRESS], починаючи з 01.04.2009 року по теперішній час та визнання права користування вище вказаною кімнатою. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Одеського заводу керамічних виробів ВО «Одесбудматеріали» від 16.10.2008 року №112 МКВЕП «АККОРД», яким на той час здійснювалися управління та експлуатація житлового фонду заводу у березні 2009 року видано його брату [PERSON] спеціальне посвідчення для вселення в кімнату [ADDRESS] жилою площею 23,1 кв.м в сімейному гуртожитку за вказаною адресою. 28.03.2009 року брат вселився в кімнату. Гуртожиток має статус сімейного, рішенням Одеської міської ради від 21 грудня 2012 року №2488-VI надано згоду на його передачу з державної власності до комунальної власності територіальної громади м.Одеси. До теперішнього часу вказаний гуртожиток залишається у віданні ТОВ «ОЗКВ», яким здійснюється управління та експлуатація гуртожитку, забезпечується схоронність та належне використання, контролюється додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання будівлі й прибудинкової території. За станом здоров'я [PERSON] потребував допомоги, тому позивач 01.04.2009 року вселився в кімнату [ADDRESS] в якості члена сім'ї свого брата, в якій постійно проживає до теперішнього часу, іншого житла, належного позивачу на праві власності, у нього нема. Після зміни фактичного місця проживання та на теперішній час він не може реалізувати свої конституційні права та здійснити реєстрацію місця проживання, після звернення до адміністрації заводу йому було відмовлено у видачі документу, що підтверджує його право на проживання в кімнаті, у зв'язку з чим змушений був звернутися до КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян» з метою постановки його на облік як бездомної особи. Проживаючи разом з братом як член сімї вів спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, брав участь у витратах по утриманню спірного житла, витрачали кошти на спільне харчування, надавали один одному підтримку, проявляли взаємну турботу. Відомості про проживання позивача за адресою: [ADDRESS], внесені до паспорту, не відповідають відомостям щодо його фактичного місця проживання, тому він просить встановити факт постійного проживання в кімнаті [ADDRESS], починаючи з 1.04.2009 р.. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомленний про день, час та місце розгляду справи належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника та свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Станом на 29.04.1990 р. гуртожиток [ADDRESS] знаходився на балансі ТОВ «Одеський завод керамічних виробів». Відповідно до ст.ст.128,129 ЖК України та п.10 р.2 Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства,установи,організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер,який є єдиною підставою для вселення на жилу площу. Як видно з представлених документів, а саме посвідчення №112 датоване 2009 роком на підставі рішення МКВЕП «АККОРД» [PERSON] отримав в користування житлову площу, яка складається з одної кімнати [ADDRESS] (а.с.6) Цей гуртожиток перебував у віданні Виробничого об'єднання «Одесбудматеріали» міністерства промислових будівельних матеріалів Української РСР, до складу якого входили Одеський завод будівельних матеріалів №1, Одеський завод керамічних виробів та цілий ряд інших. В 1975 р. Одеське промислове об'єднання будівельних матеріалів було перейменоване в Одеське заводоуправління силікатних виробів, внаслідок подальшого перейменовування в Одеський завод будівельних матеріалів №1 в 1978 р, далі з 1992 р. підприємство змінило назву на Орендне підприємство «Сілікат», з 1995р. ПП «Сілікат» перейменували в відкрите акціонерне товариство «Сілікат», з 2010 р. ВАТ «Сілікат» було перейменовано в товариство з обмеженою відповідальністю «Сілікат» (а.с.9). Одеський завод керамічних виробів ВО «Одесбудматеріали » був перетворений у відкрите акціонерне товариство, внаслідок подальшого перетворення 11.04.1996р. утворено товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський завод керамічних виробів». Згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №2488-VI від 21.12.2012 року було лише погоджено передачу гуртожитку ТОВ «Одеського заводу керамічних виробів», який знаходиться за адресою:[ADDRESS], з державної до комунальної власності територіальної громади м.Одеси. Будівля гуртожитку по теперішній час знаходиться на балансі та залишається у віданні ТОВ «Одеський завод керамічних виробів». Згідно ст.814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Позивач вселився до кімнати [ADDRESS] вказаного гуртожитку в якості члена сім'ї, У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON], який повідомив, що повністю проводив ремонт в кімнаті де проживав позивач та підтвердив його спільне проживання з братом. Отже, факт проживання позивача, який необхідний позивачу для вирішення питання щодо права на проживання в кімнаті, знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Члена сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Із довідки, виданої дільницею №1 КП ЖКС «Пересипський» 12 грудня 2013 року, видно, що позивач проживає в кімнаті [ADDRESS] без реєстрації, а [PERSON] з 29.03.2009 р. (а.с.14). Частиною 2 ст.64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Члена сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 10.12.2013 р., нерухоме майно на праві приватної власності станом на 31.12.2012 р. за [PERSON] не зареєстровано (а.с.15). Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Нормами ч.2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. З боку відповідача ТОВ «Одеського заводу керамічних виробів» суду не представлено жодного належного доказу, який би вказував на безпідставність пред'явленого позову або спростовував докази, на які посилався позивач в обґрунтування пред'явлених позовних вимог. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивач на протязі довгого часу, а саме з 01 квітня 2009 року, проживає у займаній ним житловій кімнаті, користується нею, у зв'язку з чим в нього виникло право на користування, через що визнання за позивачем права користування житловим приміщенням кімнати є законним, обґрунтованим, таким що не порушує прав та інтересів відповідача по справі, а тому вимоги позивача про визнання права користування підлягають задоволенню.

Outcome: approved