Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,0880га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вулиці Молодіжна, 5а в селі Стрижівка Коростишівського району Житомирської області. В обґрунтування позову вказує, що у період з 2012 року по 2014 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільно нажитого майна. За час шлюбу нею та відповідачем нажито земельну ділянку 15.12.2012. Позивач вказує, що під час поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності, вона має отримати ? земельної ділянки. Сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство, на її утриманні та вихованні залишилася малолітня дитина [PERSON], [INFO]. З відповідача на користь позивача стягуються аліменти у розмірі 1/5 частки від доходу, що становить 300 гривень, а тому позивач просить відступити від рівності часток при поділі вказаного майна й застосувати ч. 3 ст. 70 СК України. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, позивач пояснила, що проживали разом з 2009 року, однак шлюб зареєстрували у 2012 році, спільно нажили також й рухоме майно, яке поділили, під час шлюбу вона навчалася, за її навчання переважно платила мама, на земельну ділянку близько ? суми дали родичі, іншу частину вони з відповідачем виплатили самі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідач пояснив, що він сплачував за навчання позивача, відповідач не працювала, тому у неї був відсутній дохід. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] В, [PERSON], [PERSON] дали аналогічні пояснення, підтвердили купівлю земельної ділянки в період шлюбу сторонами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 15.08.2012 /а.с.6/. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.10.2014 шлюб між сторонами розірвано /а.с.7/. 29.07.2012 народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі /а.с.8/. Також відповідно до рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16.06.2015 з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти у розмірі 1/5 частки, але не менше 30% прожиткового мінімуму, на утримання сина [PERSON] /а.с.9/. Відповідач [PERSON] 15.12.2012 придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0880га, що знаходиться в селі Стрижівка Коростишівського району Житомирської області, вулиця Молодіжна, 5-А /а.с.10/, що підтверджується укладеним договором купівлі-продажу 15.12.2012. Згідно частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] укладено 15.12.2012, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів /а.с.11/. Тобто [PERSON] вказану земельну ділянку придбано під час шлюбу з позивачем. Відповідно до частини 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо збільшення її частки в спільному майні подружжя позивач обґрунтовувала тим, що їх малолітній син проживає з нею, повністю перебуває на її утриманні, часто хворіє, відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у малому розмірі. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частини 2, 3 статті 70 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач отримує від відповідача аліменти у розмірі 1/5 частки, але не менше 30% прожиткового мінімуму, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Позивач повідомила, що з позовом до суду про збільшення розміру аліментів не зверталася. Проте позивачем не надано до суду підтвердження обставин, визначених частинами 2 та 3 ст. 70 СК України. Позивачем надано копії історії розвитку дитини, де вказано, що [PERSON] хворів періодично протягом 2016-2017 років. Обовязок участі батьків у додаткових витратах на дитину регулюється Сімейним кодексом України, зокрема положеннями статті 185, тобто у разі понесення витрат на лікування дитини позивач може звернутися до суду з позовом. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України, для збільшення частки позивача. Отже, обґрунтованими є позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права на ? частину спірної земельної ділянки. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у виді судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial