Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного\~суду Миколаївської\~областівід 02.02.2021 року було позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено; визнано виконавчий напис від 29.07.2020 року №2781 вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості в сумі 2079506,10 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (код ЄДРПОУ 42642578) на користь [PERSON] , ідент номер [NUMBER] понесені судові витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 1261,2 грн. 05.02.2021року\~позивачем [PERSON] подано заяву про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу та надано докази на підтвердження розміру цих витрат. В судове засідання представники учасників справи не з`явилися, від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд його заяви про винесення додаткового рішення за його відсутності. Враховуючи неявку учасників справи, суд розглянув питання\~про\~розподіл судових витрат в порядку ст. 270 ч.4 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. При прийнятті рішення, судом не здійснено розподіл судових витрат щодо професійної правничої допомоги. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відео конференції за участі позивача та його представника адвоката Гурба М.В., розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження не передбачає проведення судових дебатів, а тому вимога ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат\~протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Така позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі №922/376/20. Рішення суду ухвалене 02.02.2021 року, заява позивача про розподіл судових витрат з вимогою про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. надійшла 05.02.2021року, тобто в межах встановленого строку на її подання. Таким чином, наявні правові підстави для розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат по суті. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Позивачем [PERSON] надані докази понесення ним судових витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., квитанція Б\\Н від 03.02.2021 року на оплату правничої допомоги згідно Договору про надання правової допомоги від 5.11.2020 року з зазначенням обсягу наданих послуг підтверджених актом про надану правничу допомогу та розрахунком витрат на професійну правничу допомогу . У відповідності до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Частиною 3\~ст. 133 ЦПК України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ч.ч. 3,4\~ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналіз вищезазначених положень\~ЦПК України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі. Положеннями ст. 30 Закону України\~Про адвокатуру та адвокатську діяльність\~передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року\~№ 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі\~Баришевський проти України\~(Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі\~Двойних проти України\~(Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі\~Меріт проти України\~(заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved