Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.05.2012 року у цивільній справі №2-10/11 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, визнано за кожною із сторін право спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку в приміщеннях магазину по [ADDRESS] . На вказане заочне рішення відповідачем було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.01.2021 року цивільну справу було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до змісту ч.4 ст.270 ЦПК України вбачається, що виклик сторін для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення не є обов`язковим. В зв`язку з цим, суд вважає за можливе вирішити питання про ухвалення додаткового рішення без виклику сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до уточненого позову, поданого в лютому 2010 року позивачкою остаточно було заявлено вимоги про визнання за кожною із сторін права спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку в приміщеннях магазину по [ADDRESS] . Згідно наявного в матеріалах справи висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.06.2008 року ринкова вартість спірного приміщення магазину по [ADDRESS] , що було предметом поділу, визначена в сумі 1300375 грн. Таким чином, за вимогу про визнання права власності на Ѕ частину вказаного майна, позивачка відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» повинна була сплатити державне мито в сумі 1700 грн. При подачі позову позивачкою було сплачено державне мито в сумі 500 грн. З тексту заочного рішення від 03.05.2012 року вбачається, що при його ухвалені питання про розподіл судових витрат вирішено не було. В зв`язку з цим, у відповідності до ст.270 ЦПК України слід ухвалити додаткове рішення, стягнувши з відповідача на користь позивачки державне мито в сумі 500 грн. та на користь держави державне мито в сумі 1200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved