Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

До суду звернулась позивач з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], який помер [INFO], а саме на земельну частку (пай) площею 5,35 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Дімітрова Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Корюківською районною державною адміністрацією 01 липня 1996 року. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька, проте нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай), оскільки оригінали документів на них було втрачено. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом по справі встановлено, що позивачка по справі [PERSON], народилася [INFO] в с. Тільне Корюківського району Чернігівської області, де на даний час і проживає, що підтверджується її паспортом [NUMBER], виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 27.04.1998 р. 11 вересня 1982 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] і змінила своє дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (повторне свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 10.11.2009 р.). [INFO] батько позивачки [PERSON] у віці 73 роки помер, про що Сядринською сільською радою Корюківського району Чернігівської області зроблено відповідний запис за № 03 (повторне Свідоцтво про смерть [NUMBER] від 10.04.2003). За життя покійний був членом колективного сільськогосподарського підприємства на території Сядринської сільської ради, тому до спадкового майна належить земельна частка (пай)), право на яку підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на земельну частку розміром 5,35 умовних кадастрових гектари, виданий 01 липня 1996 року зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), вартість на момент смерті - 19 807,00 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] фактично проживав разом з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (довідка Виконавчого комітету Сядринської сільської ради № 1126 від 28.11.2016). Також слід зауважити, що спадщина відкрилася в період чинності Цивільного кодексу УРСР, тому застосуванню підлягають норми саме ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР (діяла на момент смерті спадкодавця) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. На той час за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка не звернулася так як відповідно до норм ЦК УРСР фактично прийняла спадщину, бо вступила в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON], так як після смерті батька прийняла спадщину. Позивачка звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, однак через втрату правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадщини. Тому для вирішення даного спірного питання позивачка змушена звернутися до суду. Для підтвердження дійсності отримання покійним батьком документів на земельну частку (пай) позивачка звернулася з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де мені надали відповідну інформацію (Т-28/0-0.201-49/147-17 від 13.04.2017). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на викладене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, так як за життя спадкодавець набули право на земельну частку (пай), позивач прийняла спадщину після батька, оскільки на момент його смерті проживала з батьком та фактично вступила у спадщину, проте, позбавлена можливості оформити спадщину через втрату правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай). Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved