Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS]. На даний час у вказаному домоволодінні за місцем проживання зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі більше року у даному житловому будинку не проживають. Добровільно знятися з реєстрації за місцем мешкання відповідачі відмовляються. Вказані обставини перешкоджають позивачу у використанні житлового будинку та оформленні субсидії. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надали аналогічні заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області свого представника у судове засідання не направила, просила справу розглянути без участі їх представника, заперечень на позовні вимоги не має. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивачка має право вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що між сторонами має місце спір, пов'язаний з житловими правовідносинами, при цьому заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом було встановлено, що дійсно позивачу на підставі права власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 14-16). Відповідачі зареєстровані за місцем мешкання за вищевказаною адресою, проте з 09 червня 2016 року за даною адресою не проживають (а.с. 10-13). Вказані обставини визнані сторонами і не потребують додаткового доказування. Виходячи з фактичних правовідносин, відповідачі втратили на теперішній час право користування зазначеним домоволодінням, так як не проживають в ньому більше одного року. При цьому, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. На підставі викладеного ст.ст. 29, 391, 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України, ст.ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved