Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Заступник прокурора Одеської області Кавун Д.Ю., діючи в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, яким просив суд визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 654418 виданий 10.08.2007 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області [PERSON], на право власності, на земельну ділянку загальною площею 0,100 га., розташовану в [ADDRESS], визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.09.2007 року земельної ділянки площею 0,100 га., по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], зобов'язати [PERSON] повернути до комунальної власності територіальної громади Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 0,100 га, розташованої в [ADDRESS]. В обгрунтування свого позову прокурор зазначає, що в ході досудового слідства по кримінальній справі, порушеній стосовно [PERSON], [PERSON], [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч.2 ст. 366, ч.5 ст.191 КК України було встановлено, що [PERSON], будучи сільським головою Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби та в інтересах третіх осіб, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів (витягу з рішення сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 27.12.2002 року № 42, довідок та листів) щодо передачі у власність земельної ділянки, площею 0,100 га, в [ADDRESS], вартістю 404 000,00 грн., з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка)». На підставі таких документів, 10.08.2007 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, як стверджує прокурор, на сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 27.12.2002 року не приймалось рішення про надання [PERSON] земельної ділянки у власність. 05.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Оскільки земельна ділянка вибула з комунальної власності у приватну власність відповідача з порушення встановленого законом порядку, прокурор просив його вимоги задовольнити повністю. В судовому засіданні прокурор прокуратури Комінтернівського району Одеської області Максімішин В.В. позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, сповіщені про дату, час та місце його проведення, суд, виходячи з приписів ст. 169 ЦПК України, вважав можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача. Представник Управління держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області з доводами позову погодився повністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, представника Управління держземагенства, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав: В силу положення ч. 1 ст. 1 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року), земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. В силу припису ст. 6 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). В силу положення ст. 17 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року), передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Отже, передумовою отримання у власність земельної ділянки, є відповідне рішення Ради народних депутатів. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON], обіймаючи посаду голови Фонтанської сільської ради, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби та в інтересах третіх осіб, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів (витягу з рішення сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 27.12.2002 року №42, довідок та листів) щодо передачі у власність земельної ділянки, площею 0,100 га, в [ADDRESS], вартістю 404 000,00 грн., з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка)». На підставі рішення сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 27.12.2002 року № 42, 10.08.2007 року [PERSON] видано держаний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2014 року, який набрав законної сили 29.04.2014 року, встановлена вина [PERSON], [PERSON], [PERSON] у незаконному заволодінні спірною земельною ділянкою шляхом незаконного надання її [PERSON] Таким чином, вироком встановлено, що набуття права власності на користь [PERSON] на спірну земельну ділянку відбулося з порушенням встановленого законом порядку, зокрема, без прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення. Згідно ст. 83 Земельного Кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ і міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. У відповідності до п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності чи право користування на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. До виниклих правовідносин, що пов'язані з отриманням [PERSON] оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку, суд застосовує положення ст. 155 Земельного Кодексу України, в силу якої, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналіз наведених норм матеріального права, дає суду підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом місцевого самоврядування на підставі не існуючого рішення про передачу земельної ділянки, тобто без достатніх на те законних підстав, визнається судом недійсним. Таким чином, суд дійшов до висновку, що на ім'я [PERSON] Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області неправомірно, у порушення встановленого законом порядку, був виданий оскаржуваний державний акт, в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині обгрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання позовним вимог в частині зобов'язання відповідача до повернення земельної ділянки у комунальну власність, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом враховується, що земельна ділянка перейшла у власність [PERSON] на підставі рішення сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, в якому питання відведення у власність [PERSON] земельної ділянки не розглядалось, внаслідок чого державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, в зв'язку із чим підлягають задоволенню. Крім того, 05.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної вище земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 330 ЦК України, Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. В той же час згідно п. 3 ч.1 чт.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За таких обставин вбачається, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вибула з комунальної власності не з волі органу, який відповідно до закону уповноважений розпоряджатися такими землями, отже позовні вимоги в частині визнання недійсним зазначеного вище договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим покласти оплату судового збору на відповідача у зв'язку із повним задоволенням позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved