Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в розмірі 170 892 грн. 92 коп. Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] ,, 01 грудня 2019 року о 04 год. 04 хв., керуючи автомобілем «Pontiac Trans Sport» д/н [NUMBER] по вул. Ген. Бочарова в м. Одесі не витримав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з припаркованними автомобілями «Toyota Camry» д/н [NUMBER] та «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , який від удару відкинуло на автомобіль «Volkswagen Polo» д/н [NUMBER] , який в свою чергу від удару відкину на автомобіль «Mstsubishi Lanser» д/н [NUMBER] , чим порушив п.п. 2.9 б, 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілих немає, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 16 січня 2020 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси в справі № 523/94/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 0754-03-20 від 26 березня 2020 року, з оцінки колісного транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , власник [PERSON] пошкодженого в наслідок ДТП від 01 грудня 2019 року - вартість матеріальних збитків нанесених об`єкту оцінки автомобілю «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , 2005 року випуску, власник [PERSON] , складає 170 892 (сто сімдесят тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 92 коп. Позивачка зазначає про те, що транспортний засіб «Pontiac Trans Sport» д/н [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] та транспортний засіб «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , 2005 року випуску власник [PERSON] станом на час дорожньо-транспортної пригоди, а саме 01 грудня 2019 року не були застраховані у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, від представника [PERSON] надійшла заява в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є обгрунтовним, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що [PERSON] 01 грудня 2019 року о 04 год. 04 хв., керуючи автомобілем «Pontiac Trans Sport» д/н [NUMBER] по вул. Ген. Бочарова в м. Одесі не витримав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з припаркованними автомобілями «Toyota Camry» д/н [NUMBER] та «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , який від удару відкинуло на автомобіль «Volkswagen Polo» д/н [NUMBER] , який в свою чергу від удару відкину на автомобіль «Mstsubishi Lanser» д/н [NUMBER] , чим порушив п.п. 2.9 б, 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілих немає, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 16 січня 2020 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси в справі № 523/94/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП (а.с.19). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Судом встановлено про те, що транспортний засіб «Pontiac Trans Sport» д/н [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] та транспортний засіб «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , 2005 року випуску власник [PERSON] станом на час дорожньо-транспортної пригоди, а саме 01 грудня 2019 року не були застраховані у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В матеріалах справи міститься звіт № 0754-03-20 від 26 березня 2020 року, з оцінки колісного транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , власник [PERSON] з якого вбачається про те, що вартість матеріальних збитків нанесених об`єкту оцінки автомобілю «Toyota Camry» д/н [NUMBER] , 2005 року випуску, становить у розмірі 170 892 грн. 92 коп. (а.с.20-45). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний суд України в ухвалі від 27.10.2010 року по справі № 6-30038св09, посилається на вищезазначені статті ЦК України, а також на п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27,03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що за обставинами вказаної ДТП, яка сталась 01.12.2019 року, не доведено, що ця ДТП сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а отже відповідати за завдану внаслідок ДТП шкоду, має особа, яка заподіяла шкоду, а саме, відповідач, як водій автомобіля «Pontiac Trans Sport» д/н [NUMBER] . В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто суму судового збору, яка складає 1710 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved