Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, яку обґрунтував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2001 року йому належить Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою господарчо-побутових споруд, який знаходиться у місці [ADDRESS] , розташованого на приватизованій земельній ділянці площею 0,1137 та земельній ділянці земель Райгородської селищної Ради площею 0,0925 га. Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений Приватним нотаріусом Слов`янського нотаріального округу Донецької області в реєстрі №2871. При цьому не було укладено договір купівлі продажу вищезазначеної приватизованої земельної ділянки площею 0,1137 га з цільовим призначенням : для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських та побутових будівель і споруд. На теперішній час можливість скласти договір купівлі продажу земельної ділянки відсутня, оскілки відповідачка мешкає на тимчасово окупованій території, страждає багатьма хронічними захворюваннями, прикута до ліжка, має похилий вік, не має можливості приїхати на територію підконтрольну владі України для складання відповідного договору. На підставі чого позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1137 га, вартістю 45912 гривень, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, надавши заяву, в яких просять слухати справу без їхньої участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.74,74). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в який просить слухати справу без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача (а.с.47-49). Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в який просить слухати справу без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача (а.с.60). Представник Слов`янського міськрайонного\~управління у\~Слов`янському районі\~та м.\~Слов`янську Головного\~управління Держгеокадастру\~у Донецькій\~області про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, надав суду пояснення на позовну заяву про визнаня права власності на земельну ділянку (а.с.56-58). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд виходить з вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно з Державного акту на право власності приватної власності на землю серія №І-V-ДН №166378 від 27.02.2001 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1137 га розташована на території Райгородської селищної ради по [ADDRESS] землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.14). Відповідно до Рішення Райгородської селищної ради №23/20-267 від 28.09.2001 року, земельна ділянка площею 0,1137 га розташована за адресою [ADDRESS] передана за цільовим призначенням в постійне користування громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих будівель(а.с.8). Відповідно зі звітом про визначення експертної грошової оцінки земельної ділянки, від 27.08.2020 року, складеного оцінювачем [PERSON] , земельна ділянка належить [PERSON] на підставі держаного акта серія №І-V-ДН №166378 від 27.02.2001 року , розташована : [ADDRESS] площею -0,1137 га, експертна грошова оцінка станом на 27.08.2020 року складає - 45\~012 грн.(а.с.15). Згідно договору\~купівлі-продажу\~від 10.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., [PERSON] придбав Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарчо-побутових споруд, який знаходиться у місці [ADDRESS] , розташованого на приватизованій земельній ділянці площею 0,1137 та земельній ділянці земель Райгородської селищної Ради площею 0,0925 га(а.с. 13). За змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. (Постанова\~ВСУ у справі за № 6-2225 цс16.) Згідно\~статті 120 ЗК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України\~у поєднанні з нормою статті 125\~ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає\~принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у положеннях\~статті 377 Цивільного кодексу України\~та\~статті 120 Земельного кодексу України. Так, відповідно до цих статтей, до особи, яка набула право власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Виходячи з цього, логічним є наступне положення: \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування\~(Постанова\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 04\~грудня 2018\~року у\~справі №\~910/18560/16) З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1137 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved