Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи: Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку, яка обґрунтована тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . [PERSON] перебувала у шлюбі з батьком позивача - [PERSON] та в період шлюбу по договору купівлі-продажу від 13.10.1975 року придбали на ім`я батька житловий будинок [ADDRESS] , який знаходився на земельні ділянці земель Слов`янської міської ради. Вказаний житловий будинок був спільною сумісною власністю батьків позивача [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після померлого прийняли відповідач як дружина та позивач як син. 24.11.1982 року Державний нотаріус Першої Слов`янської нотаріальної контори видав відповідачу свідоцтво про право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] як на частку в спільному сумісному майні та Свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачу та позивачу як спадкоємцям за законом кожному на ј частку вищевказаного житлового будинку. На підставі виданих нотаріусом свідоцтв в реєстровій книзі Слов`янського БТІ під номером 4999/33а від 02.12.1982 року було зареєстровано право власності за [PERSON] на ј частку, а за відповідачем - на ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , розташованому на земельні ділянці земель Слов`янської міської ради. Оскільки зазначений вище житловий будинок прийшов в непридатний для проживання стан Рішенням виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів № 67 від 06.02.1985 року сторонам було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого житлового будинку і на знесення старого житлового будинку після закінчення будівництва нового житлового будинку. Відповідно до зазначеного Рішення управління головного архітектора міста Слов`янська видало план земельної ділянки, на якій було затверджено план земельної ділянки, на якій дозволено будівництво нового житлового будинку та 23.07.1985 року затвердило типовий проект для будівництва нового житлового будинку відповідно до якого було побудовано новий житловий будинок. 01.06.1988 року був виданий проект та технічні умови газифікації побудованого житлового будинку. 17.05.2000 року Виконком Слов`янської міської ради прийняв рішення № 211/4 про передачу земельних ділянок, розташованих в м. Слов`янську, відведених для будівництва гаражів, будівництва і обслуговування житлових будинків і господарських побудов, в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства та зобов`язав Міський відділ земельних ресурсів видати Державні акти на право приватної власності на землю і постійне користування. Відповідно до цього рішення в списку осіб та адрес земельних ділянок, які передаються в приватну власність під номером 172 як власник житлового будинку зазначена тільки відповідач, адреса земельної ділянки [ADDRESS] , площа земельної ділянки, що передана у приватну власність, 0,0682 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розташованих на зазначеній земельній ділянці. Позивач зазначає, що є власником ј частки вказаного вище житлового будинку і господарських будівель в порядку спадкування. На підставі зазначеного рішення Виконкомом Слов`янської міської ради №211/4 від 17.05.2000 року 22.06.2000 року відповідачу був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії 111-ДН № 084986, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7192 від 22.06.2000 року і відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі присвоєний кадастровий номер 1414100000:01:016:1983. Оскільки у виданому відповідачу Державному акті на право приватної власності на землю в порушення вимог ст. 377 ЦК України позивач не був зазначений як співвласник ј частки земельної ділянки [ADDRESS] , на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди, на теперішній час це є перешкодою для прийняття в експлуатацію побудованого нового будинку. На підставі чого позивач просить суд визнати недійсним виданий 22.06.2000 року відповідачу [PERSON] Державний Акт серії 111-ДН № 084986 на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0682 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих на зазначеній земельній ділянці, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7192 від 22.06.2000 року і відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі присвоєний кадастровий номер 1414100000:01:016:1983; визнати за відповідачем право власності на ѕ частки вищевказаної земельної ділянки; визнати за позивачем право власності на ј частку зазначеної земельної ділянки. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та пояснив, що мати [PERSON] при оформленні документів на земельну ділянку не вказала, що він також є спадкоємцем та має право на частку земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково вказала, що порушення прав позивача з боку відповідача полягають у тому, що [PERSON] при отриманні Державного акту на земельну ділянку не повідомила про те, що є ще один спадкоємець [PERSON] та що лише вона зазначена як власник у даному Акті. Вважає належним відповідачем по справі саме [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, просила його задовольнити та пояснила, що при отриманні Державного акту на земельну ділянку вона не звернула увагу на те, що у даному Акті як власник зазначена лише вона. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.10.1981 року, виданим Відділом ЗАГС Слов`янського міськвиконкому (а.с.43). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Семейко С.І., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями його майна є дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадщина складається, зокрема, з Ѕ частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований у [ADDRESS] , на земельній ділянці мірою 600 кв. м. (а.с.9). На підставі свідоцтва про право власності від 24.11.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Семейко С.І., [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , належить право власності на Ѕ частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме, зокрема, житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований у [ADDRESS] , на земельній ділянці мірою 600 кв. м. (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.1984 року, виданого Відділом ЗАГС Слов`янського міськвиконкому, 23.02.1984 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після чого останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.10). Як слідує з виписки з рішення виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів № 67 від 06.02.1985 року, [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на будівництво нового будинку замість старого, що прийшов в непридатний стан. Старий будинок після будівництва нового будинку знести (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської Ради № 211/4 від 17.05.2000 року вирішено передати у приватну власність громадянам України земельні ділянки, що перебувають у їх користуванні та розташовані у м. Слов`янськ для будівництва гаражів, будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських побудов та у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства згідно списку, що додається (а.с.16), та зобов`язано міський відділ земельних ресурсів видати державні акти на право приватної власності на землю та постійне користування (а.с.15). Відповідно до архівного витягу з протоколу № 6 засідання виконкому Слов`янської міської ради від 17.05.2000 року, [PERSON] вирішено передати у приватну власність земельну ділянку, розташовану у [ADDRESS] , площею 0,0682 га (а.с.59). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН № 084986 від 22.06.2000 року, [PERSON] на підставі рішення Виконкому Слов`янської міської Ради № 211/4 від 17.05.2000 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0682 га, яка розташована на території Слов`янської міської ради та передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7192 (а.с.6-7). Відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07.11.2018 року, замовником якого є [PERSON] , було встановлено межі земельної ділянки за кадастровим номером 1414100000:01:016:1983, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0682 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.17). Як вбачається з витягу № 5642-10-16 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Відділу у м. Слов`янську Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 17.01.2019 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 1414100000:01:016:1983, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 170\~649,99 гривень (а.с.8). Згідно відповіді Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 08.01.2020 року, станом на 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0682 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради № 211/4 від 17.05.2000 року (а.с.61). Як слідує з відповіді державного нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори Алперіної О.Ю. від 09.01.2020 року, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 759/1982. Заяву на видачу свідоцтва про право на спадщину та видачу свідоцтва про право власності подала дружина [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , заява надійшла 24.11.1982 року. Інших заяв немає. Свідоцтво про право власності як пережилій дружині на Ѕ частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] видано 24.11.1982 року по реєстру за № 1-3155 [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] видано 24.11.1982 року по реєстру за № 1-3157 [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 частці кожному (а.с.65). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів надається в ст.16 ЦК України. Частиною 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9). Як встановлено ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено наступну позицію, а саме «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Отже, суд, у кожному окремому випадку повинен визначити чи вірно обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права чи інтересу, зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення та захисту в обраний спосіб, з`ясувати чи є відповідач по справі належним та таким, що порушив права позивача. Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З викладеного вище слідує, що суд позбавлений можливості без вмотивованого клопотання позивача вирішувати питання щодо залучення співвідповідача. \~ \~ \~ \~Суд зазначає, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові. Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Однак, позовні вимоги, з якими звернувся позивач до відповідача - про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку - не є належним способом захисту прав, передбаченого чинним законодавством, як спосіб захисту прав. У судовому засіданні не встановлено порушень з боку відповідача [PERSON] прав [PERSON] у відповідності до тих вимог, які заявлені у позовній заяві. Суд, аналізуючи надані сторонами пояснення у судовому засіданні, письмові докази, що містяться в матеріалах справи, враховуючи положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, приходить до висновку, що пред`явлений [PERSON] позов не є належним способом захисту судом його цивільних прав та інтересів. Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку із належним способом захисту своїх прав. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed