Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Заступник прокурора Херсонської області 03.03.2016р. звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2008р. у цивільній справі № 2-1303/08 задоволено позов [PERSON] до ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», визнано дійсними 10 договорів купівлі-продажу приміщень адміністративної будівлі загальною площею 4549,0 кв. м, за адресою: [ADDRESS], та визнано право власності на це майно за [PERSON] У подальшому щодо спірного майна вчинено низку правочинів щодо його відчуження. Останнім рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.06.2010р. визнано право власності на спірне майно за [PERSON] Проте, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25.01.2016р. №666/6814/14-ц рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2008р. у цивільній справі № 2-1303/08 скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Зазначає, що державна частка у статутному капіталі ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» становить 76% акцій, органом уповноваженим державою реалізовувати право власності є Фонд державного майна України. Незаконне відчуження державного майна прямо порушує державні інтереси та надає право прокурору на звернення до суду. У зв'язку із наведеним вище просить: витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» нежитлову будівлю, загальною площею 4549,0 кв. м, за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача судові витрати на користь прокуратури Херсонської області. В судовому засіданні прокурор позов підтримав, просив його задовольнити. Представник підтримав ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» позов підтримала, просила його задовольнити. Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі позов підтримала та надала пояснення, що вона є представником тільки регіонального відділення та не представляє інтереси Фонду державного майна України. Відповідач до судового засідання не з'явився, але через канцелярію суду 06.06.2017р. надійшла заява представника відповідача, у якій вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності та скасувати заходи забезпечення позову. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, встановив наступне. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2008р. у цивільній справі № 2-1303/08 задоволено позов [PERSON] до ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», визнано дійсними 10 договорів купівлі-продажу приміщень адміністративної будівлі загальною площею 4549,0 кв. м, за адресою: [ADDRESS], та визнано право власності на це майно за [PERSON] Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 28.01.2009р. визнано мирову угоду, укладену між ПП «Тестиль-Сервіс», [PERSON] та СТОВ «Таврійська перспектива», за якою за ПП «Тестиль-Сервіс» визнається право власності на адміністративну будівлю загальною площею 4549,0 кв. м, за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 04.06.2009р. , укладеним між ПП «Тестиль-Сервіс» та ТОВ «Віго Драйв» останнє придбало у власність адміністративну будівлю загальною площею 4549,0 кв. м, за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.06.2010р. визнано право власності на спірне майно за [PERSON] Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25.01.2016р. №666/6814/14-ц рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2008р. у цивільній справі № 2-1303/08 скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Таким чином, прокуратура вважає, що спірна адміністративна будівля вибула з володіння ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» поза його волею, тому що за рішенням суду, уповноважений на захист інтересів держави орган - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі впродовж тривалого періоду часу не вжив заходів щодо припинення порушень інтересів держави, а тому наявні підстави для звернення з таким позовом прокуратури. З таким висновком прокуратури погодитися не можна з огляду на наступне. Так, щодо звернення з даним позовом прокурора в інтересах Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі, відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат», та відносно строків звернення, суд приходить до наступного. Так, стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55). У статті 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав. Так, крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України, здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури. Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним із таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Для представництва інтересів У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. В судовому засіданні представник ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» надала свою усну згоду на звернення прокурора в інтересах товариства, представник Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі також надала усну згоду на звернення прокурора з даним позовом в інтересах регіонального відділення. Проте, в матеріалах справи наявні письмові пояснення від представника Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі (а.с.74), згідно яких управління корпоративними правами, що належать державі у ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», здійснює центральний апарат Фонду Державного майна України, державна частка у статутному капіталі ВАТ «ХБК» наразі становить 25%+1 акція. Регіональне відділення не є органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави в спірних правовідносинах, тому здійснення заходів щодо припинення порушень інтересів Держави в даному випадку виходить за межі компетенції відділення, а тому порушення прав та охоронюваних законом інтересів Держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі, не вбачається. Отже, судом встановлено, що позивач у справі - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі не є органом, який здійснює управління корпоративними правами, що належать державі у ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», а тому є неналежним позивачем у даній справі, навіть з урахуванням наданої згоди на представництво прокуратурою його інтересів та подання даного позову. Від Фонду державного майна України ніяких письмових пояснень не надійшло, в матеріалах справи відсутня згода на представлення інтересів Фонду прокуратурою Херсонської області шляхом подання даного позову, тому суд приходить до висновку, що прокуратура передчасно звернулася з таким позовом в інтересах Фонду державного майна України, який не надав своєї згоди на такий захист. Представник ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» надала пояснення, що товариство не звернулося самостійно з позовом про захист своїх порушених прав у зв'язку із постійною зміною керівництва, що не приймається судом у якості обґрунтування звернення до суду з даним позовом прокурора. Згідно із ст.326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Отже, суд приходить до висновку, що з даним позовом мали право та можливість звернутися ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» або/та Фонд державного майна України, який, навіть при повідомленні про знаходження у суді даної справи, не підтримав такий позов прокурора, що розцінюється судом як не підтримання цього позову. Суд також звертає увагу на те, що Фонду державного майна України здійснює управління корпоративними правами, що належать державі у ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», а тому він і наділений правом захисту інтересів Держави у даному спорі. Також, суд вважає за необхідне врахувати правову позицію ВСУ у справі № 6-2407цс15, яка полягає у наступному. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із позовною заявою про захист державних інтересів. Так, Верховний суд України зробив висновок у справі, що «ураховуючи, що прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Держсільгоспінспекції, суди не з'ясували, коли саме Держсільгоспінспекція довідалася або могла довідатися про порушення її права, тобто, коли почався перебіг позовної давності. Отже, ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суди не врахували положення закону та дійшли помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного та містобудівного законодавства під час здійснення перевірки.». Тобто, застосовуючи даний правовий висновок ВСУ, суд приходить до висновку, що початок перебігу строку позовної давності однаковий як для відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат», так і для прокуратури Херсонської області, яка звернулася в їх інтересах. А як було встановлено в ході розгляду справи, що ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» знав про вибуття спірного майна з його володіння на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2008р. у цивільній справі № 2-1303/08, тому що представник товариства приймав участь при розгляді цієї справи у суді та надавав свої заперечення, про що також зазначено в рішенні апеляційного суду Херсонської області від 25.01.2016р. у справі №666/6814/14-ц. Враховуючи те, що від представника відповідача надійшла заява, зокрема, про застосування строків позовної давності, то суд вважає за можливе застосувати строки позовної давності до вимог за позовом прокурора про витребування майна з огляду на положення статті 267 ЦК України. Щодо обґрунтувань позову стосовно витребування майна з незаконного володіння відповідача - [PERSON], то суд вважає за необхідне надати правову оцінку таким обґрунтуванням з огляду на те, що позивачами у справі є не тільки прокурор, а й ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», Регіональне відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі, які надали згоду на такий позов, та зазначає наступне. Предметом заявлених вимог є витребування майна з незаконного володіння. Як було встановлено судом, відповідач набув спірне майно за рішенням суду, яке не скасовано, тому він є добросовісним набувачем і спірне майно знаходиться у його законному володінні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, прокурором у ході розгляду справи не було доведено незаконність володіння відповідачем спірним майном, що є підставою для витребування майна відповідно до статті 387 ЦК України. Проте, прокурор визначає вимогу фактично за статтею 387 ЦК України, а посилається на положення статті 388 ЦК України, тому суд вважає за необхідне дати правову оцінку й таким посиланням прокурора. У відповідності до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 321 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З системного аналізу положень ст. 388 ЦК України випливає, що звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння є виключним правом власника такого майна. Тобто особа, яка звертається до суду з віндикаційним позовом, має перш за все обґрунтувати та документально підтвердити своє право власності на це майно, що є необхідною передумовою задоволення позову. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до приписів ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК (постанова Верховного Суду України від 6 грудня 2010 р. у справі № 3-13гс10). У своєму позові прокурор посилається на правові висновки, викладені у постанові ВСУ від 11.02.2015р. у справі № 6-1цс15, проте суд не може застосувати дану правову позицію ВСУ, оскільки спірні правовідносини у справі 6-1цс15 стосувалися права власності на майно, яке було передане у зв'язку із виконанням іпотечного договору та відчужено поза волею власника, тобто взагалі з інших підстав, і те, що позов у справі був заявлений також прокурором, не є підставою для застосування даної правової позиції по даній справі. Також, суд вважає за необхідне застосувати правову позицію ВСУ у справі № 6-2776цс16. Так, у постанові від 18.01.2017р. у справі № 6-2776цс16 ВСУ зазначає, що одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п.3 ч.1 ст.388 ЦК). За змістом зазначеної норми, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави, загалом є предметом регулювання ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого законом від 17.07.97 №475/97-ВР. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.82, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 2.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Так, в судовому засіданні було досліджено цивільну справу № 2-2309/10 за позовом [PERSON] до ТОВ «Віго Драйв» про визнання права власності. Із даної справи вбачається, що за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б12-2/09 від 30.06.2009р. [PERSON] придбав у ПП «Текстиль-Сервіс» прості векселі на загальну суму 13600000 грн., які згодом пред'явив до виконання ТОВ «Віго Драйв», яке в свою чергу запропонувало розрахуватися нерухомим майном, яке є предметом розгляду у даній справі, проте ТОВ «Віго Драйв» ухилилося від виконання своїх зобов'язань за простими векселями, тому за рішенням суду за [PERSON] було й визнано право власності на спірне майно. Проте, це ніяким чином не спростовую факту витрати грошових коштів відповідачем для набуття права власності на спірне майно. Даний факт сторонами не спростований. Також, в ході розгляду справи судом не встановлено того, що відповідач [PERSON] знав або, виявивши розумну обачність, чи міг і мав знати про те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» проти його волі, а саме за рішенням суду. Крім того, в судовому засіданні було досліджено цивільну справу № 666/6814/14-ц за позовом [PERSON] до ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» про визнання права власності. Із даної справи вбачається, що 09.04.2008р. між сторонами у справі на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.03.2008р. № 2-1303/08, був підписаний акт прийму-передачі майна - адміністративної будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], що свідчить про виконання та визнання рішення, а отже є і фактичним вираження волі ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на відчуження спірного майна. А тому, звернення до суду з даним позовом прокурора через 9 років після фактичної передачі майна іншому власнику, про що складено відповідний акт прийому-передачі. Фактично у 2008 році підприємством самостійно було укладено 10 угод направлених на відчуження права власності на спірну будівлю та після рішення суду складено акти прийому-передачі майна. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25.01.2016р. встановлено лише порушення процедури оформлення даних угод, що не свідчить про відсутність волі власника на розпорядження даним нерухомим майном та необізнаність про факт його вибуття. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вимог статей 10, 11, 57, 60 ЦПК України зазначені позивачами обставини не доведені у суді та не підтверджені відповідними доказами. З огляду на викладене, враховуючи сталу практику ЄСПЛ по аналогічним спорам, презюмуючи непорушність права власності, добросовісність набувача, оплатне набуття спірного майна та необізнаність відповідача про те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат проти його волі, а саме за рішенням суду, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог, а таким чином позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213 - 215, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed