Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

До суду подана зазначена заява, у якій заявник просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Перевальськ Перевальського району Луганської області Україна, громадянина України, який помер [INFO] у м. Перевальськ Перевальського району Луганської області Україна. Заява обґрунтована тим, що заявник 15 травня 1976 року у Перевальському райвідділі РАГСу Луганської області Україна між заявником, [PERSON] , і [PERSON] було зареєстровано шлюб, на підтвердження чого при видачі 09 жовтня 2020 року повторного свідоцтва про шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було вчинено актовий запис №03. Заявник разом з чоловіком мешкали у [ADDRESS] . Після настання загальновідомих подій на території Донецької та Луганської областей восени 2014 року заявник та її чоловік [PERSON] переїхали на місце проживання до своїх родичів у м. Славутич Київської області, де вони отримали статус осіб, переміщених з тимчасово окупованої території та були зареєстровані за місцем їх перебування: [ADDRESS] . На підтвердження їх статусу внутрішньо переміщеної особи їм було видано довідки за № 3219000098 від 18.11.2014р. на її, [PERSON] та за № 3219000120 від 04.12.2014 р. на її чоловіка [PERSON] . В лютому 2020 року за бажанням чоловіка вони тимчасово виїхали до місця свого проживання у Луганській області, де і мешкали до моменту смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у м. Перевальск Луганської області. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідно заявнику для відкриття спадкової справи та отримання спадщини. Заявник та представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, до канцелярії суду подали заяви, в яких просили проводити судовий розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 09 жовтня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 03. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Як вбачається з довідки про причину смерті №90 від 20 липня 2020 року, та Лікарським свідоцтвом про смерть № 90 підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] , причина смерті: інтоксикація, остеомислофіброз. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 липня 2020 року Відділом запису актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, чоловік заявника [PERSON] помер [INFO] у м. Перевальськ Луганської області. Перевіривши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити заяву з наступних підстав. Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, зокрема, сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей. Згідно ч. 1 ст. 2 вказаного Закону правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Частиною 2 ст.4 цього Закону визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно з п.18 вказаної Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Порядок державної реєстрації смерті регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Так, нормою ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до ч.ч.3,4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234; - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234; - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; - повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; - повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , оскільки для підтвердження цього факту документи, визначені ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», заявником не надані, а пред`явлено свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Досліджені докази підтверджують факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця: міста Перевальськ Перевальського району Луганської області Україна, громадянина України, який помер [INFO] у м. Перевальськ Луганської області, який відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та Указу Президента України № 32/2019 від 07 лютого 2019 року «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, є окупованою територією. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що заявник не має можливості надати для реєстрації смерті чоловіка [PERSON] документи встановленого законодавством України зразка, оскільки довідка про причини смерті та свідоцтво про смерть, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а встановлення вказаного факту необхідно для отримання допомоги на поховання та звернення до органів Пенсійного Фонду України з заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, тому суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved