Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Заступник прокурора м.Житомира звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] та неповнолітніх [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання недійсними договору купівлі -продажу будинку [ADDRESS] в м.Житомирі, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 17.03.2012р. та договору дарування вказаного будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 13.06.2012р. В обгрунтування позову вказав, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1989р. разом з малолітніми дітьми [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]. [PERSON] [INFO]. знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою на підставі заяви та довіреності, виданої на ім'я [PERSON] від [INFO]. В ході досудового слідства по кримінальній справі №11/080156 встановлено, що [PERSON] підробила довіреність від [INFO]. на право вчинення [PERSON] юридичних дій від імені [PERSON] Згідно договору купівлі -продажу будинку від 17.03.2012р. [PERSON] передав у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] в м.Житомирі. При цьому, протягом 2010р. - 2012р. [PERSON] не звертався до органів опіки та піклування Житомирської міської ради з метою отримання дозволу на відчуження вказаного житла, право на користування яким мають малолітні [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н. За вказаних обставин прокурор вважає, що відчуження житлового будинку [ADDRESS] в м.Житомирі без згоди органу опіки та піклування є порушенням прав малолітніх [PERSON] та [PERSON] Окрім того, 13.06.2012р. на підставі договору дарування №2308 від 13.06.2012р. [PERSON] подарував вказаний житловий будинок [PERSON] За вказаних обставин прокурор просить суд визнати вищевказані договори недійсними. В судовому засіданні прокурор позов підтримав у повному обсязі з підстав зазначених в останньому. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засідання позов визнали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур'єр», в судове засідання не з'явився, заяви про слухання справи без його участі, відкладення слухання справи до суду не надіслав. Співвідповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили щодо задоволення позову, оскільки вважають, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного будинку. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, з урахуванням наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 06.10.2014р. №3-728 та дубліката свідоцтва про право на спадщину №218 від 24.10.2005р. будинок [ADDRESS] в м.Житомирі належить на праві власності [PERSON] (а.с. 71 - 75). З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що дочка [PERSON] - [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] в м.Житомирі з моменту народження - 1989р., а зареєстрована - з 25.02.2006р. (а.с.181 - 182). Також, за вказаною адресою постійно без реєстрації проживають малолітні дітьми [PERSON] - [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO].н. (а.с. 13, 14, 184, 203, 204). Згідно листа начальника СГІРФО Корольовського РВ України в Житомирській області від 22.06.2012р. №86/352с-11 [PERSON] була знята з реєстраційного обліку [INFO]. за адресою: [ADDRESS] згідно заяви про зняття з реєстраційного обліку, паспорта та довіреності від [INFO]. на [PERSON] (а.с. 22). Вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2014р. по справі №296/94/12-к 1/296/19/14 по обвинуваченню [PERSON], [PERSON], [PERSON], який набрав законної сили 28.05.2014р., встановлено, що [PERSON], діючи за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] та [PERSON], підробила довіреність №1222 серія ВРД 238382 від 15.12.2010 року, на право вчиняти [PERSON] юридичні дії від імені [PERSON] Отже, [PERSON], використовуючи підроблену довіреність № 1222 серія ВРД 238382 від 15.12.2010 року, всупереч волі [PERSON] зняв останню з реєстраційного обліку за адресою постійного проживання: [ADDRESS]. 17.03.2014р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] в м.Житомирі, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №562 (а.с. 69). В подальшому, [PERSON] подарував будинок [ADDRESS] в м.Житомирі [PERSON], договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 13.06.2012р. та зареєстровано в реєстрі за №2808 (а.с. 34 - 35). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продав будинок [ADDRESS] в м.Житомирі [PERSON] (а.с. 43 - 47). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Також, п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Статтею 56 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї», члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання. З матеріалів справи вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] без реєстрації постійно проживали у будинку [ADDRESS] в м.Житомирі разом зі своєю матір'ю [PERSON] та дідом [PERSON] Враховуючи приписи вищезазначених нормативно-правових актів та обставини справи суд приходить до висновку, що малолітні [PERSON] та [PERSON], які постійно проживали у будинку [ADDRESS] в м.Житомирі разом зі своєю матір'ю, мають право користуватися даним житлом нарівні з власником - [PERSON] При цьому, відсутність реєстрації не обмежує малолітніх дітей у праві користування житловим приміщенням. Статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Оскільки на момент укладення договору купівлі -продажу будинку [ADDRESS] в м.Житомирі від 17.03.2012р. малолітні [PERSON] та [PERSON] мали право користуватися вказаним будинком, який був місцем їх постійного проживання, для вчинення вказаного правочину була необхідна згода органу опіки та піклування. Згідно витребуваних у приватного нотаріуса [PERSON] документів, на підставі яких було посвідчено договір купівлі - продажу житлового будинку від 17.03.2014р., вбачається відсутність письмової згоди органу опіки та піклування на відчуження будинку [ADDRESS] в м.Житомирі (а.с. 68 - 93). Окрім того, відповідно до листа служби у справах дітей Житомирської міської ради від 04.07.2012р. №1417, [PERSON] для отримання дозволу на відчуження житла від імені малолітніх [PERSON] та [PERSON] упродовж 2010 - 2012р.р. до служби у справах дітей не звертався (а.с. 18). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про визнання договору купівлі -продажу будинку [ADDRESS] в м.Житомирі від 17.03.2012р. недійсним з підстав його невідповідності нормам Закону. Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору дарування [ADDRESS] в м.Житомирі, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 13.06.2012р. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст.215, 216 ЦК. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-95цс13).

Outcome: partial