Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, згідно якої вона просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що вона є власником вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С. та зареєстрованим за № 2975. В зазначеному будинку з 27.09.2013 року зареєстрована її донька від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], яка деякий час проживала разом з нею. Однак, з 1.12.2014 року, тобто вже більше двох років її донька у спірному будинку не проживає, оскільки виїхала до Росії, де мала намір отримати вид на громадянство РФ. Оскільки її донька знаходиться в Росії та не збирається повертатися, у неї не має можливості знятися з реєстрації в добровільному порядку, що перешкоджає позивачці вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, змушує нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг. Те, що на теперішній час в будинку зареєстрована відповідач порушує її права як власника, крім того перешкоджає оформити субсидію, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, наполягала на задоволені позовних вимог та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Крім того, на електрону адресу суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком (а.с.53-56). Третя особа - [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Крім того, до суду від нього надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.60). Третя особа - [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Крім того, до суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просить розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовних вимог(а.с.57-59). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу жилого будинку від 8.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., зареєстровано в реєстрі за № 2975, [PERSON] продала, а [PERSON] купила жилий будинок з усіма спорудами і забудовами, розташований в [ADDRESS] Артемівського району Донецької області, на земельній дільниці Луганської селищної Ради народних депутатів (а.с.10). Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], виданого комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» від 14.09.1990 року, [PERSON], а потім [PERSON] є власником зазначеного будинку(а.с.11-13). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 30.08.2017 року, яка видана секретарем Луганської селищної ради Бахмутського району Донецької області, за адресою : [ADDRESS] до складу сім'ї входять та зареєстровані за вказаною адресою станом на 1.08.2017 року [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] - чоловік, [PERSON], [INFO] - донька ( не мешкає), [PERSON], [INFO] - онук ( не мешкає), [PERSON], [INFO] - онука ( не мешкає), [PERSON], [INFO] - донька (не мешкає) (а.с.51). Згідно акту про не проживання, виданого секретарем Луганської селищної ради 31.08.2017 року [PERSON], комісія у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] провели перевірку факту проживання за адресою: [ADDRESS] та встановили, що у даному будинку зареєстрована, але не мешкає [PERSON], [INFO], з 1 грудня 2014 року по теперішній час (а.с.52). Відповідно до паспорту громадянина РФ, виданого 15.08.2014 року № 770-013, на російській мові - «[PERSON], [INFO], зарегистрирована [ADDRESS] Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковника поліції Попова Ю.В. від 13.09.2017 року № 21478/201/01-2017, при перевірці за базами даних ГУНП в Донецькій області звернень гр-ки [PERSON], [INFO] щодо чинення їй перешкод про недопущення до будинку за адресою[ADDRESS]Згідно листа головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» [PERSON] від 4.09.2017 року № 4388, громадянка [PERSON], [INFO], за період 2014 - 2017 на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Бахмутської ЦРЛ не зверталася, медична допомога вдома не надавалась, на психіатричному обліку не перебуває, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня та за даними архіву не числиться(а.с.48). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2014 року, ним не користується, відповідач [PERSON] витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]

Outcome: approved