Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 14877,42 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору від 02.04.2009 [PERSON] надано кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав позивачу право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов'язань, за вимогою банку виконати їх, з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 120 днів, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. У зв'язку з тим, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14877,42 грн. Представник відповідача подав відзив згідно якого сторона відповідача заперечує проти позову, виходячи з наступного 02.04.2009 ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір у сумі 500 грн. на строк 12 місяців, до 02.04.2010. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісяця до 25 числа у сумі не менше 50 грн. Відповідач заперечує щодо того, що надані до матеріалів справи Умови і Правила про надання банківських послуг є одними та тими самими з якими він ознайомився під час підписання договору, у зв'язку з чим, вважає їх неналежними доказами. Також, оскільки 02.04.2010 строк дії договору припинився, на думку представника позивача з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який станом на момент звернення до суду з даним позовом, сплив, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому посилаючись на обставини викладені у позовній заяві вказав, що 23.03.2011 відповідач приєднався до нових Умов і Правил про надання банківських послуг. Відповідачу відкрито картковий рахунок [NUMBER] ключем до якого є пластикова картка, яку він отримав та номер телефону зазначений у заяві. Під час дії договору [PERSON] використав надані йому кошти, що підтверджується випискою по рахунку. На даний час стороною відповідача не оспорено наданий розрахунок заборгованості та укладений сторонами договір. Укладений з [PERSON] договір пролонгується кожні 12 місяців до повного його виконання, строк дії картки виданої відповідачу до 12.2012. Щодо строків позовної давності представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно умов укладеного договору строк позовної даності збільшено до 50 років. Таким чином, позивач звернувшись до суду 09.05.2018, строк позовної давності не пропустив, а тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача надав письмові пояснення у яких висловив заперечення проти позову, вказавши, що [PERSON] заповнив анкету на відкриття рахунку для отримання заробітної плати, анкету позичальника, однак особисто кредитну картку не отримував. Посилання позивача на анкету-заяву від 23.03.2011, є необґрунтованим, оскільки вказана анкета-заява не містить інформації щодо кредитного ліміту, а також не вказано чи встановлювався кредитний ліміт. Останнє поповнення відповідачем карткового рахунку здійснено 26.03.2010, у зв'язку з чим, момент виникнення заборгованості слід обраховувати з 26.04.2010, а тому оскільки з'явилася прострочена заборгованість, відповідач, вважає, що у позивача виникло право вимоги, однак останній зазначеним правом у встановлені законом строки не скористався, у зв'язку з чим, строк позовної давності та у задоволенні позову необхідно відмовити. Учасники процесу у судове засідання не з'явилися, клопотань про виклик сторін у судове засідання не надійшло. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом посилаючись на наявність кредитного договору з відповідачем, який укладено на підставі заяви [PERSON] від 02.04.2009 щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), Тарифів банку. У зв'язку з чим, йому надано кредитну картку Універсальна 55 днів пільгового періоду за № [NUMBER], з кредитним лімітом 500 грн., відсотковою ставкою 2,5 % на місяць (30 % річних) (а.с. 8), зазначені обставини підтверджуються довідкою про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 9). Строк дії картки № [NUMBER] до 12.2012 (а.с. 67). Згідно розрахунку заборгованості від 30.04.2018, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на суму - 14877,42 грн., до якої входять: заборгованість за кредитом - 461,56 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9429,57 грн.; заборгованість за пенею і комісією - 4039,75 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штрафи (процентна складова) - 696,54 грн. (а.с. 5 - 7). Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов. Одночасно пунктом 5.3 Умов, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах визначених в п. 4.9 Умов. Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операцій по картрахункам. Пунктом 6.5 Умов, встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Також, згідно Умов, встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Пунктом 9.12 Умов, визначено, що договір діє на протязі 12 місяці з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Однак, суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16, у зв'язку з чим, суд не може вважати їх належними і допустимим доказом. Щодо посилання позивача на анкету-заяву від 23.03.2011, згідно якої позивач стверджує, що відповідач повторно приєднався до Умов, суд враховує, що дану анкету-заяву також не можна вважати частиною укладеного 02.04.2009 сторонами договору, оскільки дана заява не містить жодного підтвердження щодо її підписання сторонами в рамках зазначеного договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7 % суми заборгованості, але не менше 50 грн. від суми заборгованості та не пізніше 25 числа відповідного місяця. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду за № 756/584/15-ц від 31.08.2018. Таким чином, суд встановив, що відповідач звернувся до позивача з завою, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останньому у користування кредитну картку [NUMBER] від 02.04.2009, терміном дії 12/2012. В подальшому відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, оскільки грошові кошти з встановленого кредитного ліміту він використав на власні потреби, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5 -7), та випискою по картковому рахунку (а.с. 63 - 64), однак суму заборгованості, що виникла, позивачу не повернув. Таким чином, враховуючи, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за договором та згідно розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, станом 01.07.2009 у [PERSON] виникла прострочена заборгованість, внаслідок чого останньому нараховано штраф за несвоєчасну сплату коштів, та почався перебіг позовної давності і з цього моменту у позивача виникло право на реалізацію свого права щодо примусового повернення коштів наданих у користування відповідачу, однак зазначеним правом позивач не скористався, в той час відповідач продовжив користування наданим кредитом. Частиною 1 ст. 264 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно виписки по картковому рахунку (а.с. 63 - 64), останній платіж за договором [PERSON] здійснив 13.12.2010, подальше списання коштів з рахунку відповідача здійснювалося автоматично, зокрема: 17.06.2011 - 0,02 грн.; 29.06.2011 - 0,99 грн.; 02.08.2011 - 0,01 грн.; 26.08.2011 - 4,28 грн.; 31.08.2011 - 1,68 грн.; 24.09.2015 - 94,26 грн. Разом з тим, згідно правової позиції викладеної Верховним судом України у постанові від 08.11.2017 у справі № 6-2891цс16, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Позивач і відповідач уклали договір від 02.04.2009, строком на 12 місяців, та зазначені обставини не оспорювалися сторонами в ході розгляду справи, при цьому суд не приймає до уваги застереження позивача з посиланням на п. 9.12 Умов, а також не погоджується з доводами позивача щодо строку дії договору увідповідності до строку дії картки, оскільки зазначені умови відсутні у заяві [PERSON] від 02.04.2009, відтак суд вважає, що строк дії договору сплив 02.04.2010. Таким чином, оскільки зобов'язання порушено 01.07.2009, строк дії договору сплив 02.04.2010, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 09.05.2018, суд приходить до висновку, про те, на момент подання даного позову сплив загальний і спеціальний строк позовної давності. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 11 від 18.12.2009, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити, застосувавши строк позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed