Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

До суду надійшов зазначений вище позов, який позивач з урахуванням уточнення мотивує тим, що йому на підставі Державного акту на праві власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,0300 га, цільове призначення якої, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3210945300:01:042:0117. Поруч із земельною ділянкою позивача, за тією ж адресою, розташована земельна ділянка відповідача, кадастровий номер 3210945300:01:042:0019. Вказує, що з урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ до його земельної ділянки з дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Проте, після погіршення їхніх стосунків, відповідач почав створювати йому перешкоди у проході та проїзді через належну йому земельну ділянку. У зв'язку із цим просить суд встановити на його користь земельний сервітут, який полягає у праві проходу та проїзду на транспортному засобі до земельної ділянки, кадастровий номер 3210945300:01:042:0117, за адресою: [ADDRESS], по наявному проходу на земельній ділянці [PERSON], кадастровий номер 3210945300:01:042:0019, за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини, наведені в позовній заяві, просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі, вказував що позивач мав виїзд на вулицю Вокзальну в м. Буча, однак позбавив сам себе такої можливості, продавши свою земельну ділянку, площею 0,035 га за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що позов є безпідставним, протиправним та таким, що порушує його права та законні інтереси. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників розгляду справи, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що згідно договору дарування від 14.06.2006 р. (а.с. 17) [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар частину земельної ділянки, площею 0,0300 га від загальної площі земельної ділянки 0,1490 га, кадастровий номер 3210945300:01:042:0117, що розташована по [ADDRESS] та належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 515395, виданого Бучанською міською радою 12.06.2006 р. (а.с. 38). На підставі зазначеного договору позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 178129 (а.с. 4), згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0300 га з кадастровим номером 3210945300:0:042:0117, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Під'їзд до земельних ділянок за адресою [ADDRESS] існує лише зі сторони вул. Шевченка, що підтверджується технічним паспортом (а.с. 48-51), фотографіями (а.с. 29-33, 41-45), зведеним планом земельних ділянок (а.с. 40). Судом також встановлено, що у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0350 га, кадастровий номер 3210800000:01:042:0148, яка розташована за адресою: Київська обл., [ADDRESS], яку згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.08.2014 р. (а.с. 21-22) він продав [PERSON]. Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України) та Земельним кодексом України (надалі - ЗК України). Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом. Сервітут може належати власникові сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі. Згідно з ст. 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 403 ЦК України встановлено, що сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Частиною 1 ст. 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Враховуючи, що позивач не має доступу до своєї земельної ділянки з дороги загального користування, крім як через земельну ділянку відповідача, а відповідач заперечує надати прохід та проїзд через його земельну ділянку, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову та встановлення постійного земельного сервітуту. Суд встановлює земельний сервітут у вигляді права проходу та проїзду на велосипеді до земельної ділянки позивача площею 0,0300 га, по існуючому проходу на земельній ділянці [PERSON] площею 0,1190 га, за адресою: [ADDRESS] Суд відмовляє у встановленні земельного сервітуту у вигляді права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, оскільки такий шлях відсутній, про що свідчить схема земельної ділянки (а.с. 50), фотографії (а.с. 29-33, 41-45), схема перенесення меж земельної ділянки в натурі (а.с. 19), а на напрямку проїзду по якому просить встановити сервітут позивач знаходиться оглядова яма, що унеможливлює проїзд автомобілем. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач може виїжджати на дорогу загального користування по вул. Вокзальна, оскільки такого під'їзду до земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не встановлено. Натомість єдиним під'їздом до садиби [ADDRESS] є під'їзд з вулиці Шевченка. У зв'язку із частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved