Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

До суду звернулась позивачка з зазначеним позовом до відповідача, згідно якого просила суд надати їй дозвіл на неодноразові виїзди за кордон для тимчасових туристичних поїздок [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини, дозволити їй або її офіційному представнку без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього сина до наступних країн - Австралійський Союз; - Австрійська Республіка; - Аргентинська Республіка; - Співдружність Багамських Островів; - Королівство Бельгія; -Республіка Білорусь; - Республіка Болгарія; - Федеративна Республіка Бразилія; - Держава-місто Ватикан; - Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії; - Соціалістична Республіка В'єтнам; - Республіка Вірменія; - Грецька Республіка; - Республіка Грузія; - Королівство Данія; - Естонська Республіка; - Арабська Республіка Єгипет; - Держава Ізраїль ; - Республіка Індія; - Республіка Ірландія; -Республіка Ісландія; - Королівство Іспанія; - Італійська Республіка; - Республіка Казахстан; - Канада; - Китайська Народна Республіка; - Республіка Кіпр; - Республіка Коста-Ріка; - Республіка Куба; - Латвійська Республіка; - Литовська Республіка; - Князівство Ліхтенштейн; - Велике Герцогство Люксембург; - Республіка Маврикій; - Мальдівська Республіка; - Мексиканські Сполучені Штати; - Республіка Молдова; - Королівство Нідерландів; - Федеративнана Республіка Німеччина; - Нова Зеландія; - Королівство Норвегія; - Об'єднані Арабські Емірати; - Республіка Польща; - Португальська Республіка; - Російська Федерація; - Румунія; - Республіка Сейшельські Острови; - Республіка Сербія; - Республіка Сингапур; - Словацька Республіка; - Республіка Словенія; - США; - Королівство Таїланд; - Туніська Республіка; - Турецька Республіка; - Угорщина; - Республіка Філіппіни; - Фінляндська Республіка; - Французька Республіка; - Республіка Хорватія; - Чеська Республіка; - Чорногорія; - Швейцарська Конфедерація; - Королівство Швеція; - Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка; - Японська держава. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 15.10.2004 року по 20.12.2010 року, якому у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини з матір'ю за рішенням Голосіївського районного суду м.Києва. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, аліменти не сплачує. Син є інвалідом дитинства та за рекомендаціями лікарів потребує перебування на морі. Позивачка має намір у серпні 2014 року строком до 16 календарних днів виїхати з дитиною на відпочинок та оздоровлення у Болгарію. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, без жодних аргументів або пояснень. Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, порушує її право на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги та обґрунтування позову підтримала, просили позов задовольнити, при цьому представник позивачки зазначив, що відповідач надіслав позивачці копію нотаріальної заяви про надання дозволу на виїзд дитини до Грецької Республіки, але не надав оригіналу, хоча його було повідомлено про всі умови щодо проїзду, проживання та відпочинку дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений про розгляд справи, ніяких клопотань, заяв суду не надав, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи в суді позовні вимоги підтримав, просив постановити рішення в інтересах дитини. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, свідка [PERSON] дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15.10.2004 року між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.12.2010 року розірвано. Вказаним рішенням місце проживання дитини визначено з матір'ю. ( а.с. 5-6). У шлюбі у позивачки та відповідача народився син [PERSON], [INFO]. ( а.с.6), який є інвалідом та потребує постійного оздоровлення. Як зазначила в суді позивачка та підтвердила свідок [PERSON], вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон, однак останній не заперечуючи, при цьому будь-яких дій для надання такого дозволу не здійснює, а на теперішній час виїхав з Києва у невідомому напрямку, місце його перебування їй та свідку не відоме. Згідно п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ч. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, можливий у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина на відпочинок та оздоровлення, в зв'язку з чим позовні вимоги позивачки підлягають в цій частині задоволенню, що відповідає інтересам дитини. Разом з тим, оскільки відповідно до положень ст. 313 ЦК України дозвіл батьків на виїзд дитини необхідний до досягнення 16-тиріччного віку, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки по досягненню сином 16-тиріччного віку, а не повноліття. На підставі викладеного

Outcome: partial