Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Заявник 25.04.2016 року звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту смерті матері - [PERSON] в м. Краснодон Луганської області, яка настала 19.02.2016 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 19.02.2016 року у м. Краснодон Луганської області померла його мати [PERSON]. Він звернувся до Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію смерті матері [PERSON] На підтвердження факту смерті матері надав документи, отримані за місцем смерті останньої. Однак у реєстрації факту смерті отримав відмову, оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] ним не предявлено, предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованими у міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. . Встановити факт смерті [PERSON] потрібно заявнику для отримання свідоцтва про смерть та прийняття спадщини після її смерті. Тому, просить суд встановити факт смерті [PERSON], яка настала 19.02.2016 року у м. Краснодон Луганської області. Заявник у судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно д ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За правилами ст.234, п. 8 ч. 1 ст.256,257-1 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України; справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду; ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання; копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом встановлено, що заявник є сином - [PERSON], [INFO] (а.с.9, 11). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 80 від 24.02.2016 року, [PERSON] померла 19.02.2016 року через хронічна серцева недостатність ІІІ, дифузний кардіосклероз гіпертонічної хвороби (а.с.10) З письмової відповіді, наданої Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.04.2016 року № 974/06-22 вбачається, що заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті його матері [PERSON], оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] ним не предявлено, для підтвердження факту смерті останньої предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованими у міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (а.с.12). За правилами ст.1,9,17,18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Надане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 80 від 24.02.2016 року (а.с.10), що підтверджує факт смерті [PERSON] видано організацією, яка створена всупереч законодавства України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану. Однак, оскільки заявник не може отримати від закладу охорони здоровя або судово-медичної установи, що створені за законодавством України документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] у судовому порядку, що також за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до правил ст. 257-1 ЦПК України, якою доповнено ЦПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» N 990-VIII від 04.02.2016 року, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання. Тому суд вважає за необхідне вимоги заяви задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved