Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої, було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 9100 доларів США, що еквівалентно на день складання позовної заяви за курсом НБУ станом на 08 вересня 2021 року 243 258 гривням 47 копійкам (1 долар США = 26, 7317 гривень). Вказані грошові кошти [PERSON] зобов`язався повернути до 08 травня 2021 року. Вказаний договір позики було оформлено власноручно [PERSON] шляхом вчинення боргової розписки від 30 квітня 2021 року. [PERSON] у визначені строки борг не повернув, ігнорує телефонні дзвінки та переховується від позивача. Зазначені обставини змушують позивача звернутися до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики для захисту свого порушеного права у судовому порядку. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, з метою дотримання встановлених законодавством процесуальних строків розгляду судом справи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 30 квітня 2021 року, вчиненої власноручно [PERSON] , останній взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 9100 доларів США, що еквівалентно на день складання позовної заяви за курсом НБУ станом на 08 вересня 2021 року 243 258 гривням 47 копійкам (1 долар США = 26, 7317 гривень). Вказані грошові кошти [PERSON] зобов`язався повернути до 08 травня 2021 року. Як вказує позивач, [PERSON] у визначені строки борг не повернув. Зазначене не було спростовано відповідачем, доказів повернення останнім грошових коштів згідно наданої боргової розписки, матеріали справи не містять. Згідно з ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі№ 6-1967цс15. Укладення договору позики та факт передачі коштів позивачем відповідачу підтверджується розпискою від 30 квітня 2021 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Строк повернення коштів у розписці визначений 08 травня 2021року. Верховний Суд України 18 жовтня 2017 року при розгляді справи № 6-1662 цс17 висловив правову позицію про те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеними з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Можливість стягнення боргу за розпискою в іноземній валюті підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 464/3790/16-ц: «Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України». Станом на час ухвалення рішення суду по суті вирішення справи, відповідач борг з позики позивачеві не сплатив. Таким чином, відповідач порушив обов`язки, що витікають з договірних відносин за договором позики і тому заборгованість за договором позики від 30 квітня 2021 року підлягає стягненню з [PERSON] у примусовому порядку. При ухваленні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За таких обставини, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved