Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Заступник військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є: Міністерство оборони України звернувся до суду з позовом до [PERSON], Виконкому Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, в якому просив визнати незаконним рішення виконкому Русько-Лозівської сільської ради № 93 від 19.06.2001 року в частині надання земельної ділянки площею 0,60 га в постійне користування [PERSON]; визнати недійсним Державний акт на право постійного користування серії ХР-10-00- 013149 на ім'я [PERSON]; витребувати від [PERSON] з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 0,60 га, нормативна вартість якої становить 7 410,60 грн.; зобов'язати [PERSON] передати земельну ділянку площею 0,60 га шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначив, що 01 лютого 1949 року Постановою Ради Міністрів УРСР №291/091 земельна ділянка площею 675 га, розташована на території Русько-Лозівської сільської ради надана в постійне користування Міністерству оборони. В подальшому, в зв'язку з реформуванням та скороченням Збройних Сил України частина земель військового містечка №223 (с. Руська Лозова), яка не використовувались за призначенням була запропонована для передачі органам місцевої влади. З метою вирішення питання щодо передачі частини земельної ділянки військового містечка № 223, 19.10.1999 року комісією було складено Акт, яким запропоновано передати в народне господарство землі загальною площею 542,9 га, за Харківським військовим університетом залишити земельну ділянку площею 132,1 га. В подальшому Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 23 квітня 2003 року № 120 «Про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки Харківським військовим університетом» за Харківським військовим університетом було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 535 га, що розташована на території Русько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту (військове містечко № 223). В зв'язку з тим, що вказане Розпорядження Дергачівської райдержадміністрації прийняте за відсутності дозволу Міністра оборони України, військовою прокуратурою було подано до суду позовну заяву про його скасування. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року по справі № 2-а-2193/2070 встановлено, що Міністерством оборони України згода на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка № 223 площею 535 га не надавалась, така згода була надана лише на припинення права користування земельною ділянкою площею 260 га. В зв'язку з цим, розпорядження Дергачівської районної адміністрації Харківської області № 120 від 23 квітня 2003 року щодо припинення за Харківським університетом Повітряних Сил права постійного користування земельною ділянкою площею 535 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] визнано не чинним та зобов'язано Дергачівську районну державну адміністрацію Харківської області вирішити питання щодо її повернення Міністерству оборони України. З метою виконання рішення суду, Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації № 601 від 23 вересня 2012 року створено комісію по передачі земель Міністерству оборони України на території Русько-Лозівської сільради за межами населеного пункту. Комісією, за результатами проведеної роботи, 28 вересня 2011 року було складено Акт відповідно до якого встановлено, що на території військового містечка № 223, яка підлягає поверненню Міністерству оборони України, є наступні сторонні землекористувачі, 22 громадянина, які отримали у 2001 році земельні ділянки у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства площею по 0,60 га кожний, загальна площа земельних ділянок складає 13,2 га. Через наявність сторонніх землекористувачів, Дергачівська районна держадміністрація Харківської області не змогла остаточно виконати постанову суду та повернути в повній мірі земельну ділянку, яка незаконно була вилучена з користування Міністерства оборони України. Проведеною за даним фактом перевіркою встановлено, що станом на 2001 рік будь-які земельні ділянки військового містечка № 223 до органів місцевого самоврядування Міністерством оборони України не передавались, відповідних рішень Міністром оборони України не приймалось. Також не приймалось і рішень з боку органів місцевого самоврядування про вилучення частини земельної ділянки військового містечка № 223 або припинення користування земельною ділянкою Харківським військовим університетом, категорія земель оборони не змінювалась. Незважаючи на це, 04 травня 2001 року Дергачівським відділом земельних ресурсів підготовлено Висновок № 1 згідно до змісту якого відділ земельних ресурсів вважає можливим надати в постійне користування жителям радгоспу «Берізка» земельні ділянки площею 0,60 га на території Русько-Лозівської сільради (бувший військовий полігон) з видачею Державного акту на право постійного користування землею за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства. 19.06.2001 року Рішенням виконкому Русько-Лозівської сільради № 93 «Про затвердження проекту організації території (бувший полігон) та надання земельних ділянок жителям радгоспу «Берізка» затверджено проект організації території бувшого полігону для ведення особистого підсобного господарства. Пунктом 2 Рішення надано земельну ділянку площею 0,60 га в постійне користування мешканцям радгоспу «Берізка». В подальшому 25 вересня 2001 року, на підставі вищевказаного рішення, [PERSON] надано у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку [ADDRESS]. Таким чином державний акт на право постійного користування земельною ділянкою виданий громадянину [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться на території військового містечка № 223 та відноситься до категорії земель оборони. Вказане рішення Виконкому Русько-Лозівської сільської ради та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою підлягають скасуванню з наступних підстав: За змістом статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» та статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та в комунальній власності. Відповідно до вимог ст. 149 Земельного кодексу, вилучення земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно прийнятого в розвиток вищенаведених вимог Земельного кодексу пункту 45 «Положення про порядок надання в користування земель для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», затвердженого наказом МО України № 483 від 22.12.97 р., передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 12 Земельного кодексу України не передбачено, що до повноважень сільської ради входить самостійно та примусово приймати рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. Статтею 141 Земельного кодексу України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та інші. В даному випадку рішення Міністра оборони України про припинення права користування земельними ділянками не приймались, факти використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не встановлені. Внаслідок цього, Русько-Лозівська сільська рада своїм рішенням обмежила право користування земельною ділянкою Міністерство оборони України, що перебуває в державній власності. Ст. 21 Земельного кодексу України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Враховуючи, що Міністерство оборони України, дозвіл на передачу в користування, закріплення земельної ділянки вказаного військового містечка не надавало, зазначене питання з органами Міністерства оборони не погоджувалось, до 2003 року взагалі не було рішень, щодо припинення за Міністерством оборони України права користування спірною земельною ділянкою, а отже Русько-Лозівська сільська рада при прийнятті рішення від 19.06.2001 року №93 про надання земельної ділянки площею 0,60 га громадянину [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства перевищила надані їй повноваження і передала фізичній особі землі які мають категорію земель оборони, тим самим обмеживши права належного землекористувача. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України встановлено, що право користування є видом речових прав на чуже майно. Відповідно до ч. 2 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як зазначалося вище, землі оборони можуть перебувати у державній та в комунальній власності. Таким чином, спірна земельна ділянка, надана Державою, як власником земельної ділянки, в користування Міністерству оборони України. Статтею 397 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що рішення виконкому Русько-Лозівської сільської ради від 24.09.2001 року №93 «Про затвердження проекту організації території (бувший полігон) та надання земельних ділянок жителям радгоспу «Берізка» прийняте з порушенням вимог чинного Законодавства, Державний акт на право постійного користування серії ХР-10-00-013149 на ім'я [PERSON] видано на земельну ділянку, яка має статус земель оборони і на момент його видання спірна земельна ділянка перебувала в користуванні Міністерства оборони України, то громадянин [PERSON] набув право користування земельною ділянкою без відповідної правової підстави, а тому земельна ділянка має бути повернута законному користувачу шляхом витребування її з незаконного користування. Згідно довідки Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області № 2893/13 від 28.09.2011 року нормативна вартість спірної земельної ділянки становить 7 410,60 грн. (0,6 га х 12 351 грн. = 7 410,60 грн.). Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій підтримав позов у повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність з винесенням заочного рішення. Відповідач представник Русько-Лозівської сільської ради в судове засідання не з'явився, але надав заяву в якій просив розглядати справу по суті за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, з заявами про відкладення справи не звертався. Представник третьої особи: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяви про причини неявки до суду не надійшло. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом встановлено, що 01 лютого 1949 року Постановою Ради Міністрів УРСР №291/091 земельна ділянка площею 675 га, розташована на території Русько-Лозівської сільської ради надана в постійне користування Міністерству оборони. В подальшому, в зв'язку з реформуванням та скороченням Збройних Сил України частина земель військового містечка №223 (с. Руська Лозова), яка не використовувались за призначенням була запропонована для передачі органам місцевої влади. З метою вирішення питання щодо передачі частини земельної ділянки військового містечка № 223, 19.10.1999 року комісією було складено Акт, яким запропоновано передати в народне господарство землі загальною площею 542,9 га, за Харківським військовим університетом залишити земельну ділянку площею 132,1 га. В подальшому Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 23 квітня 2003 року № 120 «Про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки Харківським військовим університетом» за Харківським військовим університетом було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 535 га, що розташована на території Русько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту (військове містечко № 223). В зв'язку з тим, що вказане Розпорядження Дергачівської райдержадміністрації прийняте за відсутності дозволу Міністра оборони України, військовою прокуратурою було подано до суду позовну заяву про його скасування. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року по справі № 2-а-2193/2070 встановлено, що Міністерством оборони України згода на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка № 223 площею 535 га не надавалась, така згода була надана лише на припинення права користування земельною ділянкою площею 260 га. В зв'язку з цим, розпорядження Дергачівської районної адміністрації Харківської області № 120 від 23 квітня 2003 року щодо припинення за Харківським університетом Повітряних Сил права постійного користування земельною ділянкою площею 535 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] визнано не чинним та зобов'язано Дергачівську районну державну адміністрацію Харківської області вирішити питання щодо її повернення Міністерству оборони України. Враховуючи, що Міністерство оборони України, дозвіл на передачу в користування, закріплення земельної ділянки вказаного військового містечка не надавало, зазначене питання з органами Міністерства оборони не погоджувалось, до 2003 року взагалі не було рішень, щодо припинення за Міністерством оборони України права користування спірною земельною ділянкою, а отже Русько-Лозівська сільська рада при прийнятті рішення від 19.06.2001 року №93 про надання земельної ділянки площею 0,60 га громадянину [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства перевищила надані їй повноваження і передала фізичній особі землі які мають категорію земель оборони, тим самим обмеживши права належного землекористувача. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України встановлено, що право користування є видом речових прав на чуже майно. Відповідно до ч. 2 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 397 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України не передбачено, що до повноважень сільської ради входить самостійно та примусово приймати рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. Згідно ст. 141 Земельного кодексу України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та інші. В даному випадку рішення Міністра оборони України про припинення права користування земельними ділянками не приймались, факти використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не встановлені. Внаслідок цього, Русько-Лозівська сільська рада своїм рішенням обмежила право користування земельною ділянкою Міністерство оборони України, що перебуває в державній власності. Відповідно ст. 21 Земельного кодексу України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. На підставі викладеного,

Outcome: approved