Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Заступник керівника Уманської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави до [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області, [PERSON], ПП «Агротрейд Групп» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішень про державну\~ реєстрацію прав та їх обтяжень. Просив: - визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області № 23-1618/14-15-СГ від 20.03.2015 р. про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 16,7969 га, кадастровий номер 7124680500:03:001:0148, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради Христинівського району терміном на 10 років із річною орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки землі; - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 16,7969 га, кадастровий номер 7124680500:03:001:0148, яка розташована в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради Христинівського району, укладений між [PERSON] управлінням Держземагентства у Черкаській області та [PERSON] 20.03.2014 р.; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.04.2015 р., індексний номер 20598235, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Христинівського районного управління юстиції [PERSON]; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2016 р., індексний номер 30094985, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Верхняцької селищної ради Христинівського району [PERSON] В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Дана норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» кореспондує ст. 45 ЦПК України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо). Земля положеннями ст. 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у приватну і комунальну власність. Виходячи із норм ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 177, 181, 324, гл. 30 ЦК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватно - правових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. З положень ст. ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради АР Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок із земель державної та комунальної власності у власність або користування. Отже, правовідносини, повязані із передачею земель державної чи комунальної власності в оренду із порушенням закону, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула із державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Аналогічних правових позицій при вирішенні питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи притримується і Європейський суд з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 р. категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Таким чином, прийняття [PERSON] управління Держземагенства (на даний час Держгеокадастру) у Черкаській області з порушенням вимог земельного законодавства наказу про передачу [PERSON] в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства та укладення відповідного договору оренди землі беззаперечно становить суспільний інтерес, а звернення із позовом прокурора на захист інтересу держави відповідає принципу розумної «пропорційності» між втручанням у права фізичної особи та інтересами суспільства. [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області є органом, що здійснює від імені та в інтересах держави правомочності, що пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням земельними ділянками державної власності, тобто виступає субєктом владних повноважень у спірних правовідносинах, на який законом покладено обовязок захищати порушені права держави у сфері земельних відносин, як політико-правової організації суспільства. Неналежне виконання [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області покладених на нього функцій, передача в оренду [PERSON] земельної ділянки із порушенням встановленого порядку свідчить про нездійснення належного захисту інтересу держави субєктом владних повноважень та є виключним випадком для звернення прокурора з позовом до суду. При цьому порушення інтересів держави полягає в недотриманні встановленого законом порядку розпорядження землями державної власності, що призвело до отримання громадянином земельної ділянки в позаконкурентному порядку. Необхідність захисту інтересів держави полягає: у відновленні законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства і орендарем, відновлення порушених прав держави на розпорядження земельною ділянкою у відповідності до вимог закону; дотримання принципу раціонального використання землі та відновлення безпідставно зміненого юридичного статусу земельної ділянки. Зважаючи на те, що прокурором оспорюється прийнятий [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області наказ та укладений на його підставі договір, тому до суду прокурор звертається у статусі позивача. Встановлено, що 04.02.2015 р. [PERSON] звернувся із заявою до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 16,7969 га в оренду для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради (за межами населеного пункту) Христинівського району. Наказом [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області від 20.02.2015 р. №23-978/14-15-СГ [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки. Наказом [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області за №23-1618/14-15-СГ від 20.03.2015 р. затверджено виготовлений проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 16,7969 га, кадастровий номер 7124680500:03:001:0148, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства в адмінмежах Ботвинівської сільської ради Христинівського району терміном на 10 років із річною орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 20.03.2015 р. між [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області та [PERSON] укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. 08.04.2015 р. відомості про право оренди земельної ділянки внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 11.05.2016 р. земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 16,7969 га [PERSON] за згодою [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області (№3312/6-16 від 25.04.2016) передана в суборенду приватному підприємству «Агротрейд Групп». Законодавчо визначеної процедури передачі [PERSON] в оренду спірної земельної ділянки [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області не дотримано, реальні наміри громадянина на вироблення товарної сільськогосподарської продукції не перевірені, можливість обробляти землю, у тому числі наявність відповідного досвіду, належними документами не підтверджені, що призвело до прийняття [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області протиправних наказів та передачі земельної ділянки державної власності [PERSON] в позаконкурентному порядку. Відносини, повязані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього закону). У таких правовідносинах цей закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України загальним. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо повязана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обовязковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону). Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство». Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обовязкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства (правовий висновок ВСУ у справі №6-248цс16). В заяві до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області від 04.02.2015 р. [PERSON] зазначив про те, що він має намір одноосібно створити фермерське господарство, право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для фермерського господарства ним не використано. До заяви [PERSON] долучив обґрунтування розмірів земельної ділянки, копію паспорта, копію трудової книжки, викопіювання із планово - картографічного матеріалу Ботвинівської сільської ради Христинівського району на земельну ділянку площею 16,7969 га, довідку із державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками, землекористувачами, угіддями. Задовольняючи заяву та надаючи дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації, [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області належну перевірку не провело, реальні наміри в орендаря на здійснення товарного сільськогосподарського виробництва у формі фермерського господарства не встановило. Так, для створення фермерського господарства [PERSON] 27.03.2014 р. було надано в оренду із земель державної власності земельну ділянку площею 49,7413 га в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району. 14.03.2014 р. [PERSON] для ведення фермерського господарства передано в оренду дві земельних ділянки площею 23,5604 га та 3,400 га в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району, та 10.11.2014 р. земельну ділянку в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району площею 58,8725 га. На основі чотирьох земельних ділянок, розташованих у трьох населених пунктах, [PERSON] 25.11.2014 р. створив фермерське господарство «Сарматія». Отримавши 20.03.2015 р. в оренду для фермерського господарства спірну земельну ділянку площею 16,7969 га в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради Христинівського району, [PERSON] утворив фермерське господарство «Ботвинівське». Таким чином, [PERSON] є засновником двох фермерських господарств, для здійснення діяльності яких у період 2014 2015 років отримав в оренду пять земельних ділянок загальною площею 152,3711 га в адміністративних межах чотирьох населених пунктів Христинівського району. Ознаками фермерського господарства, виходячи із змісту статей 1, 2 Закону України «Про фермерське господарство» є наявність статусу юридичної особи, це форма підприємницької діяльності, ця діяльність здійснюється виключно громадянами України і лише на добровільних засадах, сімейно-трудовий характер господарства, основним видом діяльності якого є виробнича сільськогосподарська діяльність, повязана з використанням земель сільськогосподарського призначення як основного засобу виробництва, метою діяльності фермерського господарства є одержання прибутку. Саме для забезпечення реальної можливості ведення фермерського господарства як обєднання членів сімї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності положеннями статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України передбачено право громадян на отримання не на конкурентних засадах у власність або в оренду земельної ділянки державної власності, але не в будь-якій кількості та не в будь-яких розмірах, а саме земельної ділянки єдиним масивом у розмірі, обґрунтованому можливостями та перспективами діяльності фермерського господарства. Перспективи діяльності фермерського господарства на земельних ділянках, розташованих у різних населених пунктах, [PERSON] не обґрунтував, подані до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області заяви застережень із вказаного приводу взагалі не містять. Висловлене у заяві, адресованій [PERSON] управлінню Держземагенства у Черкаській області, бажання [PERSON] здійснювати фермерську діяльність одноособово, відсутність членів ФГ та працевлаштованість останнього на повний робочий день у ПАТ «Київгаз» свідчить про відсутність реальних намірів останнього створити обєднання членів сімї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності. Більш того, всі отримані [PERSON] земельні ділянки для фермерського господарства передані останнім в суборенду ПП «Агротрейд групп» та СВК «Екопродукт», що свідчить про використання [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області процедури штучного створення фермерського господарства для одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Із системного аналізу вказаних норм слідує, що громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. Для утворення фермерського господарства [PERSON] вже отримував у користування земельні ділянки державної власності площею 49,7413 га, 23,5604 га, 3,400 га та 58,8725 га. А тому передача [PERSON] 20.03.2015 р. спірної земельної ділянки здійснена із порушенням вимог ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123,134 ЗК України та в позаконкурентному порядку. Допущені [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області порушення під час прийняття рішень про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України є підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку. Визначальним у правовідносинах із надання земельної ділянки в оренду є волевиявлення власника землі, здійснене у формі відповідного рішення, яке у подальшому реалізується шляхом оформлення похідного документа у вигляді договору оренди, укладеного на підставі рішення власника землі. За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку. Оспорюваний договір оренди землі укладений із порушенням вимог ЗК України, законів України «Про фермерське господарство», «Про оренду землі», а тому підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Статтею 7 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленого законом. Однак, обставини справи вказують, що спірний договір оренди земельної ділянки та договір суборенди укладені з порушенням законодавчо визначеного порядку - без проведення земельних торгів. При цьому, статтею 26 вказаного Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, визнаючи недійсним договір оренди, скасуванню також підлягає рішення про державну реєстрацію за [PERSON] та ПП «Агротрейд Групп» права користування землею. Вказане забезпечить належний та повний захист речового права держави на спірну земельну ділянку. У подальшому від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він зазначив, що у пункті 3 прохальної частини позовної заяви прокурором помилково поставлено вимогу про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 16,7969 га від 20.03.2014 р., у той час як оспорюваний договір укладений 20.03.2015 р., тому просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 16,7969 га, (кадастровий номер 7124680500:03:001:0148), яка розташована в адмінмежах Ботвинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, укладений між [PERSON] управлінням Держземагентства у Черкаській області та [PERSON] 20.03.2015 р. Відповідач [PERSON] Управління Держгеокадастру у Черкаській області надало до суду заперечення на позов, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки при наданні дозволу, затвердженні проекту землеустрою та укладенні договору оренди з [PERSON] [PERSON] управлінням було дотримано порядку, визначеного статтями 123, 134 ЗК України та вимог Закону України «Про фермерське господарство». Представником відповідачів [PERSON] та ПП «Агротрейд Групп» - [PERSON] до суду було надано заперечення на позов та відзив на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Позовні вимоги грунтуються виключно на припущеннях та власних версіях подій навколо процесу отримання [PERSON] земельної ділянки у користування, що є предметом спору по даній справі. Жодних порушень норм чинного законодавства відповідачі при укладенні договору оренди спірної земельної ділянки не допустили. Позовна заява не містить обґрунтованих доводів щодо незаконності наказу [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області № 23-1618/14-15-СГ від 20.03.2015 р., недійсності договору оренди земельної ділянки, чітких підстав скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.04.2015 р. та від 16.06.2016 р. Позивачем було\~надано до\~суду відповідь\~на відзив,\~в якому\~він просив\~задовольнити позов\~з врахування\~даної відповіді\~на відзив,\~оскільки оспорюваний\~ договір\~ оренди\~ землі\~ \~укладений із\~порушенням вимог\~ЗК \~України,\~законів \~України \~«Про \~фермерське господарство»,\~«Про оренду\~землі».Твердження представника відповідача [PERSON] вважає необґрунтованими, оскільки [PERSON] є засновником двох фермерських господарств, для здійснення діяльності яких у період 2014 2015 років отримав в оренду 5 земельних ділянок загальною площею 152,3711 га в адміністративних межах чотирьох населених пунктів Христинівського району. Більш того, всі отримані [PERSON] земельні ділянки для фермерського господарства передані останнім в суборенду ПП «Агротрейд Групп» та СВК «Екопродукт», засновником яких він є, що свідчить про використання відповідачем [PERSON] процедури штучного створення фермерського господарства для одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів. Твердження представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про те, що передача земель в суборенду є формою реалізації правомочностей з підбору економічних партнерів спростовується матеріалами податкового органу про те, що ФГ «Ботвинівське» не має найманих працівників, у нього відсутні члени фермерського господарства. Юридична особа не займається обробітком землі, виробництвом товарної сільськогосподарської продукції, її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на переданій в оренду земельній ділянці державної власності. У 2016 році дохід підприємство від здійснюваної діяльності не отримувало, а у 2017 році задекларувало 32,2 тис. грн. обороту, який є платою за суборенду спірної земельної ділянки. У судовому засіданні прокурор Козінський В.О. уточнені позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у запереченні на позов. У судових дебатах покладався на думку суду при вирішенні справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак його інтереси у суді представляв адвокат [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] та ПП «Агротрейд Групп» адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у запереченні та відзиві на позов. При вирішенні справи у судове засідання не зявився, просив розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] та його як представника відповідачів [PERSON] та ПП «Агротрейд Групп». За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача [PERSON] та представника відповідачів [PERSON] та ПП «Агротрейд Групп» адвоката [PERSON] Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі: копії наказу [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області № 23-1618/14-15-СГ від 20.03.2015 р. про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 16,7969 га, кадастровий номер 7124680500:03:001:0148, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства; договору оренди вказаної земельної ділянки, укладеного між [PERSON] управлінням Держземагентства у Черкаській області та [PERSON] 20.03.2015 р.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.04.2015 р., індексний номер 20598235, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Христинівського районного управління юстиції [PERSON]; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2016 р., індексний номер 30094985, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Верхняцької селищної ради Христинівського району [PERSON] та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Дана норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» кореспондує ст. 56 ЦПК України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо). Земля положеннями ст. 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у приватну і комунальну власність. Виходячи із норм ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 177, 181, 324, гл. 30 ЦК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватно - правових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. З положень ст. ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради АР Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок із земель державної та комунальної власності у власність або користування. Отже, правовідносини, повязані із передачею земель державної чи комунальної власності в оренду із порушенням закону, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула із державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Аналогічних правових позицій при вирішенні питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи притримується і Європейський суд з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 р. категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Таким чином, прийняття [PERSON] управління Держземагенства (на даний час Держгеокадастру) у Черкаській області з порушенням вимог земельного законодавства наказу про передачу [PERSON] в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства та укладення відповідного договору оренди землі беззаперечно становить суспільний інтерес, а звернення із позовом прокурора на захист інтересу держави відповідає принципу розумної «пропорційності» між втручанням у права фізичної особи та інтересами суспільства. [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області було органом, що здійснює від імені та в інтересах держави правомочності, що пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням земельними ділянками державної власності, тобто виступало субєктом владних повноважень у спірних правовідносинах, на який законом покладено обовязок захищати порушені права держави у сфері земельних відносин, як політико-правової організації суспільства. Неналежне виконання [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області покладених на нього функцій, передача в оренду [PERSON] земельної ділянки із порушенням встановленого порядку свідчить про нездійснення належного захисту інтересу держави субєктом владних повноважень та є виключним випадком для звернення прокурора з позовом до суду. При цьому порушення інтересів держави полягає в недотриманні встановленого законом порядку розпорядження землями державної власності, що призвело до отримання громадянином земельної ділянки в позаконкурентному порядку. Необхідність захисту інтересів держави полягає у відновленні законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства і орендарем, відновленні порушених прав держави на розпорядження земельною ділянкою відповідно до вимог закону; дотриманні принципу раціонального використання землі та відновленні безпідставно зміненого юридичного статусу земельної ділянки. Зважаючи на те, що прокурором оспорюється прийнятий [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області наказ та укладений на його підставі договір, тому до суду прокурор звертається у статусі позивача. Відносини, повязані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України загальним. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо повязана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обовязковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону). Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обовязкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Таким чином, за змістом ст. ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених ч. 1 ст. 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Ознаками фермерського господарства, виходячи із змісту ст. ст.\~1, 2 Закону України «Про фермерське господарство»\~є: 1) наявність статусу юридичної особи, 2) це форма підприємницької діяльності, 3) ця діяльність здійснюється виключно громадянами України і лише на добровільних засадах, 4) сімейно-трудовий характер господарства, основним видом діяльності якого є виробнича сільськогосподарська діяльність, повязана з використанням земель сільськогосподарського призначення як основного засобу виробництва, 5) метою діяльності ФГ є одержання прибутку. Саме для забезпечення реальної можливості ведення фермерського господарства як обєднання членів сімї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності положеннями ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України передбачено право громадян на отримання не на конкурентних засадах у власність або в оренду земельної ділянки державної власності, але не у будь-якій\~кількості та не у будь-яких розмірах, а саме земельної ділянки єдиним масивом у розмірі, обґрунтованому можливостями та перспективами діяльності фермерського господарства. За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку. Судом встановлено, що 04.02.2015 р. відповідач [PERSON] звернувся із заявою до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 16,7969 га в оренду для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради (за межами населеного пункту) Христинівського району. Наказом [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області від 20.02.2015 р. №23-978/14-15-СГ відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки. Наказом [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області за №23-1618/14-15-СГ від 20.03.2015 р. затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 16,7969 га, кадастровий номер 7124680500:03:001:0148, в оренду відповідачу [PERSON] для ведення фермерського господарства в адмінмежах Ботвинівської сільської ради Христинівського району терміном на 10 років із річною орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 20.03.2015 р. між [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області та відповідачем [PERSON] укладений договір оренди вказаної земельної ділянки. 08.04.2015 р. відомості про право оренди земельної ділянки внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 11.05.2016 р. земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 16,7969 га відповідачем [PERSON] за згодою [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області (№3312/6-16 від 25.04.2016) передана в суборенду відповідачу приватному підприємству «Агротрейд Групп». Законодавчо визначеної процедури передачі відповідачу [PERSON] в оренду спірної земельної ділянки [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області не дотримано, реальні наміри громадянина на вироблення товарної сільськогосподарської продукції не перевірені, можливість обробляти землю, у тому числі наявність відповідного досвіду, належними документами не підтверджені, що призвело до прийняття [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області протиправних наказів та передачі земельної ділянки державної власності відповідачу [PERSON] в позаконкурентному порядку. У заяві до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області від 04.02.2015 р. відповідач [PERSON] зазначив про те, що він має намір одноосібно створити фермерське господарство, право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для фермерського господарства ним не використано. До заяви відповідач [PERSON] долучив обґрунтування розмірів земельної ділянки, копію паспорта, копію трудової книжки, викопіювання із планово - картографічного матеріалу Ботвинівської сільської ради Христинівського району на земельну ділянку площею 16,7969 га, довідку із державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками, землекористувачами, угіддями. Задовольняючи заяву та надаючи дозвіл відповідачу [PERSON] на виготовлення технічної документації, [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області належну перевірку не провело, реальні наміри орендаря на здійснення товарного сільськогосподарського виробництва у формі фермерського господарства не встановило. Раніше для створення фермерського господарства відповідачу [PERSON] 27.03.2014 р. було надано в оренду із земель державної власності земельну ділянку площею 49,7413 га в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району. 14.03.2014 р. відповідачу [PERSON] для ведення фермерського господарства передано в оренду дві земельних ділянки площею 23,5604 га та 3,400 га в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району та 10.11.2014 р. - земельну ділянку в адміністративних межах Орадівської сільської ради Христинівського району площею 58,8725 га. На основі вказаних чотирьох земельних ділянок, розташованих у трьох населених пунктах, [PERSON] 25.11.2014 р. створив фермерське господарство «Сарматія». Отримавши 20.03.2015 р. в оренду для фермерського господарства спірну земельну ділянку площею 16,7969 га в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради Христинівського району, відповідач [PERSON] створив фермерське господарство «Ботвинівське». Таким чином, відповідач [PERSON] є засновником двох фермерських господарств, для здійснення діяльності яких у період 2014 2015 років отримав в оренду пять земельних ділянок загальною площею 152,3711 га в адміністративних межах чотирьох населених пунктів Христинівського району. Перспективи діяльності фермерського господарства на земельних ділянках, розташованих у різних населених пунктах, відповідач [PERSON] не обґрунтував, подані до [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області заяви застережень із вказаного приводу взагалі не містять. Висловлене у заяві, адресованій [PERSON] управлінню Держземагенства у Черкаській області, бажання відповідача [PERSON] здійснювати фермерську діяльність одноособово, відсутність членів ФГ та працевлаштованість останнього на повний робочий день у ПАТ «Київгаз» свідчить про відсутність реальних намірів останнього створити обєднання членів сімї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності. Більш того, всі отримані відповідачем [PERSON] земельні ділянки для фермерського господарства передані останнім в суборенду відповідачу ПП «Агротрейд групп» та СВК «Екопродукт», що свідчить про використання [PERSON] управлінням Держземагенства у Черкаській області процедури штучного створення фермерського господарства для одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів. Для утворення фермерського господарства відповідач [PERSON] вже отримував у користування земельні ділянки державної власності площею 49,7413 га, 23,5604 га, 3,400 га та 58,8725 га. А тому передача відповідачу [PERSON] 20.03.2015 р. спірної земельної ділянки здійснена із порушенням вимог ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123,134 ЗК України та в позаконкурентному порядку. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] управління Держземагенства у Черкаській області № 23-1618/14-15-СГ від 20.03.2015 р. про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 16,7969 га, кадастровий номер 7124680500:03:001:0148, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства та визнати недійсним договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений між [PERSON] управлінням Держземагентства у Черкаській області та відповідачем [PERSON] 20.03.2015 р. Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Оскільки договір оренди судом визнаний недійсним, тобто він припинений, то чинність договору суборенди земельної ділянки, укладеного між відповідачем [PERSON] та відповідачем ПП «Агрорейд Групп» 11.05.2016 р., припиняється. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Обставини справи вказують, що спірний договір оренди земельної ділянки та договір суборенди укладені з порушенням законодавчо визначеного порядку. При цьому статтею 26 вказаного Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, визнаючи недійсним договір оренди, скасуванню також підлягають рішення про державну реєстрацію за відповідачами [PERSON] та ПП «Агротрейд Групп» права користування землею. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.04.2015 р., індексний номер 20598235, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Христинівського районного управління юстиції [PERSON] та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2016 р., індексний номер 30094985, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Верхняцької селищної ради Христинівського району [PERSON] Також з відповідачів [PERSON] управління Держгеокадастру у Черкаській області, [PERSON], ПП «Агротрейд Групп» на користь прокуратури Черкаської області на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути в рівних частках сплачений останньою судовий збір в розмірі 6400 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved