Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], вказавши, що 10.11.2017року він та [PERSON] домовились про купівлю-продаж автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 200, за ціною 68 000 доларів США. З метою виконання досягнутих домовленостей щодо купівлі-продажу автомобіля відповідач 10.11.2017 року на підставі усного договору доручення видав на імя позивача та його товариша [PERSON] довіреність на володіння, користування та розпорядження автомобіля, з правом визначення в усіх випадках суми, термінів та інших умов договорів на свій розсуд. Крім цього, зняв автомобіль з обліку для реалізації та фактично передав позивачу автомобіль, а позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 68 000 доларів США в рахунок оплати за придбаний автомобіль. Тобто, сторони фактично виконали умови договору купівлі-продажу. Однак, з початку січня 2018 року відповідач систематично телефонує [PERSON] та вимагає повернути автомобіль в обмін на отримані ним грошові кошти, тому позивач був змушений звернутися до суду з позовом та просить суд визнати договір доручення, укладений в усній формі між ним та [PERSON], на підтвердження і виконання якого була видана довіреність від 10.11.2017 року, удаваним правочином, який вчинено сторонами для приховання фактично укладеного між ними договору купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 200, та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Оповіщений про час та місце розгляду справи третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, до суду направив письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позов. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без учасників судового розгляду за наявними письмовими матеріалами справи. Заслухавши вказані пояснення та вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за такими обставинами. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що [PERSON] 10.11.2017 року на підставі усного договору доручення видав на імя [PERSON] та [PERSON] довіреність на володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження автомобілем TOYOTA LAND CRUISER 200, 2016 року випуску, білого кольору, кузов № JTMCV02JX04206620, реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належить останньому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХО № 748043, з правом визначення в усіх випадках суми, термінів та інших умов договорів на свій розсуд, що підтверджується копією довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 14260 та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач 10.11.2017 року зняв вказаний автомобіль з обліку, що підтверджується обліковою карткою №129467218 від 10.11.2017 року, виданою Регіональним сервісним центром 8046 МВС України та фактично передав позивачу автомобіль. Крім цього, 10.11.2017 року [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 68 000 доларів США в рахунок оплати за придбаний автомобіль, що підтверджується копією розписки відповідача написаної власноручно. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. В судовому засіданні позивачем, його представником та відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо наявності між сторонами у момент надання відповідачем позивачеві та третій особі по справі [PERSON] нотаріально посвідченого доручення будь-яких домовленостей щодо набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, вчинення дій щодо проведення процедури набуття права власності на автомобіль у вищевказаному порядку, встановленому чинним законодавством. Крім того, сторонами до суду не надано належних та допустимих доказів того, що отримання коштів відповідачем від позивача не здійснювалося на виконання представницьких відносин позивача інтересів відповідача за наданим відповідачем на імя позивача нотаріально посвідченого доручення від 10 листопада 2017 року. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2017 року, яка залишена в законні силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2017 року, було накладено арешт на спірний автомобіль за кримінальним провадженням № 12017120000000155 від 25.09.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191 КК України щодо відповідача по справі [PERSON], яка виконана 14.11.2017 року, що підтверджується копіями вищевказаних ухвал та Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 55339914 від 05.04.2018 року. Тобто, на час зняття з обліку відповідачем 10.11.2017 року спірного автомобіля щодо останнього було накладено арешт у відповідності до вищевказаної ухвали Ленінського районного суду в м. Кіровограді від 26 жовтня 2017 року. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. У даній справі, установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за [PERSON], суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору удаваним та визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України. Таким чином, суд, застосувавши норми статей 235, 244, 392 ЦК України, дійшов висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль. Враховуючи викладене,

Outcome: approved