Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], яка вказала, що під час шлюбу з відповідачем по справі було придбано майно кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі та автомобіль ВАЗ 2170, а також інше майно. Так як позивач має право на ? частину спільного майна а [PERSON] перешкоджає позивачу в користуванні майном, в позовній заяві [PERSON] викладає вимоги поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на: ? частину кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі; на ? частину майна, виділивши їй холодильник LG вартістю 5\~000 грн., пральну машину Zanuzzi вартістю 4\~000 грн., комп'ютер 1\~000 грн., диван 1\~000 грн., комп'ютерний стіл 1\~000 грн., кухню 9\~000 грн., а всього на 27\~000 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь різницю вартості майна в сумі 8\~500 грн. та компенсацію за автомобіль в сумі 50\~000 грн. Збільшивши заявлені позовні вимоги позивач просила стягнути також на її користь суму компенсації за ? причепу в розмірі 10\~000 грн. та 3\~000 дол.США (1/2 частини заощаджень подружжя), які останній передав третім особам без згоди [PERSON], а також просила зобовязати відповідача не перешкоджати їй к у користуванні власністю, згодом вточнивши, що перешкоди вона просить усунути шляхом її вселення до кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі та зобовязання [PERSON] не перешкоджати їй у користуванні власністю. Посилаючись в наступному на те, що відповідач не турбувався про матеріальний стан сімї, не працював, без дозволу позивача продав належний подружжю автомобіль, без згоди [PERSON] передав спільні заощадження подружжя в сумі 6\~000 дол.США третім особам, знищів спільне майно, позивач збільшила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на ? частин кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі. Вказавши також додатково про те, що [PERSON] без її згоди продав автомобіль ВАЗ 21073, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], позивач просила визнати договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Згодом позивач звернулась до суду з уточненням заявлених позовних вимог, та посилаючись на те, що [PERSON] уникав участі в утриманні спільної дитини сторін, вигнав позивача з дитиною з житла, зараз до квартири не впускає та перешкоджає в користуванні житлом, позивач просила визнати за нею право власності на 2/3 частин кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовних заявах обставини. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що квартира 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі є його особистою власністю, так як була придбана за гроші, виручені від продажу квартири, яка належала йому особисто. Вказував, що транспортний засіб було продано за згодою позивача, що участі в утриманні спільної дитини сторін він не уникав а [PERSON] налаштовує сина на негативне ставлення до батька, що належну половину частину майна відповідач на вимогу [PERSON] вже вивіз до житла останньої. Відповідач послався на злочинні дії з боку позивача стосовно його особистої квартири та [PERSON], спільного майна подружжя, викраденого [PERSON] Зазначав, що частину грошей за продаж автомобіля передав позивачу. В останні судові засідання [PERSON] не зявлявся, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. До суду відповідач [PERSON] не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши надані докази та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.09.1996р. (т.1 а.с. 14). На підставі розпорядження органу приватизації від 16.03.1999р. [PERSON] було видано свідоцтво на [ADDRESS] (т.1 а.с. 129, 130). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 14.09.2006р. [PERSON] продав належну йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ ОМР 16.03.199р. за № 12-17243, квартиру [ADDRESS] за 12\~200 грн. (т.1 а.с. 95). 26.12.2005р. між [PERSON] та ТОВ «Златоград» було укладено інвестиційний договір на вкладення коштів у будівництво, індивідуальним обєктом якого є 2-х кімнатна квартира за будівельним номером 33 в будинку 33 Микрорайону 3-4-1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі (т.1 а.с. 9-12). Вартість договору та умови інвестиції визначені додатковою угодою (Додаток № 1), що є невідємною частиною договору та складає 183\~376 грн. (т.1 а.с. 140). Вказані інвестиційні кошти були внесені [PERSON] до каси ТОВ «Златоград» та 15.03.2007р. відповідачу було передано кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі (т.1 а.с. 141, 142). На імя [PERSON] 24.04.2007р. було видано свідоцтво САВ № 324053 про право власності на кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі на підставі інвестиційного договору від 26.12.2007р. № 01/12КИ (т.1 а.с. 7); 21.09.2015р. замість втраченого свідоцтва про право власності серія САВ № 324053 від 24.04.2007р. на імя [PERSON] видано свідоцтво на кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі свідоцтво серії СТА № 717958 (т.1 а.с. 143, 144). Відповідач перешкоджає [PERSON] в проживанні в квартирі 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі (т.1 а.с. 16, 187-190). Вказана обставина також фактично не оспорювалась [PERSON] На підставі довідки-рахунку від 16.12.2008р. [PERSON] придбав транспортний засіб ВАЗ 217030-110-01 (т.1 а.с. 53, 76) Станом на 21.10.2015р. за відповідачем [PERSON] транспортних засобів не значиться, автомобіль ВАЗ 2170, кузов ХТА21703090167018 було продано відповідачем [PERSON] 25.07.2015р. [PERSON] за 42\~000 грн. (т.1 а.с. 146, 209-216). Доказів наявності у [PERSON] іншого майна, придбаного під час шлюбу, та його вартості судом під час розгляду справи не здобуто. Суд критично ставиться до акту опису майна подружжя та фотографій технічних паспортів (т.1 а.с. 192-193, т.2 а.с .18, 19) як таких, що не містить зазначення доказів вартості майна, не відповідає Вимогам до оформлювання документів, ДСТУ 4163-2003. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.11.2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т.1 а.с. 176). Від шлюбу у подружжя є повнолітня дитина [PERSON], 31.12.1996р.н. За положеннями ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 (далі Постанова) спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Одне з правил щодо правового режиму подружнього майна після розірвання шлюбу визначається в ч.1 ст.68 СК України та п.44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Воно полягає в тому, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Це означає, що таке майно залишається спільним незалежно від того, скільки часу спливло після розірвання шлюбу. Якщо сторони за час шлюбу набули житловий будинок, квартиру, автомобіль, інше рухоме та нерухоме майно, то ці речі зберігатимуть режим спільного майна й після розірвання шлюбу. Кожна річ, набута після розірвання шлюбу, не буде вже мати режиму спільного майна й належатиме кожному з подружжя окремо. Кожна сторона відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що позивачем доведено набуття подружжям спільного майна у вигляді кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі та транспортного засобу ВАЗ 2170, кузов ХТА21703090167018, яке підлягає поділу. Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі є його особистою власністю, так як придбана за рахунок продажу належного йому майна приватизованої [ADDRESS], оскільки вказану квартиру було продано за 12\~200 грн., а гроші, вкладені в інвестування будівництва кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі складають 183\~376 грн. Так як відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тому судом не можуть бути прийняті до уваги непрямі пояснення свідків відповідача щодо іншої вартості проданої квартири [PERSON]. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. При здійсненні поділу в судовому порядку суд також виходить з презумпції рівності часток та «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Проте позивачем не доведено наявності обставин, які б зумовили відступлення від рівності часток у майні подружжя, так як сам факт відсутності офіційного працевлаштування [PERSON] не свідчить про відсутність заробітку чи доходу (крім того позивачем не доведено, що працевлаштування [PERSON] відбулось з неповажної причини); звернення позивача до суду з вимогами в іншому провадженні про стягнення аліментів не доводить факту ухилення іншого подружжя від утримання дитини; а факт наявності іншого спільного майна та грошових коштів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Домовленостей про встановлення розміру часток між сторонами не досягнуто, тому суд вважає, що спірна кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі є об'єктом спільного майна подружжя і кожному з них належить ? ідеальна частина цього майна. Як розяснено в п. 30 Постанови, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі, у звязку з чим з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 21\~000 грн. вартості проданого транспортного засобу ВАЗ 2170, кузов ХТА21703090167018, так як [PERSON] не доведено тієї обставини, що вказаний автомобіль було продано [PERSON] за погодженням з позивачем та остання отримала відповідну ? частину його вартості. Не можуть бути прийняті до уваги судом посилання відповідача [PERSON] на аудіозаписи як на докази, оскільки таки судом визнані судом як недопустимими. Так як позивач вимог щодо визнання права власності на ? частину спірного транспортного засобу не висуває, навпаки, просить стягнути на її користь компенсацію вартості цього транспортного засобу, в задоволені її вимог про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною має бути відмовлено. Не можуть бути задоволені вимоги [PERSON] про стягнення 1/2 частини заощаджень подружжя в сумі 3\~000 дол.США, які [PERSON] начеб то передав третім особам без згоди позивача за придбання земельних ділянок, так як в наданих позивачем копіях розписок [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 41, 42) відсутнє зазначення конкретної суми, яка була передана цим особам (зазначено сума за усною домовленістю). Щодо поділу іншого майна холодильника LG вартістю 5\~000 грн., пральної машини Zanuzzi вартістю 4\~000 грн., комп'ютера 1\~000 грн., дивану 1\~000 грн., комп'ютерного стільця 1\~000 грн., кухні 9\~000 грн. та причепу вартістю 10\~000 грн., то позивачем всупереч власного обвязку наявності цього майна та його вартості станом на час розгляду справи не доведено, а тому в задоволені цих вимог має бути відмовлено. Стосовно вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, суд виходить з того, що право власності є непорушним та згідно ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так як власник квартири відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, тому вимоги [PERSON] про усунення перешкод та вселення в кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі мають бути задоволені. В силу положень ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1\~126,88 грн. з вимог матеріального характеру та 487,20 грн. з двох вимог нематеріального характеру, а в сумі 1\~629,08 грн. Також відповідно до положень ст. 154 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на ? частину квартири № 33 в будинку № 71 корпус 1 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі та на автомобіль марки автомобіль марки ««ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску.

Outcome: partial