Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] ) з позовною заявою про стягнення з [PERSON] (надалі - [PERSON] ) матеріальної шкоди у розмірі 36 187 грн. та вартості послуг з оцінки майнового матеріального збитку у розмірі 2 000 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 20.12.2018 р. квартира, на належить позивачу за адресою: [ADDRESS] була затоплена водою внаслідок протікання відсікаючого шарового крану у ванній кімнаті квартири № 55 , що розташована поверхом вище квартири позивача. Як вказує позивач, на численні звернення до відповідача про відшкодування завданої шкоди, [PERSON] жодних дій не вчинила, збитки не відшкодувала. Згідно з висновком оцінювача щодо оцінки визначення ринкового майнового збитку, розмір матеріального збитку внаслідок затоплення квартири позивача становить 36 187 грн. На підставі викладеного, [PERSON] просила суд позов задовольнити та стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 36 187 грн. та вартість послуг з оцінки майнового матеріального збитку в сумі 2 000 грн. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти заявлених вимог заперечує повністю, вказує, що при відкритті провадження суд не вирішив питання залучення до участі у справі співвласників квартири, доданий до матеріалів справи звіт з оцінки майна не є належним доказом завдання шкоди та позивачем не доведено вину відповідача в заподіянні шкоди. Так, причина аварії не має причинного зв`язку із діями відповідача та наслідками залиття, а є наслідком невиконання управителем будинку свого обов`язку щодо своєчасного усунення наслідків аварії. З огляду на викладене, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просила суд відмовити у задоволенні заявлених вимог. В судовому засіданні 06.10.2020 р. представник відповідача визнала частково заявлені у цій справі вимоги [PERSON] , а саме: в розмірі 1/4 частини ціни позову оскільки позивачу належить лише 1/4 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Також, розглянувши заяву представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб (на стороні позивача чи відповідача не зазначено) співвласників квартири (якої не зазначено): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «КК «Мрія» (мовою оригіналу), проти якої позивач та представник позивача заперечили, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. З огляду на викладене, оскільки ухвалою від 12.12.2019 року судом підготовче провадження у справі № 333/5104/19 закрито, а заява представника відповідача надійшла на адресу суду - 12.02.2020 року, тобто після закінчення підготовчого провадження у справі, суд не вбачає правових підстав для задоволення вказаної заяви представника відповідача та залучення до участі у справі третіх осіб. Крім того, відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд виходить з того, що представником відповідача вказаною заявою жодним чином не обґрунтовано, яким чином рішення у справі № 333/5104/19 може вплинути на права або обов`язки вказаних осіб щодо однієї зі сторін у справі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.08.2006 р. № 11597181, свідоцтвом про право власності на житло від 06.01.1998 р. № [NUMBER] та технічним паспортом на вказану квартиру. Також, з матеріалів справи слідує, що квартира [ADDRESS] належить відповідачу у справі - [PERSON] . Наведені вище обставини визнавались учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що 20 грудня 2018 року у квартирі [ADDRESS] лопнув відсікаючий шаровий кран у ванній кімнаті, внаслідок чого відбулося залиття квартири № 51 у цьому ж будинку. Факт залиття квартири позивача підтверджено актами, складеними комісією у складі майстрів ТОВ «КК «Мрія» від 22.12.2018 р. та від 02.01.2019 р. (а.с. 14, 15). Так, за змістом вказаних вище актів комісією встановлено в квартирі позивача наявність вологих слідів залиття, а саме: в коридорі, спільній кімнаті та в залі. Відповідно до Звіту з оцінки майна від 20.12.2018 р., проведеного суб`єктом оціночної діяльності Запорізька товарна біржа «Гілея», вартість майнового збитку, виходячи з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості будівельних матеріалів і виробів становить 36 186,64 грн. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Факт залиття квартири, співвласником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом залиття від 22.12.2018 р., складеного комісією у складі майстрів ТОВ «КК «Мрія». Так, вказаним вище актом встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось внаслідок лопнувшого відсікаючого шарового крану на висушувачу рушників у ванній кімнаті квартири № 55 вказаного будинку, власником якої є відповідач. Згідно з ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Зазначений акт в силу вимог статей 77, 78 ЦПК України є належним та допустимим доказом, оскільки є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході розгляду цієї справи відповідачем жодним чином не доведено та не спростовано відсутність вини [PERSON] у завданні шкоди позивачу. Також судом враховано, що відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян та інтересам суспільства. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Згідно з висновком оцінювача щодо оцінки визначення ринкового майнового збитку, який був нанесений житловій двокімнатній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , проведеного оцінювачем Запорізької Товарної Біржі «Гілея» від 20.12.2018 р., розмір матеріального збитку внаслідок затоплення квартири позивача становить 36 187 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вартість наданих послуг з визначення незалежної оцінки ринкового майнового матеріального збитку, який був нанесений квартирі позивача склала 2000 грн. Відповідач [PERSON] та її представник, що була присутня при розгляді цієї справи, жодним чином не спростували належними та допустимими доказами вини відповідача у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали будь-яких інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є процесуальним обов`язком відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди в сумі 36 187 грн. та вартість проведених послуг з оцінки майна в сумі 2000 грн., протиправність дій відповідача [PERSON] , причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 36 187 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, та 2000 грн. збитків, понесених внаслідок проведених послуг з оцінки майна, є доведеними, обґрунтованими, та підтвердженими доданими документами. У зв`язку з чим, задовольняються судом повністю. Судом відхиляються доводи представника відповідача про необхідність відшкодування шкоди позивачу лише в розмірі 1/4 заявлених вимог. Так, із правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] вбачається, що вказана квартира на праві спільної сумісної власності, окрім позивача, ще належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 386 ЦК України пердебачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. За змістом ч.ч. 1, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, звернення до суду з позовом з метою захисту свого цивільного права є суб`єктивним правом позивача, яке гарантується, в тому числі, статтями 55, 124 Конституції України. Реалізація або не реалізація цього права повністю залежить від волі особи на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. В даному випадку в спірних правовідносинах таким суб`єктивним правом на захист своїх порушених прав скористалась позивач у цій справі - [PERSON] , як одна із співвласників квартири [ADDRESS] . Інші співвласники вказаної квартири - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] таким правом при розгляді цієї справи не скористались, вимоги до [PERSON] не заявляли. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність повного відшкодування заявленої до стягнення у цій справі розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири та збитків, понесених внаслідок проведених послуг з оцінки майна, саме позивачу у цій справі - [PERSON] , оскільки інші співвласники спірної квартири до суду із відповідними вимогами не звертались. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768,40 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: approved