Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Заступник керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області радника юстиції Попадюк В.О., який діє в інтересах держави в особі: Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської обласної Державної адміністрації (далі Департамент охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА), звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення понесених витрат на лікування осіб, які потерпіли від злочину, в сумі 9811,98 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2016 року по кримінальному провадженню № 12016090240000135 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Потерпілими від вказаного кримінального правопорушення є: [PERSON], який знаходився на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні, ВАІТ, неврологічному відділені ОДКЛ з 27.06.2016 року по 22.07.2016 року, вартість його лікування становить 6088,90 грн.; [PERSON], який знаходився на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні ОДКЛ з 27.06.2016 року по 13.07.2016 року, вартість його лікування становить 710,10 грн.; [PERSON], яка знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні та ВАІТ ОДКЛ з 27.06.2016 року по 20.07.2016 року, вартість її лікування становить 3012,98 грн. Івано-Франківська обласна дитяча лікарня, в якій проводилося лікування осіб, потерпілих від дій відповідача, перебуває у державній власності та фінансується з Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА. Несплата [PERSON] вартості стаціонарного лікування потерпілих завдає шкоди економічним інтересам держави, оскільки на лікування витрачені бюджетні кошти. Враховуючи вищевикладене та те, що в даному випадку заподіяна кримінальним правопорушенням інтересам держави шкода не відшкодована, тому у прокурора маються всі правові підстави звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяних державі збитків. А тому, просив стягнути з відповідача 9811,98 грн. - витрат понесених на лікування осіб, які потерпіли від злочину. Судові витрати просив покласти на відповідача. 12.12.2017 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] надійшло заперечення на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судове засідання 16.02.2018 року заступник керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області радника юстиції Попадюк В.О. не з'явився, однак представник Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області - прокурор Богусевич І.М. позов підтримав, просив позов задовольнити. Представник Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позов підтримав, з підстав зазначених вньому, просив його задольнити в повному обсязі, стягнення проводити на рахунки зазначені в позовній заяві. Відповідача [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання 16.02.2018 року не з'явилися, однак через канцелярію суду подали заяви, в яких позов визнали та не заперечили проти його задоволення. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Заступник керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області Попадюк В.О., який діє в інтересах держави, в особі Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА, звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки невідшкодування [PERSON] вартості стаціонарного лікування потерпілих: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в Івано-Франківській ОДКЛ, що фінансувалось за кошти обласного бюджету, розпорядником яких є Департамент охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА, завдає шкоди економічним інтересам держави. 14.08.2017 року заступник керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області Попадюк В.О. повідомив Департамент охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА про те, що Тисменицькою місцевою прокуратурою Івано-Франківської області підготовлено позов в інтересах держави, в особі Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА, до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування осіб, які потерпіли від злочину (а.с. 13). Судом встановлено, що згідно вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 року (а.с. 121-124), який набрав законної сили 08.02.2017 року, по справі № 353/764/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки (а.с. 6-8). Так, вироком суду було встановлено, що 26.06.2016 р. приблизно о 22 год. 40 хв., в умовах сутінків, водій [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2106, реєстраційний номер [NUMBER] рухався проїзною частиною вул. Шевченка, що у с. Колінці, Тлумацького району, Івано-Франківської області у напрямку с. Гринівці. У той час, по узбіччю з лівої сторони від проїзної частини дороги, назустріч руху автомобілю, рухалися пішоходи - неповнолітні: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час руху, на заокругленій в ліву сторону ділянці дороги, водій [PERSON] проявив неуважність, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи об'єктивну можливість завчасно виявити попереду пішоходів, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не справився з керуванням, з'їхав автомобілем з проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де вчинив наїзд на неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після цього, обвинувачений [PERSON] з місця ДТП скрився. При цьому обвинувачений [PERSON] порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.2., відповідно до якого, в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 1.7., в якому зазначено, що водії зобов'язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти; п. 2.3., б). згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 2.9. а). відповідно до якого, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння; п. 2.10. згідно якого, у разі причетності до дорожньо-трансопртної пригоди водій зобовязаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатись на місці пригоди; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це не можливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; п. 10.1., в якому вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. У результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, трапилась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої неповнолітні потерпілі: [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами над, під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, забоєм головного мозку важкого ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя у момент спричинення; рана в ділянці голови справа, садно в ділянці лівої нижньої кінцівки, синець в ділянці верхньої повіки правого ока відносяться до легких тілесних ушкоджень; [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з вдавленим переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку середнього ступеня, забійною раною лобно-тім'яної ділянки справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент спричинення; садна в потиличній ділянці зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень; [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням відламків, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як таких, що викликали тривалий розлад здоров'я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Садна в лобній ділянці зліва, потиличній ділянці посередині та справа, в ділянках обох плечових суглобів, лівого передпліччя відносяться до легких тілесних ушкоджень; [PERSON] та [PERSON] отримали легкі тілесні ушкодження. Крім того, після вчинення ДТП, обвинувачений [PERSON] вийшовши із автомобіля, побачив та достовірно переконався, що вчинив наїзд на неповнолітніх пішоходів, вилаявся у їх сторону нецензурною лайкою і усвідомлюючи, що він поставив неповнолітніх потерпілих у небезпечний для життя стан, маючи реальну можливість надати їм допомогу та будучи зобов'язаним це зробити, виявляючи неповагу до права людини на життя і безпеку, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов'язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи якнайшвидше покинути місце ДТП, залишив неповнолітніх потерпілих без допомоги і з місця події автомобілем скрився. В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 66 Конституції України кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до повідомлень Івано-Франківської ОДКЛ Івано-Франківської ОДА Департаменту охорони здоров'я №№ 72, 73 від 13.06.2017 року та № 74 від 14.06.2017 року вартість лікування [PERSON] за період з 27.06.2016 року по 13.07.2016 року у травматичному відділенні ОДКЛ складає 710 грн. 10 коп.; вартість лікування [PERSON] за період з 27.06.2016 року по 20.07.2016 року у відділенні АІТ та в травматичному відділенні ОДКЛ складає 3012 грн. 98 коп.; вартість лікування [PERSON] у травматичному відділенні ВАІТ та в неврологічному віділенні ОДКЛ складає 6088 грн. 90 коп. (а.с. 10, 11, 12). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я» фінансове забезпечення охорони здоров'я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров'я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров'я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров'я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженим постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року. Згідно п. 4 вказаного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 ст. 1206 ЦК України визначено, що якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності АРК або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області встановлено вину [PERSON], в тому, що він спричинив [PERSON] та [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя у момент спричинення, та легкі тілесні ушкодження; [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, що викликали тривалий розлад здоров'я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, та легкі тілесні ушкодження, через що вони проходити стаціонарне лікування в Івано-Франківській ОДКЛ за рахунок коштів держави в особі Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА, то кошти витрачені на лікування [PERSON], [PERSON], [PERSON] в сумі 9811 грн. 98 коп. необхідно відшкодувати за його рахунок. Питання про відшкодування судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Враховуючи те, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору, то при такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законом розмірі. На підставі викладеного, ст. 1206, ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 р., ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 18 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я», ст. 131-1 Конституції України,

Outcome: approved