Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

До суду з зазначеною заявою звернулась позивач, яка в його обґрунтування зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем з 06.11.1999 року до 24.10.2003 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням суду місце проживання дитини з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач після розірвання шлюбу, вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує, життям дитини не цікавиться. Для загального розвитку дитини та з метою її оздоровлення, має можливість вивезти доньку на відпочинок за кордон до родичів. Влітку 2014 року, разом з донькою, вона має намір відвідати рідних в Російській Федерації та відпочити на дитячому курорті Анапа. Для виготовлення на ім'я дитини проїзного документу на виїзд за кордон, потрібна письмова нотаріально посвідчена згода батька дитини. Але не зважаючи на вказані обставини, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. На підставі викладеного, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітньої доньки [PERSON] в її супроводі без нотаріально посвідченої згоди батька. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник служби у справах дітей Троїцької РДА в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову не заперечує. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч.2 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на свободу пересування, ч.3 цієї ж статі передбачено, що фізична особа, яка є громадянином України, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, згідно до п.3 ч.3 цієї ж статі, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України не лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) «виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 - річного віку». Пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 передбачає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.06.2000 року, [PERSON] народилася 13.03.2000 року та її батьками є позивач та відповідач (а.с. 10). Згідно довідки Троїцької селищної ради про склад сім`ї №1270 від 22.05.2014 року позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї : доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 2 ст.10 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), яку ратифіковано Постановою ВР №789-Х11 від 27.02.91 р. «держави -учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку(order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами». Враховуючи той факт, що позивач бажає поїхати з неповнолітньою донькою до Російської Федерації, а відповідач не надав суду переконливих підстав щодо неможливості надання дозволу про виїзд доньки за межі України, суд вважає, що наведені факти свідчать про те, що виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон, здійснюється без порушення інтересів дитини. Крім того враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджено квитанцією (а.с. 1). Вимога позивача про допуск рішення до негайного виконання задоволенню не підлягає, оскільки ст. 367 ЦПК України містить вичерпний перелік випадків, коли суд допускає негайне виконання рішення, і по вказаній категорії справ негайне виконання рішення не передбачено.

Outcome: partial