Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до [PERSON] управління Держгеокадастру у Чернігівській області та [PERSON],\~ третя особа,\~ яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фермерське господарство «Добро» про визнання наказу, договору оренди землі недійсними. Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом [PERSON] управління Держземагенства у Чернігівській області від 14 серпня 2013 року за №ЧН/7424181600:06:000/00000387 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено проекти землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства та надано йому в оренду земельну ділянку загальною площею 37,3633 га (кадастровий номер 7424181600:06:000:0835) строком на 25 років, яка розташована на території Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, про що укладено Договір оренди землі від 11 вересня 2013 року. Оскільки, при вивченні стану законності у сфері земельних відносин, прокуратурою встановлено, що даний наказ та договір оренди землі прийнято та укладено з порушенням норм земельного законодавства, оскільки [PERSON] надані ще декілька земельних ділянок на території Валківської, Дубогаївської та Богданівської сільських рад, які не є єдиним массивом; громадянин не може отримувати декілька земельних ділянок для ведення фермерського господарства не на конкурентних засадах (без участі в торгах); наказ про надання землі в оренду прийнято без розроблення та затвердження грошової оцінки земельних ділянок, тому прокурор просив визнати недійсним та скасувати наказ [PERSON] управління Держземагенства у Чернігівській області від 14 серпня 2013 року за №ЧН/7424181600:06:000/00000387 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» та визнати недійсним Договір оренди землі, укладений 11 вересня 2013 року. Прокурор в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з»явився, згідно відзиву на позовну заяву, просив справу розглядати без його участі. Заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд застосувати строки позовної давності (а.с.69-82). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, проте його представник адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд застосувати строки позовної давності (а.с.101-102, 129). Представник третьої особи в судове засідання також не з»явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Судом установлено, що 20 червня 2013 року [PERSON] звернувся до [PERSON] управління Держземагентва у Чернігівській області із заявою від 17 червня 2013 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 30,0 га із земель запасу на території Валківської сільської ради Прилуцького району. До заяви додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копію паспортних даних та ідентифікаційного номера; копія документів, що підтверджують наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (а.с.37). На підставі поданої [PERSON] заяви та доданих матеріалів, наказом [PERSON] управління Держземагенства у Чернігівській області від 27 червня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведенн земельної ділянки, що розташована на території Валківської сільської ради Прилуцького району з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства орієнтованими розмірами 30,0 га в оренду терміном на 25 років (а.с.36). В подальшому, наказом [PERSON] управління Держземагенства у Чернігівській області від 14 серпня 2013 року за №ЧН/7424181600:06:000/00000387 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено проекти землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства та надано йому в оренду земельну ділянку загальною площею 37,3633 га (кадастровий номер 7424181600:06:000:0835) строком на 25 років, яка розташована на території Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки (ас.34-35). 11 вересня 2013 року між [PERSON] управлінням Держземагенства у Чернігівській області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7424181600:06:000:0835 площею 37,3633 га, строком на 25 років із орендною ставкою в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки (а.с.13-15). 11 вересня 2013 року земельна ділянка площею 37,3633 га, яка розташована на території Валківської сільської ради Прилуцького району згідно акту приймання-передачі об»єкта оренди передана [PERSON] (а.с.16-17). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). Частиною 2 ст.792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року за №5245-УІ внесено ряд змін до земельного законодавства, в тому числі і до Земельного кодексу України. Відповідно до цих змін (ч. 4 ст. 122 ЗК України) з 01 січня 2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Зокрема, ст.123 ЗК визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Згідно з частинами 2, 3 цієї статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 2 статті 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 134 ЗК (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Оскільки, наказ про передачу земельних ділянок [PERSON] приймався [PERSON] управлінням Держземагенства у Чернігівській області в серпні 2013 року, значно раніше ніж набув чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів», який набув чинності з 03 квітня 2016 року, тому твердження прокурора, що [PERSON] набув право на землю в порушення норм законодавства, оскільки не дотримано вимогу щодо обов»язкового набуття прав на землю на конкурентних засадах, є необґрунтованими. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено загальне правило відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). У відповідності до ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції станом на дату спірних правовідносин, передбачені істотні умови договору оренди землі, зокрема: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Зокрема, відповідно до ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» станом на мемент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни подають відповідну заяву, до якої додають документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарсті або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Зокрема, судом встановлено, що згідно копій дипломів, [PERSON] закінчив у 2007 році Національний аграрний університет і отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Інженера механіка» та здобув кваліфікацію бакалавра з машин та обладнання сільськогосподарського виробництва; закінчив у 2008 році Національний університет біоресурсів і природокористування України і отримав диплом магістра про повну вищу освіту за спеціальністю «Машини та обладнання сільськогосподарського виробництва» та здобув кваліфікацію інженера-конструктора машин та устаткування сільськогосподарського виробництва (а.с.12). Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України. Абзацом 1 п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України «Про оцінку земель»). Частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Зокрема, згідно, п. 5 Договору оренди від 11 вересня 2013 року, передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановленому законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. До моменту набрання чинності рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, яким вперше затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначення суми орендної плати, що вноситься орендарем згідно цього договору, здійснюється за даними про середній розмір нормативно-грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, що для земельної ділянки нижчевказаної площі складає: земельна ділянка кадастровий номер 7424181600:06:000:0835, площею 37,3633 га-608\~860,38 грн. Крім того, сторони, дійшли згоди, що якщо розмір орендної плати, що визначений за даними затвердженої вперше технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, є більшим за розмір орендної плати, що був визначений згідно даного пункту договору, то сплачена орендарем сума різниці між вказаними розмірами підлягає сплаті орендарем до відповідного бюджету у місячний строк з дня набрання чинності рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. На виконання п.5 Договору, рішенням двадцять сьомої сесії шостого скликання Прилуцької районної ради Чернігівської області «Про затвердження технічних документацій по визначенню нормативної грошової оцінки земельних ділянок» від 30 грудня 2013 року, затверджено технічну документацію по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яку передано в оренду [PERSON] (а.с.29, зворот). Тобто, проведення нормативної грошової оцінки землі відноситься до виконання укладеного Договору, а тому не може бути підставою для визнання його недійсним. За таких обставин, оскільки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, не входить до вичерпного переліку істотних умов договору оренди землі, встановленого частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», а тому невизначеність нормативної грошової оцінки земельних ділянок у спірному договорі не породжує юридичних наслідків та не зумовлює його недійсність. Крім того, ч.1 ст.8 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Зокрема, п.29 Договору оренди землі від 11 вересня 2013 року передбачено право орендаря передавати в суборенду земельну ділянку або її частини за згодою з орендодавцем без зміни цільового призначення (а.с.14, зворот). Тобто, законодавством та умовами договору в даному випадку передбачена можливість щодо передачі орендованої земельної ділянки в суборенду без зміни її цільового призначення. Крім того, суд критично відноситься до посилання прокурора в своїх позовних вимогах на порушення ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», а саме надання [PERSON] для ведення фермерського господарства ще декількох земельних ділянок на території Валківської, Дубогаївської та Богданівської сільських рад, що не є єдиним масивом, оскільки, суду не надані жодні докази щодо підстав та порядку надання відповідних земельних ділянок. Крім того, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями ст.268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п.4 ч.1 цієї статті в редакції, яка діяла до 15 січня 2012 року, зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Однак зазначена норма матеріального права за своєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від незаконних дій держави та її органів щодо порушення права власності або інших речових прав громадян з її боку. Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Отже, з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів. Прокурор в 2018 році звернувся в інтересах держави з позовом про визнання наказу від 14 серпня 2013 року та договору оренди землі від 11 вересня 2013 року недійсними. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено загальне правило відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Дане загальне правило лише прив'язує момент укладення будь-якого цивільного- правового договору до моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов не визначаючи правило, яке б конкретизувало названий момент досягнення згоди. Тобто, загальне правило, що сформоване у ч. 1 ст. 638 ЦК України, яке використовується при встановленні моменту укладення договору, практично визначає, що всі цивільно-правові договори вважається укладеними з моменту досягнення згоди щодо визначеного законом та сторонами кола істотних умов. Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4). Прокурор в своїй позовній заяві не обґрунтував підстав та не вказав жодної поважної причини пропуску строку позовної давності. Крім того, практика Європейського суду з прав людини, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національніх законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу». За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що оскільки при прийнятті наказу та укладенні договору оренди землі було не тільки дотримано всіх істотних умов, які визначено чинним законодавством, але і досягнуто згоди між сторонами щодо необхідності проведення нормативної грошової оцінки землі, при цьому, форма та зміст договору оренди відповідає вимогам закону (позивачем не надано докази протилежного), та прокурором не було надано доказів того, що договір оренди не задовольняє інтереси держави і суспільства, враховуючи надходження орендних платежів, а [PERSON], як законний орендар має право на передачу земельної ділянки в суборенду, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed