Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури 21.04.2016 року звернувся до суду із названим позовом, посилаючись на те, що Тетіївським відділом Білоцерківської місцевої прокуратури встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення [PERSON] земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Тетіївської міської ради Київської області. Зазначає, що наказами Головного управління Держземагенства у Київській області № 10-6355/15-14-сг від 02.10.2014 року, № 10-6389/15-14-сг від 03.10.2014 року та № 10-13641/15-14-сг від 11.11.2014 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, які розташовані на території Тетіївської міської ради Тетіївського району Київської області орієнтовним розміром 26 га, 7,0245 га, 13 га відповідно, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності. У подальшому, наказами Головного управління Держземагенства У Київській області № 10-12678/15-14-сг від 17.12.2014 року, № 10-14388/15-14-сг від 30.12.2014 року та № 10-7045/36-15-СГ від 17.11.2015 року затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] на території Тетіївської міської ради Тетіївського району Київської області та надано в оренду наступні земельні ділянки: 1.площею 7,0245 га, кадастровий номер 3224610100:05:003:0030 строком на 21 рік; 2.площею 26 га, кадастровий номер 3224610100:05:016:0020 строком на 49 років; 3.площею 13 га, кадастровий номер 3224610100:06:026:0030 строком на 49 років. Вважає, що оскаржувані накази були прийняті всупереч вимогам законодавства України та суперечать інтересам держави, оскільки [PERSON], як громадянин, у 2012 році, реалізувавши на безконкурентних засадах своє право на отримання в оренду земельної ділянки площею 13 га на території Тетіївської міської ради для ведення фермерського господарства (що підтверджується розпорядженням голови Тетіївської РДА № 150 від 02.03.2012 року ) після реєстрації ним 04.05.2012 року фермерського господарства «К-АГРО» та будучи на даний час засновником і головою зазначеного фермерського господарства (що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), втратив право на безконкурентне отримання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Зазначає, що поскільки на момент прийняття оскаржуваних наказів Головним управлінням Держземагенства у Київській області та Головним управлінням Держеокадастру у Київській області фермерське господарство «К-АГРО», створене [PERSON], вже набуло статусу юридичної особи і мало в оренді земельну ділянку, то надання йому, в подальшому, трьох земельних ділянок без проведення торгів, суперечить вимогам ст. 124 ЗК України та є підставою для визнання відповідних наказів недійсними. В судовому засіданні прокурор Защитинська Т.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні позовних вимог не визнала, посилаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні на позов та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.(а.с.-132-134) Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказами Головного управління Держземагенства у Київській області № 10-6355/15-14-сг від 02.10.2014 року, № 10-6389/15-14-сг від 03.10.2014 року та № 10-13641/15-14-сг від 11.11.2014 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, які розташовані на території Тетіївської міської ради Тетіївського району Київської області орієнтовним розміром 26 га, 7,0245 га, 13 га відповідно, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності. (а.с.-14,15,17) У подальшому, наказами Головного управління Держземагенства У Київській області № 10-12678/15-14-сг від 17.12.2014 року, № 10-14388/15-14-сг від 30.12.2014 року та № 10-7045/36-15-СГ від 17.11.2015 року затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] на території Тетіївської міської ради Тетіївського району Київської області та надано в оренду наступні земельні ділянки: 4.площею 7,0245 га, кадастровий номер 3224610100:05:003:0030 строком на 21 рік; 5.площею 26 га, кадастровий номер 3224610100:05:016:0020 строком на 49 років; площею 13 га, кадастровий номер 3224610100:06:026:0030 строком на 49 років. (а.с.-18-20) [PERSON], як громадянин, у 2012 році на безконкурентних засадах реалізував своє право на отримання в оренду земельної ділянки площею 13 га на території Тетіївської міської ради для ведення фермерського господарства, що підтверджується розпорядженням голови Тетіївської РДА № 150 від 02.03.2012 року. (а.с.-12) 04.05.2012 року [PERSON] зареєстрував фермерське господарство »К-АГРО», ідентифікаційний код юридичної особи 38207781 та є засновником і головою зазначеного фермерського господарства, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с.-21-28) Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об»єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство» Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЗК України в редакції, яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу передають у власність або користування такі земельні ділянки. Згідно з ч.3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно з вимогами ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Відповідно до ч. 2 ст.134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. В той же час, спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство» № 973-IV від 19 червня 2003 року. ( далі по тексу Закон № 973-IV),частинами 1, 2 статті 1 якого передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Відповідно до ст. 2 Закону № 973-IV відносини, пов»язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Зі змісту ч.1 ст. 7 Закону № 973-IV вбачається, що громадяни для отримання ( придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання земельної ділянки із земель комунальної власності до місцевої ради. Крім того, порядок державної реєстрації фермерського господарства визначено у ст. 8 Закону № 973-IV згідно якої, після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Відповідно до вимог ст.ст. 89,91,92 ЦК України та ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація юридичних осіб це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи. Водночас, у ч.4 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» строк державної реєстрації юридичної особи не повинен перевищувати три робочих дні з дати надходження документів для проведення державної реєстрації юридичної особи. Водночас ст. 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належать фермерському господарству як юридичній особі. На підставі вказаних норм законодавства Верховний Суд України (справа № 3-157 гс-14) дійшов висновку про те, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги, що на момент прийняття оскаржуваних наказів Головним управлінням Держземагенства У Київській області та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області фермерське господарство «К-АГРО», створене [PERSON], вже набуло статусу юридичної особи і мало в оренді земельну ділянку, то надання йому, в подальшому, трьох земельних ділянок без проведення торгів, суперечить вимогам ст. 124 ЗК України, а також є підставою для визнання відповідних наказів недійсними. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З урахуванням вищевикладеного вищевказані спірні накази Головного управління Держземагенства у Київській області про надання дозволів [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок оренду та спірні накази про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] на території Тетіївської міської ради Тетіївського району Київської області на надання йому в оренду земельних ділянок підлягають визнанню недійсними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-157 гс-14. Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди зазначених земельних ділянок не зареєстровані. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осібна земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Посилання третьої особи [PERSON] відносно відсутності повноважень у Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області для звернення до суду із даним позовом, суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із наступного. Пунктом 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб»єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Відповідно до ч.2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинам. При цьому прокурор повинен надати суду документи які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов»язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст. 6,7,13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Пункт 4. вищевказаного рішення передбачає, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. В даному випадку порушуються інтереси держави, оскільки незаконне прийняття оскаржуваних наказів суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, який закріплений в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України № 459/2011 від 13.04.2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України, але не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею. Визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння. Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України № 459/2011 від 13.04.2011 року. Враховуючи вищевикладене а також те, що чинним законодавством, на момент звернення до суду із даним позовом, визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду із цивільним позовом, прокурор пред»явив цей позов у інтересах держави як позивач. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтований, базується на законі, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved