Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

До суду звернулася позивач з позовом про визнання спадкового договору недійсним. Позовну заяву мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,1816 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розміщена на території Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Певний час земельна ділянка перебувала в оренді в місцевому сільськогосподарському господарстві АФ «Агромакс». Після закінчення договору вона здійснював обробіток землі самостійно. У 2010 році у зв`язку з тяжкими сімейними обставинами, вона звернулася по матеріальну допомогу до керівника АФ «Агромакс» [PERSON] з проханням надати їй матеріальну допомогу. Останній погодився надати допомогу за умови підписання договору оренди земельної ділянки. Позивач отримала від АФ «Агромакс» кошти в сумі 15000 грн. Відповідач примірника договору не передав, а повідомив, що договір необхідно зареєструвати, та попросив для цього надати також оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку. Кілька років позивач не вимагала орендної плати, оскільки вважала, що отримала її наперед. Наразі орендна плата зросла в кілька разів. Восени 2018 року позивач звернулася до АФ «Агромакс» з проханням провести доплату до орендної плати на рівні виплат всім іншим орендодавцям та надати копію договору від 2012 року, проте отримала відмову. З інформації з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що договір оренди земельної ділянки, яка належить їй на праві власності, відсутній. Натомість в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна внесено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно-земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] . Підставою обтяження є спадковий договір ВРТ № 893603 від 20.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Петраченком О.В. Позивач не домовлявся і не мав наміру укладати такий договір ні з АФ «Агромакс», ні з [PERSON] Позивач вважає даний договір недійним у зв?зку з тим, що при його укладенні у нього не було волі укладати, як такий що вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Крім того, позивач посилається на норми Перехідних положень Земельного кодексу України, зокрема пп.б п.15 якого передбачено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2015 року (продовжено до 2019 року), не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянко, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Угоди укладені під час дії мораторію є недійними з моменту їх укладенні (посвідчення). Позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що спадковий договір не є договором про відчуження майна, а лише зумовлює успадкування майна стороною набувача за договором, тому до нього не можна застосовувати п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, як на підставу недійсні правочину. Контроль за дотриманням мораторію на продаж землі покладено на державні органи, і порушення вказаного порядку може завдати шкоди державі, а не позивачу. Також просив суд застосувати до даних правовідносин строк позовної давності. Третя особа в судове засідання не з?явилася. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до наступного. З копії державного акту на право приватної власності на землю та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,1816 га, що розташована на території Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області з кадастровим номером [NUMBER] . Між [PERSON] та [PERSON] 20.07.2012 року укладено спадковий договір. П.1.1 даного договору передбачено, що набувач за договором зобов?язується виконати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належну відчужувачу земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] . В Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження в виді заборони на нерухоме майно, а саме вищевказану земельну ділянку. Позивачка не оспорює, що в спадковому договорі стоїть її підпис, який вона ставити в присутності нотаріуса та представника іншої сторони договору. З пояснень позивачки вбачається, що вона не читала умов договору, і вважала, що підписує договір оренди землі. Проте, позивачка не пояснила на який саме період укладався такий договір, і не вказала, за який період, як вона вважала, була наперед сплачена орендна плата за користування землею. Ціна договору та строк його дії є істотними умовами договору оренди, які сторони у разі укладення договору оренди землі, обов?язково повинні оговорювати. Ставляючи свій підпис під умовами договору, позивачка мала всі можливості ознайомитися з його змістом, і будь яких доказів, які б заважали їй це зробити суду надано не було. Посилання позивачки на те, що вони з чоловіком перебували у добрих стосунках з [PERSON] , довіряли йому, а також, що договір було підписано при тяжких життєвих обставинах, як не підтверджується доказами, доданими до позову, так і не може спростовує позицію відповідача про те, що позивач мала можливість ознайомитися з договором перед його підписання. Отже, підстав для визнання договору недійсним через відсутність волевиявлення сторони договору (ст.203 ЦК України) та вчинення правочину під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, суд не вбачає. На час укладення спадкового договору діяла норма п.п.б п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, згідно якої була накладена заборона до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2013 року на купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянко, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Згідно ст. 1302 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. П.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. Тобто даний договір може бути визнаним недійсним на загальних підставах. Суд вважає, що укладення спадкового договору під час дії мораторію на відчуження землі сільськогосподарського призначення, предметом якого є така земельна ділянка, є підставою для визнання його недійсним, оскільки це прямо передбачено в п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України. Проте, суд вважає, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду для захисту порушеного права. Ст.256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч.1 ст.261 ЦК України). Саме з дня підписання спадкового договору, на думку суду, позивачка мала можливість бути обізнаною про ймовірне порушення своїх прав та звернутися до суду протягом трьох років, визначених ст.257 Цивільного кодексу України. Посилання представника позивача, що до даних правовідносин не застосовується строк позовної давності суд відхиляє, оскільки це не передбачено ст.268 ЦК України, яка наводить перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Не передбачено це й іншим законодавством. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Таким чином, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, відсутність підстав для їх поновлення, суд вважає, що в позовні необхідно відмовити у зв`язку з спливом строків позовної давності. На підставі викладено,

Outcome: dismissed