Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] до [PERSON] з позовом про усунення перешкод в користуванні майном шляхом примусового виселення з домоволодіння. В обґрунтування позову вона вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Право власності за нею зареєстроване у Павлоградському МБТІ під № 9-113 від 28.10.2002 року. 20.08.2012 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний за рішенням Петропавлівського районного суду. Відповідач продовжує проживати разом з нею та її сином у будинку [ADDRESS], але він за вказаною адресою не зареєстрований. Добровільно відповідач не погоджується висилитися з будинку і чинить постійні сварки з нею які закінчуються побиттям. Відповідач неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї , але належних висновків не зробив і постійно створює ситуації через які проживати з ним разом неможливо. Позивачка на підставі ст.ст. 13,41 Конституції України, ст.ст. 368,391 ЦК України ст. ст. 116,155,157 Житлового кодексу України просить задовольнити її позов. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала суду копії Постанов суду. Пояснила, що відповідач продовжує до цього часу зловживати спиртними напоями і створювати умови неможливості проживання з ним разом у одному житловому будинку. Наголосила на тому, що з нею разом проживає неповнолітній син, який також отримує, при кожній сварки та побитті, нервові потрясіння. З відповідачем шлюб розірваний і вона не бажає більше проживати з ним разом в будинку, який належить їй на праві власності. Просить висилити відповідача без надання йому іншого житлового будинку. Відповідач, будучі повідомлений належним чином, тричі не з'явився в судове засідання про причину неявки суд не повідомив. Суд своєю ухвалою ухвалив по даній справі винести заочне рішення проти чого позивачка не заперечувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав свідчення, які повністю співпадають з ствердженнями позивачки вказаним у позові. Підтвердив факт неможливості проживання в одному будинку позивачки та відповідача. Вислухавши позивачку, свідка вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 20 серпня 2012 року, що підтверджується рішенням Петропавлівського районного суду. Житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачці, що підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок та свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВАВ № 370561. Право власності за нею зареєстроване у Павлоградському МБТІ під № 9-113 від 28.10.2002 року В будинку [ADDRESS] проживає позивачка її неповнолітній син - [PERSON] [INFO] та відповідач, але відповідач за вказаною адресою не зареєстрований. Дані обставини повністю підтверджуються довідкою Голови Петропавлівської селищної ради № 4417 від 06.11.2013 року, копією домової книги, Актом обстеження матеріально-побутових умов від 11.11.2013 року. Ствердження позивачки про неможливість проживання разом з відповідачем в одному будинку через його неправомірну поведінку та вживання спиртними напоями підтверджується Постановами Петропавлівського районного суду від 02.04.2012 року та 12.11.2013 року якими відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім'ї, а саме відповідач перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння вчиняв сварки з позивачкою, виражався в її адресу брутальною лайкою, вчиняв психічне насильство в сім'ї. Отже судом встановлено факт неможливості проживання в одному будинку позивачки з відповідачем її колишнім чоловіком [PERSON] Задовольняючі позов суд враховує, що відповідач не є власником вказаного житлового будинку. Позивачка набула право власності на будинок до шлюбу з відповідачем, що підтверджується наданими позивачкою доказами. Крім цього суд також враховує те, що відповідач не був зареєстрований у даному будинку, на даний час він зареєстрований по [ADDRESS], що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 20.11.2013 року. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимогами усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач своїми діями та проживанням у належному позивачці домоволодінні перешкоджає їй у реалізації її прав на користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно зі статтею 157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідно судовій сбір в сумі 214,60 гривень стягнути з відповідачки на користь позивачки. Також на користь позивача слід стягнути з відповідача витрати понесені позивачкою за наданні їй правової допомоги в сумі 250 гривень . На підставі викладеного,

Outcome: approved