Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що [INFO] року помер її дідусь [PERSON]. Після смерті дідуся вона отримала спадщину за заповітом на грошовий вклад. На час смерті дідуся йому також належала на праві власності частка домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно в порядку спадкування вона оформити не змогла, оскільки воно не було зазначено у заповіті, а також у діда були відсутні правовстановлюючі документи на нього. Зазначила, що її бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року, належала на праві власності на підставі договору дарування від 03.08.1950 року, 5/100 частки домоволодіння, що розташоване у м. Хмельницькому [ADDRESS]. На час укладення вказаного договору прізвище її бабусі була «[PERSON]». Потім її бабуся одружилася з [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]», проте у БТІ м. Хмельницького при реєстрації права власності було помилково зазначено прізвище бабусі як «[PERSON]-[PERSON]». Також на час набуття бабусею права власності на вказану частку вказане домоволодіння мало адресу: [ADDRESS]; а на теперішній час воно має подвійну адресу: [ADDRESS]. На час смерті бабусі її дід - [PERSON] проживав разом з нею та фактично прийняв спадщину; проте свої спадкові права не оформив та право власності на спірне частку домоволодіння у встановленому законом порядку не зареєстрував. ЇЇ батько, син діда, [PERSON] помер [INFO] року, тобто до смерті діда, у зв'язку з чим, вона має право спадкувати за правом представлення. На підставі викладеного просила суд визнати за нею право власності на 5/100 ідеальної частки домоволодіння, яке складається з двох деревино-глинобитних житлових будинків площею 506,8 кв.м з усіма належними до них надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Зазначив, що [PERSON], який помер [INFO] року, є його рідним дідом. На час смерті дід проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], 9/1. Він також зареєстрований за вказаною адресою. Разом з цим, на час смерті діда він працював неофіційно у м. Києві та за зареєстрованим місцем проживання фактично не перебував. Також зазначив, що заяв про відмову від спадщини після смерті діді він не писав. Не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на спірну частку у вказаному домоволодінні. Представник міської ради в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Зазначила, що Хмельницькою міською радою жодних перешкод позивачу в оформленні її спадкових прав не чиниться, жодних прав останньої не порушуються. За таких обставин вважала, що Хмельницька міська рада є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того просила врахувати, що після смерті [PERSON] спадщину окрім [PERSON] прийняв також [PERSON] (онук померлого), який був зареєстрований разом з померлим та від спадщини не відмовлявся. Також зазначила, що згідно договору дарування [PERSON] належало право власності на 5/100 частки домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS], в той час як позивач просить визнати право власності на інше майно: 5/100 частки по [ADDRESS] у м. Хмельницькому. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що 03 серпня 1950 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та [PERSON], був укладений договір дарування за яким остання набула у власність 5% домоволодіння, яка складається з двох дерев'яно-глинобитних критих залізом жилих будинків площею 503,98 кв.м з усіма прилеглими до нього надвірними спорудами, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 1500 кв.м, та розташованому у м. Проскурів, Кам'янець-Подольській області по Лодочному провулку під номером 9. Вказаний договір був посвідчений нотаріусом Проскурівської Міської державної нотаріальної контори Кам'янець-Подольської області (реєстровий номер №17275). Право власності [PERSON] на вказану частку домоволодіння було зареєстровано у встановленому на той час порядку та здійснено відповідний запис про право власності у реєстровій книзі під №51/4 інвентарна справа №45/9-1444 від 29.04.1952 року. 03 лютого 1955 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у міському бюро ЗАГС м. Хмельницького Хмельницької області, що підтверджено свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], яка видане 03.02.1955 року. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, що складу якої входило зокрема 5% частики домоволодіння, яке розташоване у [ADDRESS], що належало останній на праві власності на підставі договору дарування від 03.08.1950 року. Також факт належності останній на праві власності вказаної частки зазначеного домоволодіння підтверджується матеріалами дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] (повідомленням №7213 від 10.03.2000 року Хмельницького БТІ про наявність зареєстрованої приватної власності на нерухомість у громадян; витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №4394359 від 10.08.2004 року; інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно №79217845 від 31.01.2017 року). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] від 30.08.2016 року. Згідно приписів ст..524 ЦК УРСР (в редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті ( статті 525, 526, ч.1 ст.529 ЦК УРСР). За приписами ст..548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1ст.549 ЦК УРСР). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] як чоловік [PERSON], яка померла [INFO] року., є спадкоємцем першої черги після неї. Спадщину, яка відкрилася після смерті дружини останній прийняв шляхом фактичного володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований і проживав разом з дружиною у належній їй на праві спільної часткової власності домоволодінні та залишився проживати у цьому домоволодінні після її смерті. Вказане підтверджено відповідними записами домової книги про реєстрацію громадян за будинковолодінням [ADDRESS] За таких обставин, відповідно до приписів ст.548 ЦК УРСР слід визнати, що 5/100 частки спірного домоволодіння, належить [PERSON], як спадкоємцю після смерті [PERSON], який у встановленому законом порядку прийняв спадщину. [INFO] року [PERSON] помер. Як встановлено, 17.08.2005 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Гусєвою Л.В. (реєстровий номер 5815). Згідно вказаного заповіту належні йому грошові вклади, які знаходяться на зберіганні в Хмельницькому обласному управлінні ВАТ «Державний ощадний Банк України» [PERSON] заповів [PERSON], 1990 року народження. Після смерті [PERSON] у Другій Хмельницькій державній нотаріальній конторі за заявою [PERSON] була заведена садкова справа №214-2011. За приписами ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За приписами ст.ст. 1233, ч.1, 2 ст. 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як встановлено, [PERSON], як спадкоємиця за заповітом, прийняла спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] та успадкувала належне останньому майно, що було зазначено у заповіті (грошові вклади), про що їй було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] окрім грошових вкладів у банку входило також 5/100 частки домоволодіння [ADDRESS], яку він успадкував після смерті дружини [PERSON], проте право власності на це спадкове майно належним чином не оформив, і таке майно не було охоплено складеним останнім заповітом, останнє підлягає спадкуванню в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1260 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як встановлено, [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (відповідач у справі) є онуками [PERSON], який помер [INFO] року. Їх батько - [PERSON], син [PERSON], помер [INFO] року. За таких обставин, в силу положень ч.1 ст.1266 ЦК України [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями за представленням та спадкують ту частку спадщини яка б належала їх батькові. За приписами частин 1, 2, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що на момент смерті [PERSON], який помер [INFO] року, останній проживав за адресою: [ADDRESS] та разом з ним проживали онуки: [PERSON] та [PERSON] Також встановлено, що [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] з 05.11.1996 року. Вказані обставини підтверджені довідкою від 11.09.2013 №04-25-1051, яка видана виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, відповідним штампом у паспорті [PERSON] За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями після смерті [PERSON], постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяв у встановлені законом строки про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подали, вони вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] успадковують після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом по 5/200 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Доводи позивача та його представника на те, що [PERSON] не прийняв спадщину після померлого [PERSON], відмовляється у її прийнятті, а також посилання самого відповідача [PERSON], що він спадщину після смерті діда не приймає, та вважає, що все майно повинна успадкувати позивач, суд до уваги не приймає, оскільки відмова від прийняття спадщини повинна бути зроблена спадкоємцем протягом строку на прийняття спадщини (6-ть місяців з часу відкриття спадщини). У випадку прийняття спадини та у подальшому подачі заяви про таку відмову, яка здійснена поза межами такого строку, така відмова жодного юридичного значення не має і до уваги не приймається. Також суд звертає свою увагу на те, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 вказаного закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами ч.1 ст.3 вказаного закону загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №79217845 від 31.01.2017 року встановлено, що 5/100 домоволодіння загальною площею 507,4 кв.м, житловою площею 293,7 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 03.08.1959 року (р/н 17275). Таким чином, посилання представника Хмельницької міської ради про безпідставність позовних вимог позивача в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування на частку вказаного домоволодіння ([ADDRESS]), оскільки за договором дарування від 03.08.1950 року [PERSON] набула право власності лише на домоволодіння під [ADDRESS] суд не приймає до уваги. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити частково та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] року, на 5/200 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: partial