Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

До суду надійшла вищезазначена заява, в якій вказано, що [INFO] померла свекруха заявника [PERSON] . [INFO] помер чоловік заявника [PERSON] . [PERSON] доводиться невісткою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Заявник вказує, що доводиться спадкоємицею після смерті [PERSON] , що з моменту смерті чоловіка у серпні 2013 року вона переїхала жити до свого свекра, оскільки останній потребував сторонньої допомоги через інвалідність. Заявник наголошує на тому, що мешкала зі свекром однією сім`єю до його смерті, а саме до [INFO] , вони вели сумісне господарство, мали загальний бюджет. Заявник здійснила поховання спадкодавця. Спадкове майно складається із недоотриманої за життя спадкодавцем пенсії. На даний час для прийняття спадщини заявнику необхідно встановити той факт, що по день смерті [PERSON] вони проживали однією родиною. Заявник просить суд встановити факт сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] , який помер [INFO] , тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 30 серпня 2013 року до 02 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , для отримання недоотриманої пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області померлого [PERSON] . Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися, просили справу розглянути без їх участі, на задоволенні заявлених вимог наполягають. Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області свого представника у судове засідання не направило. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 04 травня 1984 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб під актовим записом № 435 (а.с. 5). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Заявником та її представником не було надано належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували смерть [PERSON] . Крім того, згідно матеріалів справи, заявник зареєстрована за місцем проживання зовсім за іншою адресою, ніж [PERSON] за місцем проживання та як внутрішньо переміщена особа. Пенсійна справа [PERSON] не є належним доказом викладених заявником обставин та не розглядається судом по суті, як того вимагає у своїй заяві заявник, щодо суми та дати останньої виплати пенсії, витребування довідки про розмір заборгованості по недоотриманій пенсії та розміру компенсації, оскільки вказане не відноситься до предмету заявлених вимог. Ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Слід зазначити, що ця норма ЦК України ґрунтується на положенні ст. 33 Конституції, згідно з якою кожний, хто законно знаходиться на території України, має право вільно пересуватися, обирати місце перебування і проживання. Ст. 33 Конституції розрізняє місце перебування громадянина і місце його проживання. Місце перебування фізичної особи - це те місце, де вона знаходиться тимчасово (готель, санаторій, притулок тощо). Місце проживання фізичної особи - це місце, де громадянин постійно чи переважно проживає (як власник будинку чи квартири; як наймач чи піднаймач житла; як член сім`ї власника, наймача тощо або на іншій підставі, встановленій законодавством, у будинку-інтернаті для інвалідів, громадян похилого віку тощо). Фізична особа може проживати постійно у якомусь одному місці. Але вона може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України). У такому випадку правове значення має встановлення тієї обставини, у якому з цих місць проживання вона вчинила юридично значиму дію (склала заповіт, уклала договір тощо), щодо наслідків якої виник спір чи треба встановити певний юридичний факт. У поданій заяві заявник просить суд встановити саме факт сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] , який помер [INFO] , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 30 серпня 2013 року до 02 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , однак місце реєстрації останніх встановлене відповідними документами, а саме паспортами громадян України, пред`явлення яких само по собі підтверджує факт реєстрації за різними адресами. При цьому, належних та допустимих доказів, які б підтверджували саме факт постійного мешкання виключно заявника та [PERSON] за однією адресою, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, заявником чи її представником не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених у її заяві обставин про те, що заявник та [PERSON] сумісно проживали однією сім`єю не менше як п`ять років з 30 серпня 2013 року до 02 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , заявником взагалі не було надано належних доказів на підтвердження смерті [PERSON] чи встановлення факту смерті останнього у передбаченому законом порядку, а тому, суд, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, прийшов до висновку, що обставини, на які посилається заявник та представник заявника як на підставу задоволення заяви не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити.

Outcome: dismissed