Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

До суду звернулись позивачі з позовом до [PERSON] , Чорноострівської селищної Ради, Хмельницького району, Хмельницької області, третіх осіб на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , третьої особи на стороні позивача - Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету № 25 від 23.10.08р. Антонівської сільської Ради Хмельницького району; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.10.08р. на ім`я [PERSON] ; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку; визнання права власності на частку в майні колгоспного двору; визнання права власності в порядку спадкування на майно. Позов мотивують тим, що є співвласниками по 1/7 частки домоволодіння [ADDRESS] , а відповідач набула права власності на все господарство на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.01.2011р. незаконно, позбавивши позивачів частки у власності колишнього колгоспного двору. За захистом своїх прав позивачі змушені звернутись до суду. В судовому засіданні позивачі та їхні представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позові та просять задоволити позов. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належний чином, під час попереднього слухання справи надавав пояснення щодо позовних вимог, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача Чорноострівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належний чином, під час попереднього слухання справи надавав пояснення щодо позовних вимог, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності. За заявою позивача, ухвалою суду від 27.03.2019 року витребовувались докази по справі. Відповідач [PERSON] 24.04.2019 року звернулась із заявою про застосування строку позовної давності. 25.06.2019 року позивачі звернулись із заявою про збільшення позовних вимог. За клопотанням представника третьої особи, ухвалою суду від 04.10.2019 року витребовувались докази по справі. Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про можливість слухання справи за даної явки учасників процесу на підставі зібраних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка доводилась матір`ю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та бабусею [PERSON] , [PERSON] і яка проживала в [ADDRESS] до 15 квітня 1991р. відносилось до категорії колгоспних дворів і станом на цю дату членами колгоспного двору були: [PERSON] - голова двору, яка працювала дояркою в колгоспі, [PERSON] , працював трактористом в колгоспі, [PERSON] , працювала дояркою в колгоспі, [PERSON] , син голови двору та батько позивачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (дочка, навчалась з 01.09.1986р. по 30.06.1989р. в Хмельницькому середньому ВТУ №4, (копія диплому [NUMBER], довідки с/ради додаються), яка станом на 15.04.1991р. не втратила права на членство колгоспного двору, [PERSON] , [INFO] , онука голови двору, дочка [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , онук голови двору, син [PERSON] . Таким чином, членів колгоспного двору було сім і кожен набув 1/7 частку у праві власності колгоспного двору станом на 15.04.1991р., що підтверджується записами в погосподарській книзі, копія додається. Голова бувшого колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] , належна їй 1/7 частка майна колгоспного двору підлягала успадкуванню. На день смерті [PERSON] , разом з нею проживали дочка [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину в силу вимог ст. 1268 ЦК України, оскільки проживали разом і ніхто не відмовився від спадщини. Окрім 1/7 частини будинковолодіння по [ADDRESS] , [PERSON] належала земельна ділянка (пай) площею 1,83 га, кадастровий номер 682508060004013:0001, що підтверджується копією державного акту. [INFO] . помер член бувшого колгоспнодвору [PERSON] , якому належала 1/7 частка майна бувшого колгоспного двору, що знаходиться в [ADDRESS] , [ADDRESS] рада. Його спадкоємцями є сини - позивачі у справі [PERSON] , [PERSON] (неповнолітній), що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвами про народження, копії додаються. До осені 2018 р., всі позивачі та відповідачі, користувались будинком, земельною ділянкою. Позивач [PERSON] завжди робила ремонти в будинку. Спору щодо користування будинком не було і в листопаді 2018р. Відповідачка [PERSON] виставила вимогу позивачу [PERSON] виписатись з будинку, а інших не стала допускати в будинок. Із виписки з погосподарської книги за №933 від 19.11.2018р., позивачам стало відомо, що [PERSON] є власником всього господарства і набула права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.01.2011р., копія якого додається до матеріалів справи. Як вбачається з наданих доказів, виконком Антонівської сільської ради від 23.10.2008р. розглянув заяву [PERSON] і рішенням № 25 вирішено оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] Прокопівною. Другим пунктом рішення значилось доручення бюро технічної інвентаризації підготувати свідоцтво про право власності і провести реєстрацію вказаного житлового будинку, копія рішення додається. З отриманої в Хмельницькому БТІ копії технічного паспорту відомо, що він виготовлений 31.10.2008 р., але в інвентарній справі на будинок немає свідоцтва про право власності [PERSON] на будинок, копія техпаспорту та відповіді додаються. Свідоцтва про право на спадщину видані державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори Терлич О.Л. 05.08.2009р. у спадковій справі № 275-2009: на будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , яке зареєстроване в реєстрі від № 1-757, вартістю 74889 грн., на земельну ділянку площею 1,83 га, кадастровий номер 6825080600040130001, яка знаходиться в с. Катеринівка і належала [PERSON] на підставі державного акту ЯБ № 110681, копія додається, яке зареєстроване в реєстрі під №1-760, вартістю 89310,03 грн., копія витягу про нормативну грошову оцінку додається. Згідно зі ст. 120 ЦК Української РСР (діяв станом на 15.04.1991р.) колгоспний двір визначався як сімейно трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з чинною на той час ст. 126 ЦКУ працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років не брав участі у веденні спільного господарства двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 , а згодом - Вказівками № 69, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року. Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у і колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та ст. 123 tЦК (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли, відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-12, набрав чинності Закон України «Про власність». Таким чином станом на 15 квітня 1991р. кожен із членів колгоспоного двору домогосподарства по [ADDRESS] набув права власності на 1/7 частину будинку, який належав до суспільної групи колгоспних дворів, в тому числі по 1/7 частці набули права власності [PERSON] , позивачі [PERSON] , [PERSON] , померлий [PERSON] . Частку [PERSON] прийняли його сини - позивачі [PERSON] , [PERSON] , які після смерті батька подали заяви про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] на її 1/7 частку в будинковолодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 6825080600040130001, яка знаходиться в с. Катеринівка і належала [PERSON] на підставі державного акту ЯБ № 110681 прийняли спадщину [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, оскільки на день смерті матері проживали разом з нею. Оскільки оформлення свідоцтва про право власності на житловий будинок на одну [PERSON] допущено в порушення вимог ЦК УРСР 1963 року (ст.120, 126), Закону України «Про власність», Закону України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Вказівок № 69, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. То, є незаконними рішення виконавчого комітету Антонівської сільської ради №25 від 23.10.2008 р., про оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] (бувшого колгоспного двору) на ім`я [PERSON], відповідно, підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Антонівською сільською радою Хмельницького району, Хмельницької області від 31 жовтня 2008 р. на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Хмельницькому БТІ 31.10.2008 р. за р\\н 25254543. Зазначені документи порушують право власності позивачів, яке виникло в них в силу закону. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності» - Судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦКУ, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1301 ЦКУ, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. На день смерті [PERSON] з нею разом проживали син - позивач [PERSON] та дочка і відповідачка [PERSON] і вони є такими, що пийняли спадщину. Оскільки [PERSON] не належало все майно бувшого колгоспного двору по [ADDRESS] , а лише 1/7 його частина, є незаконним і підлягає скасуванню свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Також, позивач [PERSON] , як спадкоємець що прийняв спадщину після смерті матері, має право на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,83 га, кадастровий номер 6825080600040130001, що знаходиться в с. Катеринівка і належала [PERSON] на підставі державного акту ЯБ № 110681, а тому в цій частині є незаконним і підлягає скасуванню свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори Терлич О.Л. 5.08.2009р. у спадковій справі № 275-2009 на ім`я [PERSON] . Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. А згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється відповідно до статті 71 ЦК України, в редакції 1963 року, тривалістю у три роки. У пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України зазначено, що правила Цивільного Кодексу України про позовну давність застосовується до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Перебіг позовної давності за змістом статті 76 ЦК України, в редакції 1963 року, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, враховуючи те, що право на позов у позивачів виникло у листопаді 2018 року, коли вони дізналися про порушення їхнього цивільного права, свідчить про те, що вони не пропустили трирічний термін звернення до суду, так як позовна заява подана 19.02.2019 року. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що позовна заява є підставною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки викладені в ній обставини повністю знайшли своє підтвердження в ході судового слідства.

Outcome: approved