Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

До суду звернулось ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.09.2006 року між відповідачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено Кредитний договір № CL-001|418|2006. За умовами укладеного договору Банк надав позичальнику кредит в розмірі 24 721, 39 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,49 % річних. Позичальник в свою чергу зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит в строки, обмовлені угодою та сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання. Крім того, угодою обломлено, що за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочення. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору виникла заборгованість, яка станом на 01 квітня 2013 року становить 4 740, 78 доларів США, що еквівалентно 37 893,05 грн. та пеня за прострочення виконання умов договору в розмірі 150 516, 50 грн. В ході розгляду справи представником позивача зменшено позовні вимоги, банк просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 26.07.2013 року і сумі 122 577, 69 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язань за період часу з 26.07.2012 року по 19.06.2013 року. Зменшення позовних вимог позивач обґрунтовує погашенням відповідачем частини боргу. Представник відповідача в ході розгляду справи заявив зустрічний позов про визнання кредитного договору в частині недійним та припинення дії, що порушує право. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що положення пункту 3.1.1. Кредитного договору, яким встановлено пеню за порушення умов договору в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення, є недійсними, оскільки є несправедливими. Крім того, відповідач зазначає, що обов'язковою умовою надання кредитного договору була застава майна , яким є автомобіль ПЕЖО 308 д/н [NUMBER]. Банк не бажає добровільно вивести заставне майно з обтяження, що позбавляє [PERSON] вільно розпоряджатися належним їй майном. Посилаючись на викладене, відповідач просить суд визнати недійним п.3.1.1. кредитного договору № CL -001|418|2006 від 01.09.2006 року та припини дію, що порушує право, зобов'язавши ТОВ «ОТП Факторинг Україна» внести відомості до єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна про скасування обтяження щодо автомобіля ПЕЖО - 308 д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов Банку підтримала, просить суд задовольнити. Зустрічний позов представник позивача не визнала, зазначивши, що [PERSON] пропустила строк позовної давності, пеня, яка становить борг, встановлена договором, укладеним між сторонами і обов'язковим для виконання. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, пояснення допитаної як свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази суд встановив наступне. 01 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL -001/418/2006 (а.с. 7 - 10). Відповідно умов зазначеного Договору Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 24 721, 39 доларів США на придбання автомобіля ПЕЖО 307 строкм до 01.09.2012 року зі платою 12,49 % річних фіксованої процентної ставки та плаваючою процентною ставкою фіксований відсоток +FIDR. Пунктом 3.1.1. розділу 3 Кредитного договору встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум , що підлягають сплаті згідно цього Договору. 28.01.2009 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» - правонаступником АКБ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № CL -001/418/2006 від 01.09.2006 року (а.с. 12 - 13). Відповідно умов зазначеного Додаткового договору сторони виклали графік здійснення платежів за кредитом в новій редакції (а.с. 14 - 17). 01.04.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП банк» - правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою виклали графік погашення платежів в новій редакції (а.с. 21 - 22). 01.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, якою сторони становили, що на період з 01.12.2010 року по 01.03.2011 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована ставка в розмірі 12,49 % річних, з 01.03.2011 року - 12,50 % річних та встановлено новий графік платежів за договором (а.с. 206 - 211). Відповідач, отримавши кредит у повному обсязі, свої зобов'язання за угодою належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 26.07.2013 року становить 122 577 грн. 69 коп. - пені за несвоєчасне виконання умов договору (а.с. 53 - 54). Представником відповідача не спростовано наявність боргу та її розмір, сума боргу повністю підтверджується наданими позивачем письмовими доказами - розрахунком боргу (а.с. 53 - 54) та ґрунтовним розгорнутим розрахунком (а.с. 213 - 219). Крім того, судом встановлено. що 24.02.2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги за яким позивач набув право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] (а.с. 180 - 182). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приймаючи до уваги викладені доводи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором у повному обсязі. При цьому суд, задовольняючи позов, враховує ту обставину, що відповідач зверталась до Банку з заявами про скасування пені (а.с. 137). Позивачем 25.07.2013 року було прийняте рішення про скасування пені за умови погашення заборгованості по кредитному договору в повному обсязі , відшкодування витрат на ПІР та сплати 4 000 грн. пені. (а.с. 63). Не погоджуючись з таким рішенням позивача відповідач 31.07.2013 року звернулась до банку з завою про скасування вищезазначеного рішення (а.с. 163). 09.12.2013 року [PERSON] запропоновано за умови погашення ПІР та спати 500 дол. США пені скасувати залишок пені і вивести залог з реєстру обтяжень (а.с. 164). Зазначена пропозиція відповідача також не задовольнила. Викладені вище обставини свідчать про фактичне визнання позову [PERSON] Щодо вимог зустрічного позову, суд не знаходить підстав для його задоволення виходячи з наступного. Відповідач просить суд визнати недійним п. 3.1.1. Кредитного договору, яким встановлено пеню за порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити Банку в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Підстави для визнання правочину недійним встановлені ст. 215 ЦК України, відповідно якої такими підставами є недодержання в момент вчинення паровичну стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Представником відповідача не наведено жодної правової підстави для визнання пункту договору не дійсним та не надано доказів недійсності правочину в цій частині. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог відповідача в цій частині та відмову в їх задоволенні. Не підлягають задоволенню також вимоги [PERSON] про скасування обтяження рухомого майна. Так , судом встановлено, що 01.09.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено Договір застави автотранспортного засобу № PCL -001/418/2006 (а.с. 178 - 179). Відповідно умов зазначеного Договору (п.2.1.) застава за цим Договором забезпечує вимоги заставодержателя щодо салати заставодавцем кожного і всіх його платіжних зобов'язань у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі. Зі всіма змінами та доповненнями до нього. Включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому, зокрема - повернення кредиту, сплати за користування ним, сплати пені за прострочення повернення кредиту та процентів, штрафу, відшкодування збитків тощо. Відповідно п. 8.1 Договору застави цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання фактичних витрат. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не виконала у повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором та має заборгованість перед заставодержателем, підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Задоволення зазначених вимог відповідача призведе до порушення прав Товариства. Задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд відповідно ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved