Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Заявник [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду, в якій просила встановити той факт, що [PERSON] не проживала постійно зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, посилаючись на наступне. [INFO] в с. Новолимарівка Біловодського району Луганської області помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , та після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Зазначає, що вона, як спадкоємець першої черги, 28 вересня 2020 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька. Однак отримала від нотаріуса роз`яснення, з якого слідує, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла також сестра заявника - [PERSON] , оскільки згідно довідки від 16 травня 2020 року № 233, виданої Біловодською селищною радою Луганської області, за місцем реєстрації спадкодавця також на час його смерті зареєстрована [PERSON] , тобто в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК є такою, що прийняла спадщину. Заявник вказує, що [PERSON] , яка хоча й зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем з 1997 року, однак фактично за вказаною взагалі не проживала та з 2005 року і дотепер, в т.ч. на час смерті спадкодавця, проживає на території Автономної Республіки Крим в м.Севастополь. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] , будучі особою, що постійно фактично не проживала зі спадкодавцем за однією адресою на час його смерті, протягом строків, встановлених ч.1 ст. 1269 ЦК України не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою що спадщину після смерті батька не прийняла. А тому заявник [PERSON] , звернулася до суду із даною заявою, в якій просить встановити той факт, що [PERSON] не проживала час відкриття спадщини спільно з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що встановлення даного факту їй потрібне для оформлення спадкових прав після смерті її батька [PERSON] . В судовому засіданні заявник [PERSON] присутньою не була, просила суд розглядати справу за її відсутності. Заяву просила задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, просили суд розглядати справу без їх участі, заперечень щодо заяви не мають, заяву просили задовольнити, про що надали відповідні заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки до суду не повідомила. Заяву про розгляд справи за її відсутності не надходило, заяв та заперечень на заяву не подавала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] в с. Новолимарівка Біловодського району Луганської області помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 26 лютого 2020, виданим Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 110. Родинний зв`язок заявника з померлим знаходить своє підтвердження в копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кононівською сільською радою Біловодського району Ворошиловградської області за актовим записом № 3, відповідно якого батьком заявника записаний [PERSON] та остання при народженні отримала прізвище « [PERSON] », яке після укладення шлюбу змінила на « [PERSON] », що слідує з витягу від 19 серпня 2020 року №00027465847 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, та в подальшому отримала шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 15 квітня 2003 року за актовим записом № 36 відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янобрідського районного управління юстиції м. Луганська. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кононівською сільською радою Біловодського району Ворошиловградської області за актовим записом № 34, вбачається, що батьком [PERSON] записаний спадкодавець [PERSON] , яка в подальшому змінила прізвище на « [PERSON] », уклавши шлюб, що слідує зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Біловодським відділом РАГС 04 листопада 1995 року за актовим записом № 113. Відповідно до копії (мовою оригіналу) «Свидетельства о заключении брака», виданого «отделом записи актов гражданского состояния Нахимовского района города Севастополя Управления ЗАГС города Севастополя» серії [NUMBER] від 05 травня 2017 року [PERSON] після кладення шлюбу з громадянином РФ змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до копії роз`яснення державного нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори Анохіна О.О. від 28 вересня 2020 року № 607/01-16, останнім встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON] згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України та ч.1 ст. 1269 ЦК України прийняли спадщину за законом діти померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і оформлення спадкових прав буде здійснюватися всіма спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, з урахуванням вимог ч.1 ст. 1267 ЦК України. Також з копії спадкової справи встановлено, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу від 18 травня 2020 року № 112/2020 та свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] нікому на видавалося, що підтверджується Інформаційною довідкою з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №64945936 від 28 травня 2021 року). З копії заяви [PERSON] , адресованої нотаріусу Біловодської державної нотаріальної контори, слідує, що остання не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , та звертатися з такою заявою не має наміру, а також не заперечує проти отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] . З копії довідки від 16 травня 2020 року № 233, виданої Біловодською селищною радою Луганської області, слідує, що за місцем реєстрації спадкодавця за адресою - [ADDRESS] , також на час його смерті зареєстрована [PERSON] , тобто в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК є такою що прийняла спадщину. В той же час з акту підтвердження факту не проживання особи, складеного за підписами депутата Біловодської селищної ради Юрченка С.М. та сусідів [PERSON] і [PERSON] та посвідченого секретарем Біловодської селищної ради Кучеровим В.А., вбачається, що за адресою спадкодавця - [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає з 1995 року та до дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно довідки № 394, виданої 22 вересня 2020 року виконавчим комітетом Біловодської селищної ради [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , зареєстрована, але там фактично не проживає. З копії (мовою оригіналу) «Свидетельства №1407 о регистрации по месту проживания», виданого 01 вересня 2017 року «ОМВМ ОМВД России по Нахимовскому району» слідує, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Новолимарівка Біловодського району Ворошиловградської області проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У своїй заяві про встановлення факту спільного не проживання заявник із посиланням на ч. 3 ст. 1268 ЦК України зазначає, що [PERSON] , як спадкоємець, який фактично постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не може вважатися такою, що прийняла спадщину. Встановлення вказаного факту постійного не проживання на момент смерті разом з спадкодавцем необхідно заявнику для подальшого оформлення спадкових прав після смерті бітька. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно приписів ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Положення ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначають спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Той факт, що [PERSON] будучі зареєстрованою за адресою спадкодавця - [ADDRESS] , фактично спільно з ним на час відкриття спадщини не проживала, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, згідно з якими [PERSON] на час смерті [PERSON] - [INFO] , спільно з ним не проживала, та фактично проживала та проживає натепер на території Автономної Республіки Крим в м. Севастополь. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в постановах у Верховного Суду України: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), в яких зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Даючи правову оцінку наданим заявником в якості доказів документам, виданим органами на території м.Севастополь Автономної Республіки Крим, суд зазначає наступне. Згідно положень п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, тимчасово окупованою територією (серед іншого) визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. З огляду на вищевикладене, суд приймає ці документи (свідоцтво про укладення шлюбу та довідку про фактичне місце проживання [PERSON] на території м.Севастополь Автономної Республіки Крим) як докази виходячи із аналізу практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, та враховуючи, що будь-які інші докази, спростовуючі доводи заявника, які підтверджені письмовими доказами, в справі відсутні, а також відсутній спір про право, і встановлення факту постійного непроживання на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення та потрібне для реалізації його спадкових прав, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає за необхідне заяву задовольнити та встановити факт, що [PERSON] фактично не проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] - [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved