Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Заступник головного лікаря комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] , посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні з 15.08.2019 року. [PERSON] психічно хворий з 2007 року, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у закладах з надання психіатричної допомоги з приводу параноїдної шизофренії. В клінічній картині спостерігається галюцинаторно-маячна, кататонічна симптоматика, агресивні тенденції на адресу близького оточення. Жорстоко знущався над матір`ю, бив її, наносив тяжкі тілесні ушкодження. На підставі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2009 року щодо [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. З 08.07.2010 року по 20.08.2011 року знаходився на стаціонарному примусовому лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Згодом був переведений на амбулаторне примусове психіатричне лікування. Захворювання має безперервний перебіг. Сформований дефект особистості. Визнаний інвалідом ІІ групи. На підставі рішень Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.07.2015 року та 01.12.2016 року відносно [PERSON] застосовувалась примусова госпіталізація. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від. 22.01.2018 року [PERSON] визнаний недієздатним, опікуном призначено [PERSON] . Остання госпіталізація тривала в період з 12.12.2018 року по 26.04.2019 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, гапюцинаторно-параноїдний синдром, дефект змішаного типу». Психічний стан хворого суттєво погіршився на протязі останнього місяця. Зі слів опікуна, [PERSON] ліки не вживає, поводиться неадекватно, називає себе «Ісусом», сам до себе розмовляє, збуджений, вибігає на вулицю, чіпляється до перехожих, провокує бійки. Останнього часу замкнувся, не пускає опікуна до квартири, не їсть, викидає принесену йому їжу, не розмовляє, застигає в одноманітних позах. За собою не слідкує, не миється, брудний, мешкає в антисанітарних умовах. 15.08.2019 року [PERSON] був доставлений спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги (лікар [PERSON] ) у супроводі опікуна до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. У зв`язку з відмовою від госпіталізації був госпіталізований в примусовому порядку за заявою опікуна, як такий, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечний для себе та оточуючих. У відділенні продовжує відмовлятися від прийому їжі. Не доступний контакту, не виконує інструкції, застигає в одноманітних позах. 16.05.2019 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, кататоно-параноїдний синдром, субступор, відмова від їжі. За психічним станом є потенційно небезпечним для себе та оточуючих, а також неспроможним самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримав повністю, просив суд її задовольнити. Лікар-психіатр у судовому засіданні повідомив про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримав і просив суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Законний представник просила суд задовольнити заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти примусової госпіталізації. Розглянувши матеріали заяви від 16.08.2019 р., заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 16.08.2019 року, [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, кататоно-параноїдний синдром, субступор, відмова від їжі. За психічним станом є потенційно небезпечним для себе та оточуючих, а також неспроможним самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, кататоно-параноїдний синдром, субступор, знаходиться під наглядом лікарів-психіатрів з 2007 року та є інвалідом II групи, а також пояснення законного представника про те, що хворий вчиняє відносно неї агресивні дії, ліки не вживає, поводиться неадекватно, називає себе «Ісусом», сам до себе розмовляє, не пускає опікуна до квартири, не їсть, викидає принесену йому їжу, не розмовляє, застигає в одноманітних позах, за собою не слідкує, не миється, брудний, мешкає в антисанітарних умовах, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява заступника головного лікаря комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] підлягає задоволенню судом.

Outcome: approved