Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Заступник військового прокурора Маріупольського гарнізону Михальчук Я.В. в інтересах держави в особі КЗ «Чернігівська міська лікарня №2» на підставі ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] , будучи військовослужбовцем військової частини [NUMBER] ОЗСП «АЗОВ», грубо порушуючи правила поводження із зброєю, не маючи на меті умисного спричинення тілесних ушкоджень оточуючим, 17 лютого 2017 року близько 23 год. 20 хв., виконуючи обов`язки патрульного військового містечка № [NUMBER] , по [ADDRESS] , внаслідок порушення правил поводження зі зброєю, а саме закріпленого та ввіреному йому в службове користування автомату АКС-74 № [NUMBER] , здійснив з останнього несанкціонований постріл, в результаті якого влучив у військовослужбовця військової частини [NUMBER] ОЗСП «АЗОВ» старшого солдата [PERSON] (потерпілого) та спричинив йому тілесні ушкодження. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.08.2017 по справі № 265/5317/17 (провадження № 1-кп/265/408/17) у кримінальному провадженні № 12017050790000372 від 18.02.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.414 КК України. Згідно довідки «Чернігівської міської лікарні №2» № 163 від 25.04.2018, потерпілий [PERSON] після вчинення стосовно нього злочину перебував на лікуванні у Чернігівській міській лікарні №2 з 25.05.2017 по 06.06.2017, а вартість утримання на лікуванні хворого склала 4 863,60 грн. за 12 ліжко-днів. Тому, кошти які були витрачені на лікування [PERSON] в розмірі 4863,60 грн. підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Разом з тим, неповернення коштів до обласного бюджету в рахунок відшкодування витрат [PERSON] , на лікування потерпілого свідчить про суттєве порушення державних інтересів, захист яких згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України покладається на прокуратуру. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Чернігівської міської лікарні №2 витрати, понесені за лікування потерпілого [PERSON] від злочину у розмірі 4863,60 грн. Представник військової прокуратури Маріупольського гарнізону у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник КЗ «Чернігівська міська лікарня №2» у судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника лікарні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.08.2017 по справі № 265/5317/17 (провадження № 1-кп/265/408/17) у кримінальному провадженні № 12017050790000372 від 18.02.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.414 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 року службового обмеження із відрахуванням 15% із суми грошового забезпечення в дохід держави. Даним вироком встановлено, що [PERSON] ,будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді санітара 1-го відділення взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення «Азов» військової частини [NUMBER] Національної гвардії України у військовому званні «старший солдат» 17.02.2017 року під час несення служби у добовому наряді у патрулі військового містечка № [NUMBER] по [ADDRESS] в порушення ст.ст. 3, 19, 27, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 20, 21, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 15, 18 Закону України «Про Національну гвардію України», пункту 52 Постанови по 5,45 мм автомату Калашникова, затвердженої Головнокомандувачем Сухопутних військ Збройних Сил України у 2004 році, отримавши закріплену за ним зброю автомат АКС [NUMBER] , близько 23 години 20 хвилин 17.02.2017 року, виконуючи обов`язки патрульного військового містечка № [NUMBER] по [ADDRESS] , зустрівши на шляху патрулювання старшого солдата [PERSON] та розпочавши із ним розмову, став демонструвати справність своєї зброї. При цьому, за відсутності необхідності негайного відкриття вогню, [PERSON] перемістив запобіжник ввіреного йому для службового користування автомата у положення для стрільби та відвівши ручку затворної рами назад дослав патрон у патронник і не пересвідчившись, що зброя поставлена на запобіжник, тримав зброю зарядженою та готовою до здійснення пострілу. В подальшому, знімаючи ввірений йому для службового користування автомат АКС [NUMBER] , який перебував на правому плечі в горизонтальному положенні, шляхом випадкового натискання на спусковий гачок [PERSON] здійснив один постріл у бік військовослужбовця військової служби за контрактом санітара 2-го відділення взводу розвідки спеціального призначення 1-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення «Азов» військової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] , який отримав крізне вогнепальне кульове поранення грудної клітки справа, проникаюче в плевральну порожнину, з пораненням і контузією правої легені, що ускладнилось правостороннім гемопневмотораксом, підшкірною емфіземою справа, вогнепальним переломом І, ІІ, ІІІ ребер справа, вогнепальний перелом середньої третини правої ключиці, що ускладнилось геморагічним шоком ІІ ступеню, що утворилися в результаті однієї дії кульового снаряду, випущеного із автоматичної вогнепальної зброї та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Згідно розрахунку, наданого Чернігівською міською лікарнею №2 від 25.04.2018 року,\~ витрати на лікування хворого [PERSON] , яки перебував на лікуванні в\~ період з 25.05.2017 року по 06.06.2017 року, склали 4863,60 гривень за 12 ліжко-днів. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача бюджету за лікування потерпілого заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1206 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно ч.3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993 передбаченого, що сума коштів, які підлягають відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та щоденної вартості його лікування. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ віл 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~\~ заступника військового прокурора Маріупольського гарнізону Михальчук Я.В. в інтересах держави в особі КЗ «Чернігівська міська лікарня №2» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з Томачевського на користь держави в особі Чернігівської міської лікарні №2 підлягають стягненню витрати, понесені за лікування потерпілого [PERSON] від злочину у розмірі 4863,60 грн Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1762,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved