Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що позивач є власником відповідних земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Покровської сільської ради Троїцького району Луганської області. Між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, було укладено аналогічні договори оренди землі від 10 січня 2007 року (далі Договори), предметом яких є вищезазначені земельні ділянки. Відповідач порушив своє зобов'язання за вказаними Договорами по виплаті орендної плати, а саме не виплатив позивачу орендну плату за користування його земельною ділянкою за 2013 рік та припинив використання земельних ділянок. Таким чином, позивач просить суд розірвати відповідні Договори оренди землі та стягнути на його користь заборгованість по виплаті орендної плати, а також зобов'язати відповідача повернути йому належні земельні ділянки. Позивач у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. ТОВ «Лотуре-Агро» свого представника у судове засідання не направило, про час та місце розгляду справи було повідомлене через засоби масової інформації. Суд, з метою дотримання визначених законодавством процесуальних строків розгляду цивільної справи, вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін по справі. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, було укладено аналогічні договори оренди землі, а саме: - договір оренди землі від 10 січня 2007 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лотуре-Агро», зареєстрований 01 лютого 2007 року за № 254845/040741800229, предметом якого є земельна ділянка площею 9,4480 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Покровської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 033045; - договір оренди землі від 10 січня 2007 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лотуре-Агро», зареєстрований 01 лютого 2007 року за № 254845/040741800228, предметом якого є земельна ділянка площею 1,2154 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Покровської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 033045; Так, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачкою обставини, якими вона аргументує свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 1. Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 2 цього Закону передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Строк дії вищевказаних Договорів згідно п.2.1складає 10 років. Факт передачі земельних ділянок за даними Договорами в оренду підтверджується складеними та підписаними сторонами актами прийому передачі земельних ділянок. Відповідно до п. 3.1 Договорів, орендна плата вноситься орендарем у зазначеному в них розмірі один раз на рік, що становить1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином, відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачам обумовлену Договорами орендну плату за строкове платне користування зазначеними у Договорах земельними ділянками. До того ж, обов'язок відповідача сплачувати орендну плату кореспондується передбачене п.3.5 Договорів право позивача своєчасного отримувати орендну плату, а саме в строк не пізніше до 31 грудня поточного року. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за Договорами в частині сплати позивачу орендної плати не виконує, відповідачем не сплачена орендна плата за 2013 рік. Відтак, загальна сума заборгованості відповідача за цими Договорами позивачу складає 5200 гривень. В даному випадку способом захисту суб'єктивного майнового права є стягнення з відповідача в судовому порядку заборгованості по сплаті орендної плати за даними Договорами. Не сплативши позивачу орендну плату за 2013р. відповідач припустився істотного порушення Договорів, а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Відповідно 10.3 Договорів, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України в своїх Висновках від 01.02.2014, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р. Уклавши Договори та виконавши свої договірні зобов'язання позивач мав законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді сум орендної плати. Істотно порушивши умови Договорів, припустившись невиплати в повному обсязі орендної плати, відповідач завдав позивачу матеріальної шкоди у розмірі заборгованості по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивач мав право розраховувати, укладаючи договори, і тим, що в дійсності він отримав. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і як наслідок кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України «Про оренду землі». При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Окрім цього, згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Саме п.3.1 Договорів передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Річні індекси інфляції з моменту укладання Договорів та на момент подачі позову склали: 2007р. - 116,6; 2008р. - 122,3; 2009р. - 112,3; 2010р. - 109,1; 2011р. - 104,6; 2012р. -99,8; 2013р.- 100,5. Не здійснюючи обчислення орендної плати з урахуванням індексів інфляції протягом 2007-2013р.р. відповідач припустився порушень ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», а також порушив п. 3.1 Договорів. Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов вищевказаних Договорів, а отже згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання в судовому порядку цих Договорів. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11, 16, 210, 509, 526, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved