Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення останнім повноліття. В обґрунтування позову вказує, що 23 листопада 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем, однак одруження з відповідачем виявилося невдалим. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не має постійного заробітку, офіційно не працює, а тому позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у розмірі 1000 гривень. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23 листопада 2013 року /а.с.3/. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] /а.с.4/. Відповідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідач є працездатним, зобов'язаний утримувати дитину на рівні, достатньому для її соціального розвитку, обов'язок утримувати дитину мають нести як батько, так і мати, відповідач має нерегулярний дохід. Враховуючи вказані обставин, а також те, що відповідач визнає позовні вимоги у розмірі 1000 щомісяця, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягувати з відповідача кошти на утримання дочки у розмірі 1000 гривень щомісяця. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмірі 551 гривня 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial