Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

До суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, встановлення факту спільного проживання звернулася [PERSON] У судовому засіданні представник позивачка вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 квітня 1994 року Харківською КЕЧ району за [NUMBER], зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 26 квітня 1994 року за №В9926, власниками квартири [ADDRESS] стали три особи - [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), і [PERSON] (донька). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 370 ЦК України частки всіх учасників у праві спільної сумісної власності в результаті приватизації є рівними. Таким чином кожному із вказаних осіб в результаті приватизації повинно було належати по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини зазначеної вище квартири. Спадкоємцями першої черги після смерті матері були позивачка та батько. Батько проживав окремо від позивачки та матері, на спадщину ніколи не претендував. На час відкриття спадщини позивачка постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] за адресою [ADDRESS], вели спільне господарство, разом купували необхідні для життя речі, позивачка піклувалася про матір, тим паче що протягом останніх півтора роки до смерті вона не вставала з ліжка і була паралізована. Позивачка не встигла зареєструвати [PERSON] за місцем її постійного проживання за адресою [ADDRESS] у зв'язку з її хворобою. З тієї ж причини мати не встигла оформити на ім'я позивачки заповіт. Таким чином, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України позивачка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки у встановлений законом строк не заявила про відмову від спадщини. Свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ніхто не отримував. Позивачка звернулася до нотаріальної контори, але їй було роз'яснено, що вона може вступити в спадщину тільки у судовому порядку, що змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що він не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути позов за його відсутності. Представник другої Харківської державної нотаріальної контори та Харківської міської ради надали суду заяву в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності. Суд, вислухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, перевіривши наявні по справі встановлені фактичні обставини вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Дійсно на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 квітня 1994 року Харківською КЕЧ району за [NUMBER], зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 26 квітня 1994 року за №В9926, власниками квартири [ADDRESS] стали три особи - [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), і [PERSON] (донька). Вказані власники квартири набули право власності на вказану квартиру як на спільну сумісну власність. Після цього батьки позивачки виїхали та проживали на території Російської Федерації. За слів представника позивачки мати у 2008 році приїхала в м. Харків і весь цей час проживала разом з донькою. У 2011 році мати померла і була похована у м. Харкові. Після смерті матері відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS]. Своєчасно, як того вимагає ст. 1269 ЦК України заявник не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Із пояснень представника позивачки вбачається що на момент смерті спадкодавеці остання проживала без відповідної реєстрації разом з дочкою і просить встановити факт проживання разом з дочкою, але будь-яких доказів стосовно проживання разом з матір'ю до суду не надала. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що їм добре відома позивачка по справі, оскільки [PERSON] проживає в цивільному шлюбі з позивачкою, а [PERSON] являється кумою позивачки і що з 2008 року разом з позивачкою проживала її мати [PERSON], яка померла у 2011 році. З якого саме часу вона проживала з дочкою не вказали. Доказів того, що померла [PERSON] з 2008 року, чи з іншого часу проживала разом з дочкою до суду не надано. У судовому засіданні представник позивача вказала, що протягом більше ніж півтора року [PERSON] хворіла і самостійно не могла пересуватися, але доказів стосовно цих обставин також до суду не надано. Суд враховує показання свідків по справі, але вважає що свідки зацікавлені у позитивному вирішенні справи, оскільки являються близькими для позивачки людьми, а інших об'єктивних даних на підставі яких суд може зробити висновок про встановлення факту самого проживання , так само як і проживання однією сім'єю [PERSON] з дочкою до суду не надано. Також представник позивача у судовому засіданні не обґрунтував, чим саме відповідач [PERSON] порушив право позивачки, оскільки він надав до суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову, сам після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини або відмові від неї не звертався. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed