Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Заявник [PERSON],\~в інтересах якого діє [PERSON],\~звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті своєї матері громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки села В.-Сабуляр Уржумського району Кіровської області, яка померла 19 жовтня 2018 року в місті Харцизьк Донецької області України від хронічної серцево-судинної недостатності, і яка на час смерті мешкала за місцем реєстрації: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог, посилається на те, що 19 жовтня 2018 року\~ в м. Харцизьк Донецької області, від хронічної серцево-судинної недостатності померла мати заявника [PERSON] [PERSON], у віці 80 років. Заявник для реєстрації смерті своєї матері звернулася до Харцизького міського відділу запису актів громадянського стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР, надавши їм паспорт померлої, та лікарське свідоцтво про смерть. Оригінал паспорту померлої та лікарське свідоцтво не повернули, взамін видали свідоцтво про смерть серії ДНР № 117497 від 22 жовтня 2018 року. Відповідно розпорядженню Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - м. Харцизьк входить до цього переліку. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті цього Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому, видане 22 жовтня 2018 року в м. Харцизьк свідоцтво про смерть серії ДНР № 117497 на ім'я [PERSON] - є недійсним і не створює правових наслідків, а тому, жоден орган влади та відділ реєстрації актів цивільного стану не може провести реєстрацію. Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено в державній реєстрації смерті. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд заяви у його відсутності. Заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з'явився. Заяв про відкладення розгляду справи з повідомлення причин неявки до суду не надавав. Представник заінтересованої особи Добропільського\~ районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Рішення просила винести на розсуд суду. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої\~ території України. Згідно приписів п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено\~у\~п.\~13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії СВ 750112, виданого 05 червня 2002 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.2-4) Згідно свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0309790, виданого 18 травня 1965 року Харцизьким Міськ.бюро РАЦС Донецької області, 12 травня 1965 року народився [PERSON], матірю якого є [PERSON] (а.с.6) Отже, [PERSON] дійсно доводиться заявнику матірю. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВС 228384, виданого 17 березня 2000 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.5) На підтвердження факту смерті своєї матері заявником надано наступні документи: - дублікат лікарського свідоцтва про смерть № 558 від 27 жовтня 2018 року, згідно якого [PERSON], [INFO], яка проживала за адресою [INFO], померла 19 жовтня 2018 року вдома від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією, ішемічної хвороби серця (а.с.8); - дублікат довідки № 558 від 27 грудня 2018 року про причину смерті [PERSON], яка померла 19 жовтня 2018 року від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією, ішемічної хвороби серця (а.с.8); - свідоцтво про смерть серії ДНР № 117497, яке видане 22 жовтня 2018 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, відповідно до якого [PERSON], [INFO], померла\~19 жовтня 2018 року у місті Харцизьку. (а.с.7) Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення [PERSON] (а.с.9) Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 24 квітня 2019 року, Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, представнику заявника [PERSON] було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 19 жовтня 2018 року в місті Харцизьк Донецької області, так як останнім пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.11) Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником дублікат лікарського свідоцтва про смерть, дублікат довідки про причину смерті та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавалися, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки села В.-Сабуляр Уржумського району Кіровської області, яка померла 19 жовтня 2018 року в місті Харцизьк Донецької області України, та на час смерті мешкала за місцем реєстрації: [ADDRESS], суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved