Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON], площею 24,9 га, розташованої на території Білорічицької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ЧН № 007577, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 213. Заяву мотивували тим що, на підставі рішення 1 сесії 23 скликання Прилуцької районної ради від 28.04.1998 року [PERSON] передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 24,9 га, вартістю 987000 грн. на території Білорічицької сільської ради Прилуцького району для введення селянського (фермерського) господарства. В подальшому, [PERSON] отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 24,9 га серії ІІ-ЧН № 007577, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 213. [PERSON] 15.05.1998 року, відповідно до вимог Закону України «Про селянське (фермерське) господарство від 20.12.1991 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) зареєстрував селянське (фермерське) господарство «Полісся» (надалі СФГ «Полісся») Вищевказана земельна ділянка площею 24,9 га, яка розташована на території Білорічицької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області була надана селянському (фермерському) господарству «Полісся», яке зареєстроване 15.05.1998 року, а гр.. [PERSON] як фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто ще до створення фермерського господарства Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань СФГ «Полісся» засновником якого та керівником був [PERSON] з 2014 року перебуває в стані припинення за рішенням суду. [PERSON] помер 25.05.2013 року, що підтверджується копією актового запису про смерть від 26.09.2013 № 13. Згідно інформації міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м. Прилуки ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.03.2018 року земельна ділянка площею 24,9 га розташована на території Білорічицької сільської ради Прилуцького району відноситься до земель сільськогосподарського призначення та є державною власністю. [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЧН № 007577 та за життя не переоформив у встановленому законом порядку надане йому право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до інформації міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м. Прилуках ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.03.2018 року між органом виконавчої влади з питань земельних відносин та головою селянського/фермерського господарства «Полісся» [PERSON] не укладались договори, умовами яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Фактично не припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON], який помер 25.09.2013 року, унеможливлює законне розпорядження такою земельною ділянкою та використання її за призначенням, а також призводить до недоотримання відповідних доходів до місцевого бюджету, що негативно впливає на нормальну діяльність органу місцевого самоврядування та реальне забезпечення гарантованих державою прав громадян. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав та просить її задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, згідно наданих письмових пояснень просив провести судове засідання без його участі, заяву заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури просив задовольнити. Представник заінтересованої особи - сільський голова Білорічицької сільської ради [PERSON] в судове засідання також не з»явився, однак завчасно подав письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності заявлені вимоги визнає. Вислухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що дійсно підставі рішення 1 сесії 23 скликання Прилуцької районної ради від 28.04.1998 року [PERSON] передано в постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 24,9 га, на території Білорічицької сільської ради Прилуцького району для введення селянського (фермерського) господарства. (а.с.11) В подальшому, [PERSON] отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 24,9 га серії ІІ-ЧН № 007577, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 213. 15.05.1998 року [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» № 2009-XII від 20 грудня 1991 року (який діяв на момент виникнення правовідносин), зареєстрував селянське (фермерське) господарство «Полісся». [PERSON] помер 25 вересня 2013 року, що підтверджується копією актового запису про смерть № 13 від 26 вересня 2013 року.(а.с.12) Зазначена вище земельна ділянка площею 24,9 га, яка розташована на території Білорічицької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, згідно рішення 1 сесії 23 скликання Прилуцької районної ради від 28.04.1998 року була надана [PERSON], а не селянському/фермерському господарству «Полісся», а громадянину [PERSON] як фізичній особі для ведення селянського/фермерського господарства, тобто ще до створення фермерського господарства. Відповідно до вимог ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідно до ст.1216 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7роз'яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Частиною третьою статті 102-1 ЗК України передбачено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №6-2329цс16. Так, зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) в силу вимог ЦК України та ЗК України виникає саме на підставі договору, укладеного між власником земельної ділянки та землекористувачем. З інформації інформації міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м. Прилуки ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.03.2018 року земельна ділянка площею 24,9 га розташована на території Білорічицької сільської ради Прилуцького району відноситься до земель сільськогосподарського призначення та є державною власністю. Нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки, відповідно до Закону України «Про оцінку земель», не проводилась. Вартість 1 га ріллі по області станом на 01.01.2018 року становить 23873,15 грн. (а.с.9-10) Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Як зазначалося вище, [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЧН № 007577 та за життя не переоформив у встановленому законом порядку надане йому право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до інформації міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м. Прилуках ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.03.2018 року між органом виконавчої влади з питань земельних відносин та головою селянського/фермерського господарства «Полісся» [PERSON] не укладались договори, умовами яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Статтею 1225 ЦК України не передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, а ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 1 ст. 102-1 ЗК України передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення. Фактично не припинення права постійного користування земельною ділянкою [PERSON], який помер 25.09.2013 року, унеможливлює законне розпорядження такою земельною ділянкою та використання її за призначенням, а також призводить до недоотримання відповідних доходів до місцевого бюджету, що негативно впливає на нормальну діяльність органу місцевого самоврядування та реальне забезпечення гарантованих державою прав громадян. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 141 ЗК України, встановлено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, який не передбачає правових наслідків, які наступають у разі смерті особи, тому встановлення факту припинення права користування земельною ділянкою померлою особою, надає можливість для подальшого законного розпорядження даною земельною ділянкою. Відповідно до ч.2 ст.26 ЦК України фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. З частини 4 ст.25 ЦК України вбачається, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, невизначеність із суб'єктом права користування на земельну ділянку, що перебувала у користуванні [PERSON] який помер 25.09.2013 року, виключає можливість належним чином здійснювати повноваження уповноваженого органу, яким є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою. З огляду на вищезазначене, вивчивши у сукупності у судовому засіданні усі наявні докази щодо заявлених вимог, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст.ст. 13, 50, 66, 121 Конституції України, ст.ст. 26, 407, 1192, 1166, 1216, 1225 ЦК України,ст.ст. 92, 102-1, 158 ЗК України,

Outcome: approved