Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

До суду звернулись позивачі з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування після сестри [PERSON], померлої [INFO] року. Свої вимоги мотивували наступним. Сторони по справі - рідні брат та сестри. Після їх померлої сестри [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 2,63 га, розташованої на території Орадівської сільської ради в Христінівському районі Черкаської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після померлої сестри [PERSON] було заведено спадкову справу в П'ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі, але отримати свідоцтво про право на спадщину позивачі не можуть через дії відповідача. Зважаючи на зазначене та те, що померла не залишила заповіту, позивачі просять визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину спадкового майна за кожним. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні підтримали зазначені позовні вимоги та просили про їх задоволення. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали письмові заперечення, які приєднанні до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що після [PERSON], померлої [INFO] року П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. Заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] були подані [PERSON] від 15.11.2007 року, [PERSON] від 17.03.2008 року ( заява про відмову від належної їй частки спадкового майна після [PERSON] на користь її брата [PERSON] відкликана заявою від 17.03.2008 року) та [PERSON] від 01.04.2008 року. Після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно: двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 51,30 кв.м., житловою площею 30,60 кв.м.; земельна ділянка, площею 2,63 га, яка розташована на території Орадівської сільської ради в Христінівському районі Черкаської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та грошові кошти в розмірі 1993,87 грн., які зберігаються в філії - Деснянського відділення № 8451 Ощадний Державний банк України м. Києва. Для підтвердження родинних стосунків з метою отримання спадщини [PERSON] 28.03.2008 року подала заяву до Оболонського районного суду м. Києва в окремому проваджені про встановлення факту родинних відносин з померлою, зазначивши зацікавлену особу [PERSON] 27.05.2008 року Оболонським районним судом м. Києва було задоволено вказану заяву та винесено рішення, яким встановлено факт того, що [PERSON], [INFO] р. н. є рідною сестрою [PERSON], яка померла у 2007 році ( а.с. 73). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.10.2008 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2008 року за апеляційною скаргою [PERSON] було скасовано та заяву [PERSON], зацікавлена особа [PERSON] про встановлення факту родинних стосунків, залишено без розгляду, також роз'яснено [PERSON] право подати позов на загальних підставах. В судовому засіданні також було встановлено, що [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогами про усунення їх від права на спадкування після померлої [PERSON] 24.12.2010 року Деснянським районним судом м. Києва було відмовлено з задоволені зазначеного позову та ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30.03.2011 року вказане рішення залишено без змін. Листом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори за №2850/02-14 від 12.10.2011 року [PERSON] було роз'яснено, що видати їй спадщину після померлої [PERSON] не можливо у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують факт родинних стосунків між нею та померлою. Також в листі було зазначено, що у свідоцтві про народження [PERSON] та у свідоцтві про народження [PERSON] записані різні батьки. Постановою П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 10.12.2013 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів на майно та у зв'язку з неможливістю встановити коло спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно копії Витягу зі спадкового реєстру за №11768579 від 15.11.2007 року інформація про посвідчення померлою [PERSON] заповіту чи спадкового договору відсутня. За вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Отже, друга черга спадкоємців закликається, якщо відсутні спадкоємці першої черги. До другої черги, яка має право на спадкування за законом, відносяться в тому числі рідні брати та сестри спадкодавця (ст.1262 ЦК України). Брати і сестри є спадкоємцями померлого, якщо між ними встановлені кровні родинні зв'язки, при чому родинні зв'язки можуть бути як повнорідні (походження від загальних батьків), так і неповнорідні (походження від одного із батьків). Родинні відносини можуть підтверджуватись свідоцтвами органів реєстрації актів громадянського стану про народження, виписками із книг запису актів громадянського стану, записами в паспортах, а у разі неможливості подання зазначених документів нотаріусу, родинні відносини можуть бути підтверджені судовим рішенням про встановлення факту родинних відносин. Що стосується встановлення родинних відносин позивачів як спадкоємців з померлою, судом встановлене наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження померлої [PERSON], її батьком зазначено [PERSON], матерю [PERSON] (а.с.61). Згідно копії повторного свідоцтва про народження [PERSON], в графі «батько» - записи відсутні, в графі «мати» зазначено [PERSON] (а.с.62). В архівній копії Рішення №292 Виконавчого комітету Христинівської районної Ради депутатів трудящих Черкаської області 10.08.1961 року, виданій Державним архівом Черкаської області Черкаської обласної державної адміністрації від 11.04.2008 року зазначено: рішення виконкому Верхняцької селищної Ради депутатів трудящих від 08.11.1956 року про усиновлення гр. села Верхнячки [PERSON] та [PERSON] дитини [PERSON] - [PERSON], затвердити та райбюро ЗАГС видати нове свідоцтво про народження. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], батьком вказаний [PERSON], матерю [PERSON] (а.с.72). Отже судом встановлено і в порядку ч.1 ст. 61 ЦПК України не заперечувалось в засіданні позивачем [PERSON] та обставина, що вона була усиновлена [PERSON] та [PERSON] Статтею 1260 ЦК України встановлюється правила спадкування усиновленими після смерті спадкодавця. Так, у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Але, усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. В правовому розумінні усиновлення полягає в тому, що з ним пов'язується припинення особистих та майнових прав і обов'язків між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Усиновлення породжує між усиновленим та усиновлювачем такий же обсяг прав та обов'язків, які існують між кровними батьками та дітьми. Аналогічно, усиновлення породжує правові зв'язки між родичами усиновлювача і усиновленою особою. Отже, юридичний зв'язок спадкування між усиновленим, його кровними батьками та їхніми родичами припиняється. Усиновлений не має права на спадкування за законом одночасно і після усиновлювача, і після своїх кровних батьків. Оскільки усиновлювач в правовому розумінні прирівнюється до батька (матері) усиновленого, останній успадковує винятково після смерті усиновлювача і позбавлений права на спадкування після своїх кровних батьків. Так само після вступу в силу рішення суду про усиновлення нащадки усиновленого не спадкують після смерті батьків усиновленого та інших родичів по лінії батька (матері) усиновленого. Винятки з наведеного правила можуть стосуватись збереження права на спадкування між усиновленим та його братом, сестрою, якщо у рішенні суду про усиновлення є спеціальна вказівка про це відповідно до вимог ч.3 ст. 1260 ЦК України - якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв'язок між усиновленим та його бабою, дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням - має право на спадкування як спадкоємець другої черги. Таким чином, у разі смерті усиновленого його баба, дід, брат, сестра за походженням, з якими був збережений правовий зв'язок, спадкують на загальних підставах. В такому разі усиновлений має право на спадкування після смерті брата, сестри -як спадкоємець другої черги (ст. 1262 ЦК України). Отже, враховуючі відсутність факту збереження правового зв'язку між померлою [PERSON] та її усиновленою сестрою [PERSON], так як підставою усиновлення було рішення виконкому Верхняцької селищної Ради депутатів трудящих, у позивача [PERSON] відсутнє право на спадкування спадщини після [PERSON] як спадкоємця другої черги в розумінні положень ст. 1262 ЦК України. Що стосується тверджень сторони позивача про встановлення родинних стосунків з померлою [PERSON], яке спирається на положенні, закріпленому ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.03.2011 року, судом встановлене наступне. Як вже зазначалось, вказаною ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.03.2011 року було вирішено апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про усунення їх від права на спадкування після померлої [PERSON], відхилити та рішення Деснянського районного суду м. Києва залишено без змін. В тексті вказаної ухвали Апеляційного суду м. Києва судом було зазначено: « Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідачки [PERSON] та [PERSON] є рідним братом та сестрами померлої [INFO] року [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина…». Сторона позивача вважає зазначене закріплення обставинами в розумінні ч.3 ст.61 ЦПК України, а саме, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, тобто є преюдиційними обставинами. Але, правове значення преюдиційних обставин, які передбачені частиною третьої статті 61 ЦПК України, відрізняється від тих обставин, на які посилається сторона позивача. Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.3 ст.61 ЦПК України, означає, що учасники процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Не потребують доказування обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом розгляду в суді. А отже, не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювались, мотиви судового рішення та правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення мають лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. З аналізу рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2010 року, яким відмовлено в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про усунення їх від права на спадкування та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30.03.2011 року, якою вказане рішення залишено без змін, можна зробити висновок, що судом першої інстанції при винесені зазначеного рішення не встановлювались обставини родинних стосунків, та предметом розгляду було питання про усунення від права на спадкування. Так, за змістом ч.3 ст.61 ЦПК України сторонами не надавались докази на підтвердження обставин родинних стосунків та які не досліджувались та не встановлювались судом при розгляді справи про усунення права на спадкування. Отже, сторони не можуть посилатись на зміст судового рішення ( ухвали ) у справі про усунення права на спадкування, в якому відповідні обставини не оцінювались та не встановлювались. На підтвердження преюдиційних обставин, на які посилається сторона позивача, суду не надавались належні та допустимі докази, крім зазначеної ухвали Апеляційного суду м. Києва. Навпаки, з наданих свідоцтв про народження позивачів не можливо встановити походження від одних батьків [PERSON] як [PERSON] ( в свідоцтві запис про батька - відсутній), так і [PERSON] (яка була усиновлена родиною [PERSON]). Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування після померлої [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed