Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Заявник [PERSON], 14.11.2018 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, в якій зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON], який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка, що належала спадкодавцю на підставі рішення Селидівської міської ради народних депутатів від 11.09.1996 року за [NUMBER]. Земельна ділянка була передана для обслуговування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,10 га. Крім державного акта на право приватної власності на землю, померлому також належав договір тимчасового користування землею від 12.09.1996 року, укладеного на підставі рішення Селидівської міської ради від 11.09.1996 року. Відповідно до умов вищевказаного договору [PERSON] в тимчасове користування була передана земельна ділянка загальним розміром 0,0468 га. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини було встановлено, що у вищевказаних документах було допущено помилку в написанні прізвища спадкодавця та зазначено «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». У зв'язку з чим, просить суд встановити факт, що державний акт на право приватної власності на землю серія ДН, виданий на підставі рішення Селидівської міської ради народних депутатів від 11.09.1996 року [NUMBER] загальною площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та договір на право тимчасового користування земельною ділянкою від 12.09.1996 року, загальним розміром 0,0468 га., для ведення підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] з вказівкою прізвища «[PERSON]» належить спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO] року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.01.2019 року замінено заінтересовану особу у справі на Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області. Заявник в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення з приводу заяви [PERSON], в яких зазначив, що з 2013 року державні акти не видаються, а отже отримати новий акт взамін того, в якому міститься помилка, неможливо Крім того зазначив, що за весь період видачі актів на право власності та на право постійного користування землею п. 4.1. Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» затвердженої наказом Держкомзему від 22.06.2009 року № 325, виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акту не допускається. Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Предметом розгляду вказаної справи є встановлення факту належності документів на підставі ст. 315 ЦПК України. Так, за положеннями п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно із Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім'я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 30.04.1958 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.04.1958 року, про що складено відповідний актовий запис № 106. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно «[PERSON]». Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24.04.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Селидове Донецької області, [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис № 150. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.04.1976 року, посвідченого державним нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори від 14.08.1975 року, [PERSON] придбав у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис № 48. Згідно договору на право тимчасового користування землею від 12.09.1996 року, укладеного між Виконкомом Селидівської міської ради та [PERSON], останній отримав в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,0468 га на умовах довгострокового користування за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначення для ведення підсобного господарства Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ДН, виданого підставі рішення Селидівської міської ради народних депутатів від 11.09.1996 року [NUMBER], загальною площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Слід також зазначити, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] не має можливості реалізувати своє право як спадкоємця, в зв'язку з помилковим написанням прізвища спадкодавця як «[PERSON]» в Державному акті на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Селидівської міської ради народних депутатів від 11.09.1996 року [NUMBER] та договорі на право тимчасового користування земельною ділянкою від 12.09.1996 року, хоча правильним є прізвище «[PERSON]». Установлення факту належності вказаних документів має юридичне значення для заявника, так як дає підстави для оформлення права на спадщину, а відтак суд вважає заяву заявника обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved