Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

До суду із позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що 14 серпня 1993 року вона уклала шлюб з відповідачем. За час сумісного проживання вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. За час подружнього життя вони придбали нерухоме майно, а саме 30.11.2004 року відповідачем за згодою позивача було придбано будинок [ADDRESS]. Право власності в цілому було зареєстровано на відповідача. При зверненні до нотаріуса, для оформлення договору дарування своєї частини будинку доньці, позивачеві було роз'яснено, що вона не може вчинити таку дію, оскільки у договорі купівлі - продажу «покупцем» виступає відповідач, тому вона просить суд визнати за нею право власності на 12 частки житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, розташований [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву, де просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, де просив суд розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти його задоволення. За таких обстави, суд вважає за можливе слухати справу без участі сторін за наявними письмовими матеріалами справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими підставами. Згідно вимогам СК України: ч. 1 ст. 69 - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; ч. 1 ст. 70 - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ЦК України: ч. 3 ст. 368 - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; ч. 1 ст. 370 - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності; ч. 2 ст. 372 - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 14 серпня 1993 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 02 від 14 серпня 1993 року, який було зареєстровано Пурпурівською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області. Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 30 листопада 2004 року сторони придбали будинок [ADDRESS], житловою площею 35,08 кв. м., вартістю 15000 гривень, що стверджується копією договору купівлі - продажу вказаного будинку від 30.11.2004 року, засвідченого приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Кіровоградської області та зареєстрованого в реєстрі за № 761, зареєстрованого в Новомиргородському БТІ за № 2423/23 від 08 лютого 2005 року. Окрім пояснення сторін, вище згадані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору купівлі-продажу спірного будинку від 30 листопада 2005 року; довідкою Новомиргородської МБТІ від 08 лютого 2005 року; технічним паспортом на будинок від 20.09.2004 року, копією рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2012 року про розірвання шлюбу між сторонами, іншими матеріалами справи. За правилами ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач не заперечує щодо запропонованого заявником розподілу спільного майна, що підтверджується його письмовою заявою, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. ст. 57-63, 68-73 СК України, ст. ст. 368, 370 ЦК України,

Outcome: approved