Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

До суду звернулось МТСБУ з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2015 о 22 год 14 хв трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ММЗ-Мінськ 3112» без відповідного державного номерного знаку, здійснюючи перевезення пасажирів, без бокового причепа, рухаючись по території залізничної станції «Голендри», Південно-Західної залізниці, в с. Голендри Калинівського району Вінницької області поза межами залізничного переїзду, в момент переїзду залізничних колій в місці пішохідного переходу, допустив зіткнення з локомотивом «ЧС4-048» поїзд №41, сполученням «Дніпропетровськ-Трускавець». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мотоцикла [PERSON] , 1996 року народження та [PERSON] , 1997 року народження від отриманих травм загинули на місці події. Відповідно до Ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 04.05.2016 (справа № 132/40-16-к) [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. На дату скоєння цієї дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. 11.12.2017 року потерпіла [PERSON] через свого представника подала до МТСБУ повідомлення та з метою отримання відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою та документами, що підтверджують витрати на поховання, а саме: товарний чек від 22.10.2015 року на придбання товарів для поховання та оплату послуг на суму 4500,00 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру №245 від 09.11.2017 року на суму 4190,00 грн на встановлення пам`ятнику, а всього на суму 8690,00грн. 12.03.2018 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 8690,00 грн. У зв`язку з цим в порядку регресу просить стягнути з відповідача понесені витрати та судові витрати. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб, запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав на те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. Повідомлення про виклик відповідача [PERSON] , у зв`язку з відсутністю коштів на фінансування відправки поштових відправлень, здійснювався шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенню ст.128 ЦПК України. Відповідач відзив на позов не надав. Будь-які докази по справі чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які ґрунтуються на нормах ЦК України щодо відшкодування шкоди в порядку регресу та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом установлено, що 21.10.2015 о 22 год 14 хв трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ММЗ-Мінськ 3112» у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія, без відповідного державного номерного знаку, здійснюючи перевезення пасажирів, без бокового причепа, рухаючись по території залізничної станції «Голендри», Південно-Західної залізниці, в с. Голендри Калинівського району Вінницької області поза межами залізничного переїзду, в момент переїзду залізничних колій в місці пішохідного переходу, допустив зіткнення з локомотивом «ЧС4-048» поїзд №41, сполученням «Дніпропетровськ-Трускавець». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мотоцикла [PERSON] , 1996 року народження та [PERSON] , 1997 року народження від отриманих травм загинули на місці події. Смерть [PERSON] ,1997 року народження, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2015 (а.с. 10). Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 01.03.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04.05.2016 (справа № 132/40-16-к), змінено вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01.03.2016 щодо [PERSON] в частині призначеного покарання. Визнано [PERSON] засудженим за ч.3 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки (а.с.5). 11.12.2017 потерпіла [PERSON] через свого представника [PERSON] подала до МТСБУ повідомлення та 11.12.2017 з метою отримання відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою. До цієї заяви нею було подано товарний чек від 22.10.2015 року на придбання товарів для поховання та оплату послуг на суму 4500,00 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру №245 від 09.11.2017 року на суму 4190,00 грн на встановлення пам`ятнику, а всього на суму 8690,00грн. (а.с.8-9,11,14,16-19). Оскільки законом передбачений ліміт страхового відшкодування по витратам на поховання, МТСБУ проведений розрахунок страхового відшкодування та його розмір в цій частині становить 14616,00 грн ( 1218,00 грн. (мінімальна заробітна плата на день ДТП 21.10.2015) х 12) ( копія розрахунку страхового відшкодування (а.с.7). 12.03.2018 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в межах ліміту страхового відшкодування в розмірі 8690,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №902557 (а.с.23-24). У ст.1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за завдану шкоду та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Такими є, зокрема завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього. Наразі матеріали справи таких доказів не містять. Натомість, як слідує з матеріалів справи, встановлені у вищезгаданій ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 04.05.2016 обставини вказують на причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями водія джерела підвищеної небезпеки, від яких загинув [PERSON] , та заподіяною внаслідок ДТП шкодою. На момент скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 27.1.Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті13.1 статті 13 цього Закону. Статтею 1191 ЦК України вказано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже позивач довів, що загальний розмір витрат, які він поніс у зв`язку із виплатою страхового відшкодування внаслідок завдання відповідачем [PERSON] (водієм транспортного засобу) шкоди становить 8690,00 грн, тобто заявлені позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з платіжним дорученням №9799833 від 15.09.2020 МТСБУ сплачено 2102,00 грн судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. З урахуванням того, що розмір судового збору відповідно до визначеного ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» за подання позовної заяви становив 2270 грн, то різницю по сплаті судового збору в сумі 168 грн слід стягнути з [PERSON] на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved