Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Заявник [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження дитини жіночої статі [INFO] у м. Донецьк - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, матір'ю якої вона є, а батьком є [PERSON]. У заяві вказано, що [PERSON], [INFO], на тимчасово окупованій території України - в м. Донецьк [INFO] народила дитину - дівчинку у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини [PERSON], [INFO]. Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 18 липня 2018 року відмовив у проведенні державної реєстрації народження особи, посилаючись на те, що документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації народження особи. З метою державної реєстрації своєї дитини, просила суд встановити факт народження дитини жіночої статі, [PERSON], яка народилась [INFO] у м. Донецьк Донецької області, Україна У судове засідання заявник та представник заявника не з'явились, в своїй заяві просили розглядати справу за їх відсутності. Представник заінтересованої особи - Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Статтею 133 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник - [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк, є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який укладений 28 квітня 2012 року, про що складено актовий запис № 267 від 28.з04.2012 р. Донецьким міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. [PERSON], [INFO], місце народження - м. Донецьк, є громадянином України, та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією паспорту. [INFO] в пологовому відділенні Центральної міської клінічної лікарні № 6 міста Донецька, що розташована в м. Донецьк, вул. Клінічна, буд.11, заявник [PERSON] народила другу дитину - дівчинку, на підтвердження чого до заяви надано копію медичного свідоцтва про народження № 726 від 02 липня 2018 року. Також до заяви було долучено копію свідоцтва про народження [PERSON], видане 13 липня 2018 року Калінінським відділом ЗАГС м. Донецька, де матір'ю дитини записана заявник у справі [PERSON], а батьком чоловік заявника [PERSON]. Судом також оглянуто, надані заявником на підтвердження своїх вимог копії картки вагітної, обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні з результатами медичних досліджень щодо супроводу вагітності [PERSON], а також світлини заявниці з новонародженою дитиною. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у заяві. Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Документом № 15.19-36/1610 від 18 липня 2018 року представнику заявника відмовлено в проведенні державної реєстрації народження в зв'язку з наданням документу для підтвердження факту народження особи, який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Враховуючи те, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не визначено перелік документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, а також те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження особи, суд дійшов до висновку про те, що дійсно для проведення державної реєстрації народження особи є об'єктивні перешкоди. Щодо прохання присвоїти дитині ім'я [PERSON] суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Згідно з ч.1 ст. 145, ч. 1 ст. 146 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Ім'я дитини визначається за згодою батьків. Відповідно до п. 21, 22 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Власне ім'я дитини визначається за згодою батьків. При державній реєстрації народження іншою особою власне ім'я дитини присвоюється за її вказівкою. У разі відсутності при державній реєстрації народження згоди батьків щодо присвоєння власного імені спір вирішується органами опіки й піклування або судом. На виконання вимог ч. 2 ст. 319 ЦПК України суд не може своїм рішенням заміняти повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, суд не присвоює дитині ім'я, оскільки це можуть зробити батьки дитини або інша особа безпосередньо під час реєстрації народження в органі державної реєстрації актів цивільного стану. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник у справі, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження нею другої дитини жіночої статі [INFO] у м. Донецьк Донецької області, Україна, у шлюбі з батьком дитини [PERSON], що надасть можливість отримати громадянці України [PERSON] свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved