Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

До суду із позовом до [PERSON] особисто та [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням звернулась [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власницею 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] Вказана квартира належить їй на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на квартиру, виданого на підставі розпорядження Комунарської районної адміністрації від 07 лютого 2000 року № 109/1-р. Вказане свідоцтво пройшло державну реєстрацію в орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації та зареєстроване в реєстрову книгу № 234 за реєстровим номером 36328 від 04 березня 2000 року. У вказаній квартирі зареєстрована вона та відповідачі по справі. Разом з тим, відповідачі в спірній квартирі без поважних причин з липня 2004 року не проживають, але знятися з реєстраційного обліку в квартирі в добровільному порядку не бажають. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі чинить позивачу перешкоди у праві власності на неї, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про усунення їй перешкод у праві власності на квартиру шляхом визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою. Позивач та представник позивача звернулися до суду із заявою, в якій підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник третьої особи орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення на позовну заяву та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, повістками, направленими рекомендованими листами, про причини неявки не повідомили, тому суд за згодою позивача та його представника вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно практики Верховного Суду України (висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10), право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Судом встановлено, що згідно свідоцтва [NUMBER] про право власності на квартиру, виданого на підставі розпорядження Комунарської районної адміністрації від 07 лютого 2000 року № 109/1-р, власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON]. Вказане свідоцтво пройшло державну реєстрацію в орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації та зареєстроване в реєстрову книгу № 234 за реєстровим номером 36328 від 04 березня 2000 року. Згідно акту про не проживання громадян від 29 листопада 2016 року, в якому сусіди по спірній квартирі підтверджують, що відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають за даною адресою з 2004 року по теперішній час. Підпис сусідів підтверджена Головою ОСББ «Радіоприлад-13» Артемєвою В.М. Таким чином, судом встановлено, що наявність реєстрації відповідачів в квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, перешкоджає їй в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, вимагає від неї додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Отже, відновити порушені права власника та усунути перешкоди в користуванні власністю цілком можливо шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою. У зв'язку з наведеним суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Так як, позивачем не заявлено вимоги щодо стягнення судового збору з відповідачів, суд вважає за доцільне її не розглядати.

Outcome: approved