Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 01.08.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАЦС Сумського МУЮ, актовий запис №1009. Від даного шлюбу в них [INFO] народилась дочка [PERSON], яка на даний час проживає з нею, та знаходиться на її утриманні. Шлюбне життя в останній час не складається у зв'язку з різними характерами та ставленням до життя відповідача, спільного господарства та бюджету сторони не ведуть, з вересня 2012 року проживають окремо, що фактично свідчить про припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач відмовляється добровільно розірвати шлюб, а тому позивачка змушена звернутись до суду. За час перебування у шлюбі вони придбали за спільні кошти з відповідачем двохкімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 671412 грн., та предмети побуту та домашньої обстановки, набір меблів кухня, передпокій, спальня, дитяча, вартістю 50000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка вартістю 700 грн., вбудована духовка вартістю 4089 грн., варочна поверхня вартістю 2400 грн., холодильник вартістю 7000 грн., а всього майна придбали на суму 68941 грн. Загальна вартість придбаного нерухомого і рухомого майна складає 740353 грн. Після того як сторони припинили подружні стосунки в добровільному порядку розділити спільно нажите майно не змогли, тому позивачка змушена була звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст.63,68 СК України, вказано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм праві спільної сумісної власності, а тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, визнати спільним сумісним майном набутим за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], предмети побуту та домашньої обстановки набір меблів кухня, передпокій, спальня, дитяча, вартістю 50000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка вартістю 700 грн., вбудована духовка вартістю 4089 грн., варочна поверхня вартістю 2400 грн., холодильник вартістю 7000 грн. Загальна вартість придбаного нерухомого і рухомого майна складає 740353 грн.. Визнати за нею [PERSON] з врахуванням того що з нею залишається проживати неповнолітня дитина право власності на 54/100 частки квартири [ADDRESS], та виділити їй в натурі кімнату житловою площею 26,1 кв.м. та 15.70 кв.м. загальної площі квартири всього 41,80 кв.м.. Визнати за [PERSON] право власності на 46/100 частки квартири [ADDRESS], та виділити йому в натурі кімнату житловою площею 20,0 кв.м. та 15.70 кв.м. загальної площі квартири всього 35,70 кв.м.. Провести поділ предметів побуту та домашньої обстановки, та виділити їй [PERSON] холодильник вартістю 7000 грн., виділити [PERSON] набір меблів кухня, передпокій, спальня, дитяча, вартістю 50000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка вартістю 700 грн., вбудована духовка вартістю 4089 грн., варочна поверхня вартістю 2400 грн.. 05.09.2013 року з зустрічним позовом звернувся [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якому просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], визнати за ним право особистої приватної власності на набір меблів кухня, передпокій, спальня, дитяча, вартістю15000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка «Мілано» вартістю 700 грн., вбудована духовка «Електролюкс» вартістю 4089 грн., варочна поверхня «Електролюкс» вартістю 2400 грн., холодильник 7000 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач за зустрічним позовом зазначив, що спірна квартира була придбана ним за його особисті кошти, за кошти які були йому подаровані його батьком [PERSON], що підтверджується договором пожертви від 18.02.2011 року в сумі 335000 грн., та були перераховані батьком 01.03.2011 року на його банківський рахунок у безготівковій формі, та підтверджується меморіальним ордером від 01.03.2011 року. 17.03.2011 року позивачем були перераховані подаровані йому кошти за купівлю спірної квартири відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2011 року укладеного між позивачем та ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», про що в своїй заяві про згоду на купівлю квартири підтвердила і позивачка, а тому вказана квартира була придбана за особисті кошти позивача за первісним позовом. Також [PERSON] вказує, що предмети побуту та домашньої обстановки, які відповідачка просить визнати спільною сумісною власністю подружжя були придбані за його власні кошти, які позивач взяв в кредит на споживчі цілі у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 05.05.2011 року за кредитним договором під заставу нерухомого майна. Кредитні кошти були витрачені на ремонт квартири та частково на придбання меблів а саме набір меблів кухня, передпокій, спальня, дитяча, вартістю15000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка «Мілано» вартістю 700 грн., вбудована духовка «Електролюкс» вартістю 4089 грн., варочна поверхня «Електролюкс» вартістю 2400 грн., холодильник 7000 грн.. 26.03.2013 року цей кредитний договір він погасив за рахунок коштів його матері [PERSON], згідно договору пожертви від 26.03.2013 року на суму 98000 грн., оскільки все вище перелічене майно було придбано за рахунок його особистих коштів, які були подаровані йому його батьками, тому він просить суд визнати все вище перераховане майно його особистою приватною власністю. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], неодноразово уточнюючи позовні вимоги остаточно просили суд розірвати шлюб з відповідачем, врахувати, що вартість спірної квартири з врахуванням капітального ремонту який був проведений за рахунок позивачки, за власні її кошти істотно збільшилась у своїй вартості і становить 671412 грн., та врахувати, що позивачка надавала відповідачеві 10000 доларів США для придбання квартири, також позивачка вказала, що з меблів сторони придбали шкаф-купе та вбудовану кухню вартістю 13000 грн., передпокій, спальня та дитяча вона зазначила їх помилково так як вони не купувались, в остаточних позовних вимогах позивачка просила визнати спільним сумісним майном набутим за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], предмети побуту та домашньої обстановки набір меблів шкаф-купе та вбудована кухня вартістю 13000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка вартістю 700 грн., вбудована духовка вартістю 4089 грн., варочна поверхня вартістю 2400 грн., холодильник вартістю 7000 грн.. Визнати за нею [PERSON] право власності на 54/100 частки квартири [ADDRESS], та виділити їй в натурі кімнату житловою площею 26,1 кв.м. та 15.70 кв.м. загальної площі квартири всього 41,80 кв.м.. Визнати за [PERSON] право власності на 46/100 частки квартири [ADDRESS], та виділити йому в натурі кімнату житловою площею 20,0 кв.м. та 15.70 кв.м. загальної площі квартири всього 35,70 кв.м.. Провести поділ предметів побуту та домашньої обстановки, та виділити їй [PERSON] витяжку «Мілано» вартістю 700 грн., вбудована духовка «Електролюкс» вартістю 4089 грн., варочну поверхню «Електролюкс» вартістю 2400 грн., холодильник «Електролюкс» вартістю 7000 грн. на загальну суму 14189 грн., виділити [PERSON] набір меблів шкаф - купе, кухня вартістю 13000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., на загальну суму 17752 грн.. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просила відмовити. Відповідач [PERSON] не заперечив щодо задоволення первісних позовних вимог про розірвання шлюбу, та зазначив, що сім»я фактично перестала існувати з 2012 року, позивачка забравши свої речі виїхала з оспорюваного житла. Крім того він зазначив, що в задоволенні позовних вимог про визнання спільним сумісним майном набутим за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], необхідно відмовити, оскільки спірна квартира куплена за його особисті кошти подаровані його батьком, а щодо визнання спільним сумісним майном набутим за час його шлюбу з [PERSON] предметів побуту та домашньої обстановки набір меблів шкаф - купе, кухня вартістю 13000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка «Мілано» вартістю 700 грн., вбудована духовка «Електролюкс» вартістю 4089 грн., варочна поверхня «Електролюкс» вартістю 2400 грн., холодильник «Електролюкс» вартістю 7000 грн., він не заперечив і щодо варіанту розподілу заявлено позивачем також не заперечив, та погодився з вартістю майна з урахуванням остаточних уточнень, та не заперечив щодо виділення йому набору меблів шкаф - купе, кухня вартістю 13000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., на загальну суму 17752 грн.. Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Іващенко О.В. при вирішенні спору покладається на розсуд суду, а щодо кредитного договору від 05.05.2011 року, та іпотечного договору укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зазначив, що кредит [PERSON] повністю сплачений і банк на даний час вирішує питання щодо припинення іпотеки в зв»язку з повним виконанням кредитного договору. Вислухавши сторони, представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], допитану в якості свідка позивачку [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив: Сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.08.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. 18.02.2011 року батько відповідача за первісним позовом [PERSON] згідно договору пожертви від 18.02.2011 року нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №108 пожертвував (подарував) відповідачу [PERSON] гроші в сумі 335000 грн., що підтверджується вказаним договором пожертви. 01.03.2011 року на банківський рахунок [NUMBER] відповідача [PERSON], який був відкритий у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були перераховані кошти в сумі 335000 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 01.03.2011 року. 16.03.2011 року між ТОВ «Райффайзенг Лізинг Аваль» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №441, що підтверджується вказаним договором, та витягом з Державного реєстру правочинів. Продаж квартири згідно п.2.2 вищевказаного договору за домовленістю сторін вчинявся за 334963 грн. 80 коп., також в п. 3.8 договору вказано, що купівля квартири проводиться за письмовою згодою дружини [PERSON]. 17.03.2011 року [PERSON] перерахував зі свого банківського рахунку на користь ТОВ «Райффайзенг Лізинг Аваль» кошти в сумі 334963 грн., згідно до договору купівлі-продажу від 16.03.2011 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 17.03.2011 року. 21.03.2011 року [PERSON] отримав витяг про державну реєстрацію прав в КП Київської обласної ради «Обухівське БТІ». 05.05.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] був укладений кредитний договір на споживчі цілі в сумі 120000 грн., з метою здійснення ремонту, купівлі матеріалів та придбання меблів, що визнається сторонами, та підтверджується вказаним договором. 05.05.2011 року з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено іпотечний договір. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є квартири [ADDRESS], та на праві власності належала [PERSON] 26.03.2013 року мати відповідача за первісним позовом [PERSON] згідно договору пожертви від 26.03.2013 року нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №475 пожертвувала (подарувала) відповідачу [PERSON] гроші в сумі 98000 грн., що підтверджується вказаним договором пожертви. 28.03.2013 року на банківський рахунок відповідача [PERSON], який був відкритий у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були перераховані кошти в сумі 97755 грн. 25 коп., що підтверджується квитанцією від 28.03.2013 року. Судом також встановлено, що сторони з вересня 2012 року проживають окремо, спільного господарства та бюджету не ведуть, щодо надання строку для примирення категорично відмовились. На даний час позивачка з дочкою [PERSON] проживають окремо від відповідача. Також судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі сторони придбали за спільні кошти, частину яких надавала родина позивачки та частина яких були кредитні кошти, предмети побуту та домашньої обстановки набір меблів шкаф - купе, та вбудовану кухню вартістю 13000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка «Мілано» вартістю 700 грн., вбудована духовка «Електролюкс» вартістю 4089 грн., варочна поверхня «Електролюкс» вартістю 2400 грн., холодильник «Електролюкс» вартістю 7000 грн.. Вартість предметів побуту та домашньої обстановки, підтверджуються квитанціями, та визнається сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачка [PERSON], та її представник в судовому засіданні вказували, що позивачка займалась підприємницькою діяльністю та за рахунок прибутку отриманого нею від підприємницької діяльності за 2010 рік вона передала відповідачеві 10000 доларів США для купівлі спірної квартири, крім того за рахунок отриманих нею доходів від підрприємницької діяльності вона 03.08.2011 року здійснила оплату за ремонт спірної квартири в сумі 169863 грн., на виконання договору підряду №4/04 від 04.04.2011 року укладеного між нею та ФОП [PERSON] на виконання комплексу ремонтних робіт на об»єкті квартира [ADDRESS]. 28.07.2011 року роботи за договором було виконано, складено, та підписано акт виконаних робіт на суму 169863 грн., а 03.08.2011 року позивачка на виконання п.1.2,2.3 Договору, оплатила підряднику 169863 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №1. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1,3 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З врахуванням вимог вищевказаних норм процесуального законодавства суд, дійшов висновку, що покази позивачки та її представника про передачу грошей для купівлі квартири, та здійснення нею оплати ремонту не відповідають фактичним обставинам справи, та спростовуються наступними дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме договором пожертви від 18.02.2011 року про передачу в дар відповідачеві його батьком [PERSON] грошових коштів в сумі 335000 грн., та які були переказані на особовий рахунок відповідача, та які згодом після укладення договору купівлі - продажу квартири 16.03.2011 року були перераховані 17.03.2011 року на рахунок продавця ТОВ «Райффайзенг Лізинг Аваль» в сумі 334963 грн. та яких повністю вистачало здійснити оплату за купівлю квартири, і необхідності в доплати в сумі 10000 доларів США як вказує позивачка з її сторони не було. Що стосується тієї обставини, що позивачка 03.08.2011 року здійснила оплату за ремонті роботи виконані в спірній квартирі в сумі 169863 грн., то вона теж не відповідає фактичним обставинам справи виходячи з наступного, відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що ФОП [PERSON] він ніколи не бачив, не знає і жодного разу [PERSON] не був у спірній квартирі і не здійснював жодних ремонтних робіт, крім того це також в судовому засіданні підтвердив і свідок [PERSON], який зазначив, що він здійснював весь ремонт в квартири [ADDRESS] з травня по серпень 2011 року на прохання матері відповідача. Всі будівельні матеріали купував [PERSON], інколи вони купували їх разом, йому також допомагав його син, більше ремонтних робіт ніхто не виконував і ніякого [PERSON] він ніколи в квартирі не бачив. Коли робився ремонт він весь час проживав у цій квартирі, інколи приїздили відповідач з позивачкою дивитись як здійснюється ремонт. За ремонт з ним розрахувалась мати відповідача ця сума була близько 30000 грн.. Він ставив вікна, утеплював балкони, клав плитку, виготовляв двері, виконував гіпсокартонні роботи, вставляв сантехніку, клав поли. Свідок [PERSON] суду показав, що він товаришує з відповідачем і також придбав квартиру поруч з [PERSON], інколи він заходив дивитись як в того проходить ремонт і бачив там [PERSON] який клав поли, клав гіпсокартон, плитку, інших сторонніх осіб які б робили там ремонт він не бачив. Крім того суд вважає, що надані позивачем докази є неналежними виходячи з наступного, договір підряду від 04.04.2011 року належним чином не засвідчений, на прибуткових та касових ордерах відсутні будь-які відомості хто отримав кошти, відсутні відповідні печатки як банку так і ФОП [PERSON], та яким чином отримувались кошти, крім того згідно витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зазначено прізвище іншої особи підприємця [PERSON], вид його діяльності лісопильне та стругальне виробництво, просочування деревини, з чого вбачається, що [PERSON] не займається здійсненням ремонтів, і навряд чи міг [PERSON] помилково вказати своє прізвище на всих виданих ним документах квитанціях, касових ордерах, договору підряду та акту виконаних робіт, як стверджував представник позивача за первісним позовом, а тому суд приходить до висновку, що позивач не довів обставин на які посилався щодо передачі грошей на купівлю спірної квартири та оплату ремонту, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити. Що стосується вимог позивача про визнання спільним сумісним майном набутим за час шлюбу предметів побуту та домашньої обстановки, та їх розподіл між сторонами, то вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 57 ч.1 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : майно набуте нею ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 ч.1 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими що підлягають задоволенню в частині розірвання шлюбу та визнання спільним сумісним майном набутим за час шлюбу [PERSON] з [PERSON] предмети побуту та домашньої обстановки набір меблів шкаф - купе, кухня вартістю 13000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., витяжка «Мілано» вартістю 700 грн., вбудована духовка «Електролюкс» вартістю 4089 грн., варочна поверхня «Електролюкс» вартістю 2400 грн., холодильник «Електролюкс» вартістю 7000 грн., Також суд вважає за можливе з врахуванням інтересів обох сторін провести поділ майна предметів побуту та домашньої обстановки наступним чином, виділити [PERSON] витяжку «Мілано» вартістю 700 грн., вбудована духовка «Електролюкс» вартістю 4089 грн., варочну поверхню «Електролюкс» вартістю 2400 грн., холодильник «Електролюкс» вартістю 7000 грн. на загальну суму 14189 грн., виділити [PERSON] набір меблів шкаф - купе, кухня вартістю 13000 грн., кровать «Титан» та матрас вартістю 4752 грн., на загальну суму 17752 грн.. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, то він підлягає частковому задоволенню в частині визнання особистою приватною власністю [PERSON] квартири [ADDRESS], оскільки позивачем за зустрічним позовом було доведено в судовому засіданні, що кошти за які було придбано спірну квартиру були подаровані батьком позивача за зустрічним позовом для купівлі житла і належали особисто [PERSON] і саме за ці кошти була придбана квартира, а тому суд приходить до висновку, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON], що ж стосується позовної вимоги про визнання за позивачем права особистої приватної власності на предмети побуту та домашньої обстановки, то вона задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні було встановлено з показів самих сторін, що вказане майно вони придбали за спільні кошти. На підставі викладеного та

Outcome: partial