Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який з лютого 2014 року виїхав з квартири за власним бажанням і з того часу у зазначеній квартирі не мешкав. Реєстрація відповідача по місцю мешкання у належній позивачці квартирі порушує право вільно розпоряджатися належним їй майном. Позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, від представника до суду надійшла заява, згідно якої остання просить суд розглянути вказану справи без її участі та участі позивачки, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, справу просить розглянути без його участі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивачка має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Так, відповідно до ст. 71 ЖК України та п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» від 12.04.1985 р. № 2 із наступними змінами, право користування жилим приміщенням за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається за ними протягом шести місяців, або інших строків, передбачених вказаною статтею. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.8). На даний час у вказаній квартирі зареєстрований відповідач (а.с.7, 9-10). Відповідач з лютого 2014 року виїхав з квартири та не проживає в ній (а.с. 11). Ст. 321 ЦК України забороняє обмеження прав власника стосовно розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації у квартирі особи, що там не мешкає, обмежує позивача у розпорядженні майном. У судовому засіданні не встановлено поважних підстав, чому неможливо позбавити відповідача права користування житловим приміщенням. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначене поняття місця проживання особи. А за ст. 15 цього ж Закону встановлюється відповідальність особи за порушення вимог про необхідність реєстрації місця проживання. Аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS], тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» від 12.04.1985 р. № 2, ст.ст. 3, 15 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved