Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Залізнична районна адміністрація, як орган опіки та піклування,звернулася з позовом в суд про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на дітей в твердій грошовій сумі 700 грн. на двох дітей з усіх видів заробітку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що діти знаходяться на повному утриманні та вихованні бабці - [PERSON], матір дітей [PERSON] ними не цікавиться, не займається вихованням і утриманням синів, державні допомоги, які отримує на дітей, витрачає на свої потреби, повністю ухилившись від виконання своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, при цьому пояснили, що [PERSON] дійсно деякий час неналежно виконувала свої батьківські обов'язки, однак з березня 2015 року змінила своє ставлення до виховання дітей, опікується ними, витрачає кошти на їхнє утримання. [PERSON] на час розгляду справи перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON], проживає з ним на [ADDRESS], [INFO] в них народився син. У зв'язку з народженням третьої дитини на підставі скерування лікаря старші діти тимчасово влаштовані до комунального закладу Львівської обласної ради «Дитячий туберкульозний санаторій», а вона відвідує дітей, на вихідні забирає додому, отримані кошти від підзаробітків та соціальну допомогу витрачає на дітей. Просили в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] проти задоволення позову заперечила, пояснила, що [PERSON] є її донькою, запевнила, що донька змінилася, постійно піклується про дітей. Прокурор в судовому засіданні висловила позицію про те, що із матеріалів справи вбачається зміна відношення відповідача до питання виховання дітей, вона змінила свою поведінку щодо старших синів з часу дачі висновку органом опіки і піклування 19.02.2015 року, тому підстави для задоволення позову відсутні. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, думку прокурора, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини 1959 року, «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст.150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, орган опіки та піклування. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено та підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.7, 8), що [PERSON] народився [INFO] і його батьками зазначені [PERSON] та відповідач [PERSON], та що [PERSON] народився [INFO], його батьками значиться [PERSON] та [PERSON] При цьому, записи про батька дітей вчинено на підставі ч.1 ст.135 СК України. Згідно довідки комунального закладу Львівської обласної ради «Дитячий туберкульозний санаторій» №12 від 05.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в дитячому туберкульозному санаторії на оздоровленні за скеруванням Львівського протитуберкульозного диспансеру. Як видно із акту обстеження умов проживання від 15.11.2013 року і акту соціального інспектування № 703 від 14.07.2014 року, умови у вказаній квартирі задовільні умови, в кімнатах та кухні чисто, для проживання, виховання і розвитку дітей відповідні умови, мати не займається дітьми (а.с. 9, 11-12). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 19.02.2015 року №32-вих-363, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4). Такий висновок підтверджується поясненнями і позицією представника позивача під час розгляду справи. Разом з тим, суд критично ставиться до даного висновку, який складено 12.02.2015 року, а станом на день розгляду справи в суді, матір [PERSON] змінила ставлення до дітей, займається їхнім вихованням, відвідує в закладі, в якому вони перебувають, забирає на вихідні дні додому, що підтвердила баба дітей [PERSON] та свідок [PERSON] З матеріалів справи, пояснень осіб, які беруть участь у справі, та показань свідка вбачається, що [PERSON] перебуває в цивільному шлюбі із [PERSON], проживає з ним на [ADDRESS], [INFO] в них народився син. Із показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] - матері [PERSON], пояснень третьої особи [PERSON] вбачається, що [PERSON] любить всіх трьох дітей, спілкується з ними, опікується дітьми. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вбачає в певний період винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання синів [PERSON] та [PERSON], свідоме нехтування нею своїх батьківських обов'язків, поважності причин невиконання обов'язків у вказаний період не навела, маючи при цьому реальну можливість спілкуватися з дітьми, брати участь у їхньому вихованні та утриманні, при цьому належних та допустимих доказів щодо перешкоджання їй у спілкуванні з дітьми не представила. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з приводу неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків органом опіки і піклування та судом до відповідача не вживались заходи попередження про можливі наслідки такої поведінки, з урахуванням характеру винної поведінки [PERSON], її дійсне бажання виправити винну поведінку, оскільки на даний час вона виправилася та намагається належним чином виховувати дітей, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. За такого рішення, з урахуванням того, що позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed