Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь спричинену шкоду, шляхом пошкодження належного йому автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням заяви від 05.08.2021 року, в розмірі 5600,00 грн. Позов мотивує тим, що 26.02.2021 року о 16 годині в м. Шпола по вул. Соборна [PERSON] при здійснені обгону не дотримався безпечного інтервалу і здійснив зіткнення з автомобілем, який належить позивачу, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою суду у справі № 710/376/21, провадження № 3/710/319/21, від 23.03.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. [PERSON] винним себе у вчиненні ДТП визнав повністю. Однак, в добровільному порядку відшкодувати позивачу вартість відновлювальних робіт по ремонту автомобіля, які необхідно провести , відповідач відмовляється. 09.06.2021 відкрито провадження у справі, яку віднесено до малозначної та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про поважність причин неявки суд не повідомляв.Відзив до суду на позов не надав. Судом вирішено справу розглядати у порядку ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши осіб, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та справи про адміністративне правопорушення № 710/376/21, встановив наступне. Відповідно до постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 23.03.2021 року у справі № 710/376/21, провадження № 3/710/319/21, яка набрала законної сили 03.04.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу (а.с.6). Зі змісту наведеної постанови суд вбачається, що [PERSON] 26.02.2021 о 16 годині 00 хвилин по вул. Соборній в м.Шпола керував автомобілем ВАЗ 21061 реєстраційний номер [NUMBER] , під час обгону автомобіля ВАЗ 2107 реєстраційний номер [NUMBER] недотримався безпечного інтервалу і здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107 реєстраційний номер [NUMBER] , в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Із досліджених матеріалів справи № 710/376/21, зокрема схеми пригоди, письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] вбачається, що автомобіль ВАЗ 2107 реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження бокової лівої частини. [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] належить на праві власності транспортний засіб марки ВАЗ 2107, тип - легковий седан -В, номер шасі, кузова рами - [NUMBER] , колір - червоний, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 22.07.2016 (а.с.7). Відповідно до товарного чеку від 25.05.2021 року, виданого ФОП [PERSON] , підтверджується сплата за крило та накладку в розмірі 820,00 грн (а.с.8). Відповідно до рахунку на оплату №11 від 24.05.2021, виданого ФОП [PERSON] вартість послуг із заміни накладки дверей, крила, фарбування дверей та крила коштує шість тисяч триста гривень (а.с.9). Згідно із звітом про оцінку транспортного засобу від 14.07.2021, складеного експертом -оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на момент огляду, а саме станом на 12.07.2021 становить 5600,00 (а.с.54-68). Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами частини першої статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2, 3 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення прав та обов`язків є зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 8 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ураховуючи, що вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспорної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, встановлена судом, відповідачем не спростовано розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачу пошкодженням його автомобіля, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений останнім судовий збір.

Outcome: approved