Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказала, що 17 серпня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було видано свідоцтво про шлюб за актовим записом № 55. Від цього шлюбу у них є син [PERSON], який народився [INFO] та на даний час мешкає з нею. На протязі 2015 року в сім'ї немає спокою через відповідача, тому вона не витримала постійних сварок зі сторони свого чоловіка та попросила залишити їх з сином. Відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги. В серпні відповідач підняв руку на неї та їх маленького сина та спричинив тілесні ушкодження за що він був притягнутий до кримінальної відповідальності. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено з серпня 2015 р., та, за переконанням позивачки, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Сторони припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить як інтересам позивачки так і інтересам відповідача. Малолітній син проживає з позивачкою, вона не працює бо знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до виповнення ним 3-річного віку. Спір з приводу поділу спільного майна відсутній, спільного майна, нажитого за час шлюбу, у них немає. На підставі ст.ст. 104,105,110,112, Сімейного кодексу України, ст.ст. 3,4,88,118 ЦПК України позивач прохає задовольнити її позов. В судовому засіданні Позивач та її представник позов підтримали. Позивачка наголосила на тому, що збереження сім'ї неможливе через те, що відповідач застосовував насильство до неї та її дітей. Вона неодноразово зверталась за захистом до правоохоронних органів від неправомірних дій відповідача, останній раз він був засуджений судом за спричинення тілесних ушкоджень їй та малолітньому синові. З вересня 2015 року вони припинили шлюбні відносини, з жовтня 2015 року проживають окремо. Відповідач жодного разу не виявив бажання побачити сина та ніяких дій з його боку щодо примирення за цей час не відбулося. Представник позивача вважає, що сторони по справі втратили почуття поваги та кохання один до одного, спільного майна не має, спільного господарства не ведеться, питання утримання дитини вирішене, позивачка отримує аліменти з відповідача на його утримання. Судом доведений факт спричинення відповідачем легких тілесних ушкоджень позивачки та її малолітньому синові тому, на думку представника, збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки та її дітей. Прохає позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати понесені позивачкою при зверненні до суду . Відповідач позов визнав частково, пояснив, що він не проживає з позивачкою через постійні сварки з її боку. Наголосив на тому, що він утримує сина і не відмовляється від нього, сплачує аліменти на утримання сина та позивачки. Через розбіжності в питаннях виховання дітей у них постійно виникали сварки з позивачкою. Зараз він працює, проживає у гуртожитку. Суд вислухавши позивачку, її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2013 року, шлюб був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було видано свідоцтво про шлюб за актовим записом № 55. Сторони по справі з вересня 2015 року припинили шлюбні стосунки а з жовтня 2015 року не проживають разом, дана обставина встановлена судом та не оспорюються сторонами по справі. Питання проживання та утримання малолітнього сина вирішене, відповідач сплачує аліменти на його утримання та утримання позивачки, дитина проживає з позивачкою. Відвідач надав суду докази про сплату ним на утримання сина та позивачки аліментів, позивачка даний факт визнала. Відповідач в судовому засіданні не довів свого бажання приміритися з позивачкою, не довів свого бажання зберегти сім'ю, навпаки виявив неповагу до позивачки, висловив в її адресу звинувачення, що суд розцінив як втрату до неї почуття кохання та поваги. Суд враховує небажання позивачки проживати з відповідачем який застосовував насильства в родині щодо неї та її малолітнього сина. Дана обставина підтверджена вироком Петропавлівського районного суду від 17.02.2016 року яким відповідач засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України та, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та інтересам їх спільного сина та сина позивачки від першого шлюбу, тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що згідно з вимогами частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, і приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 551,20 гривень

Outcome: approved