Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Дочірнє підприємство «Центргаз» Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» звернулось до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] борг за спожитий газ за об`єктом, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що позивач, як суб`єкт ринку газу, здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб. [PERSON] в період з серпня 2016 року по 01.11.2018 року спожито природний газ на загальну суму 11824,57 грн. за об`єктом, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вартість якого залишилась не оплаченою. Дочірнє підприємство «Центргаз» Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Ухвалою від 10.07.2019 року по справі №383/772/19 було відмовлено у видачі судового наказу через відсутність договору постачання природного газу. Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання. Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30 вересня 2015 року, акцептуванням Типового договору є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, сплата або часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та факт фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ - ВАТ «Кіровоградгаз» та вноситься до особового рахунку споживача). Відповідач споживав природний газ та частково сплатив його вартість, чим визнав факт надання згоди на приєднання до умов Типового договору. Відсутність укладеного між постачальником та споживачем письмового договору на постачання природного газу не є підставою для відмови судом у задоволенні позовних вимог. Відповідно до умов Типового договору позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до тарифу. Проте, відповідач не в повному обсязі сплачував за поставлений природний газ, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. В порядку досудового врегулювання спору 22.10.2018 року заявником на адресу боржника було направлено вимоги про сплату заборгованості за спожитий природний газ №2469 в сумі 20995,23 грн. (станом на дату надсилання вимоги боржнику), а 05.11.2018 року вимогу №2544 в сумі 20995,23 грн. (станом на дату надсилання вимоги боржнику), які залишились незадоволеними боржником. Заперечення щодо сплати боргу боржником не надано, борг не сплачено. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений Типовим договором строк. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.09.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с.34-35). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.44-45). Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV,\~чинного на\~момент виникнення\~спірних правовідносин\~(далі\~ Закон\~України від\~24\~червня 2004\~року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьої статі 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» \~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Згідно витягу з особового рахунку абонента судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] (а.с.10). Факт споживання відповідачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , доказуванню не підлягає, адже позов відповідачем визнається. Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 12 січня 2015 року № 9, статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, з 01 липня 2015 року постачання природного газу здійснює позивач Дочірнє підприємство «Центргаз», а ВАТ «Кіровоградгаз» виконує функції газорозподільного підприємства (оператора газорозподільних систем). Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період») від 01 жовтня 2015 року №758 на Дочірнє підприємство «Центргаз», покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам (населенню). Положеннями розділу ІІІ пункту 21 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правила), визначено, що побутовий споживач має право на проведення звіряння розрахунків з підписанням відповідного акта; безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показання власного споживання природного газу. Відповідно до пунктів 2-4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Відповідно до пунктів 1.1, 2 Типового договору договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природнього газу» та Правил постачання природного газу та є однаковими для всіх побутових споживачів України і не можуть бути змінені згідно з частиною 2 статті 633 ЦК України. Позивач як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тобто, забезпечує споживачів ресурсом природного газу, а інші послуги, зокрема, облік газу, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу та технічні види робіт з підключення, обмеження, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій тощо, здійснює оператор газорозподільних систем. Відповідно до пункту 1.3 договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальником за поставлений природний газ. З витягу\~з особового\~рахунку абонента\~встановлено,\~що за особовим рахунком, відкритим на ім`я відповідача, сплачено грошові кошти за газ 20.01.2017 року в сумі 770,32 грн. Зазначеним підтверджується, як факт укладення договору з позивачем шляхом оплати послуг, так і факт, що послуги оплачувалися не щомісячно, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на серпень 2019 року становить 11824,57 грн. Внаслідок виникнення заборгованості з 01.11.2018 року та по теперішній час газопостачання на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , припинено. 22.10.2018 року за №2469 та 05.11.2018 року за №2544 позивачем направлялись відповідачу вимоги про сплату заборгованості за спожитий природний газ (а.с.16, 17), але вказані вимоги залишились без належного реагування. Відповідно до ст.67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Частина 1 ст.526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вищезазначене, позицію відповідача, який позов визнав в повному обсязі, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновок суду грунтується на тому, що відповідачем порушено виконання зобов`язання щодо належного виконання умов договору, в результаті чого утворилась заборгованість. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Згідно ч.7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про повернення судового збору. Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2019 року по справі №383/772/19 відмовлено у видачі судового наказу за заявою Дочірнього підприємства «Центргаз» Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий газ в розмірі 11824 грн. 57 коп. та судового збору у розмірі 192 грн. 10 коп. (а.с.13-15). За подання даного позову позивачем було сплачено за платіжним дорученням №20521 від 30.08.2019 року судовий збір у розмірі 1921 грн. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року встановлений у розмірі 1921 грн. Отже, позивач при зверненні до суду з даним позовом повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1921 грн. за вирахуванням суми судового збору у розмірі 192 грн. 10 коп. сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу. Таким чином, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме переплата становить 192 грн. 10 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надмірно сплачений судовий збір у розмірі 192 грн. 10 коп. підлягає поверненню позивачу. Згідно ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на наведенні вище положення, а також на те, що позов задоволено повністю з відповідача підлягає стягненню на позивача судовий збір в сумі 1921 грн. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 714, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 76-81, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved