Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Заочним рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2015 року позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені було задоволено, стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2015 року по 25.09.2015 року в сумі 2 827,10 гривень, з утриманням ПрАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті; стягнуто з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. 07 грудня 2015 року представник позивача звернулася до суду із заявою про винесення додаткового рішення стосовно вимог, які були заявлені позивачем, але щодо яких рішення судом не було прийнято. Сторони у судове засідання не зявились. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що під час розгляду справи 04.11.2015 року представником позивача через канцелярію суду була подана заява про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 22). Згідно даної заяви позивач просив стягнути з ПрАТ «Азовелектросталь» заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 187,13 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2015 року по день винесення рішення. Також в обґрунтування вимог надано розрахунковий лист за вересень 2015 року. У звязку із тим, що за уточненими вимогами рішення суду прийнято не було, тому суд вважає законним прийняте додаткове рішення по суті уточнених вимог. Згідно розрахункового листа за вересень 2015 року за даний місяць позивачу було нараховано заробітну плату у виді компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 2 187,13 грн. з урахуванням утриманих податків та зборів. Відповідач не надав до суду доказів виплати вказаної заборгованості станом на день ухвалення рішення. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. З наведених положень суд приходить до висновку, що нарахована відповідачем сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 2 187,13 грн. є невідємною частиною заробітної плати позивача, яка має бути виплачена працедавцем в день звільнення разом зі всіма виплатами, що належать працівнику. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений не був, оскільки на сьогоднішній день мається заборгованість у виді компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 2 187,13 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за період з 08.08.2015 року по 25.09.2015 року в сумі 2 827,10 гривень. Однак позивач просив також стягнути по день винесення рішення судом, тобто по 13 листопада 2015 року. Отже невирішеним залишилося питання щодо періоду з 26.09.2015 року по 13.11.2015 року (день винесення рішення судом). Вирішуючи дане питання суд виходить з наступного. Встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи до дня звільнення складала 83,15 грн., що також не заперечується відповідачем. За даними листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13 середньостатистична кількість робочих днів на 2015 рік за період з 26.09.2015р по 13.11.2015р. складає 35 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 26.09.2015р по 13.11.2015р. складає 2 910,25 грн. (35 днів х 83,15 грн.). Вказана сума середнього заробітку підлягає стягненню на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved