Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Заявник [PERSON], 18.04.2019 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, в якій зазначив, що 12.02.2019 року його дружина [PERSON] в м. Донецьку народила дитину жіночої статі, про що було видано медичне свідоцтво про народження № 240 від 12.02.2019 року. Просить суд встановити факт народження [PERSON], [INFO], громадянкою України, уродженкою [INFO], Україна, зареєстроване місце проживання: [INFO], яка перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином України [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], Україна, який зареєстрований за адресою: [INFO], 12 лютого 2019 року в м. Донецьку, Донецької області, Україна, однієї дитини, жіночої статі (дитина перша, пологи перші за рахунком). Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявники в судове засідання не зявилися, надали суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримали повністю, просять суд слухати справу за їх відсутності. Заінтересовані особи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до переконання, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до паспорту серії ВК № 350441 від 12.12.2006 року, виданого Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], Україна. Відповідно до паспорту № 000671153 від 27.06.2017 року, [PERSON],\~[INFO], уродженка м. Донецька, Донецької області, Україна. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія І-НО № 215334 від 07.08.2010 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції ум. Донецьку Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.08.2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 489. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно «Пісня». У відповідності до ст.\~317\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до п. 4 ст.\~13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства\~юстиції України\~18.10.2000\~року №\~52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N 103/у), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о, форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9. Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprusv. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема,«Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду ґрунтується на дотриманні вимог статті 263\~ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться в м. Донецьк. В судовому\~засіданні встановлено,\~що згідно медичного свідоцтва про народження № 240 від 12.02.2019 року за формою 103/у, [PERSON], народила 12.02.2019 року о 09 год. 40 хв. в м. Донецьку дівчинку вагою 2900,00 гр., дитина перша, перші пологи. Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась. Встановлення факту народження заявнику необхідне для реєстрації народження дитини. Крім того, судом встановлено, що заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію народження дитини у позасудовому порядку. Встановлення даного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов'язано з подальшим вирішенням спору про право. У зв'язку з наведеним, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved