Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Заявник 14.11.2019 року звернулася до суду з заявою про визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутніми, посилаючись на наступні обставини. Вона з 23.09.1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого є двоє повнолітніх дітей. У 2016 році [PERSON] виїхав за межі міста на заробітки, до теперішнього часу не повернувся, з того часу вона втратила з ним зв`язок. На її звернення до Нікопольського ВП ГУНП України з приводу встановлення місцезнаходження [PERSON] отримала відповідь, що його місцезнаходження невідоме та встановити його не виявилося можливим. До теперішнього часу його місцезнаходження їй невідоме. Визнання [PERSON] безвісно відсутній необхідно їй для розірвання шлюбу, оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у квартирі, в якій вони проживають та вирішення питання щодо реєстрації у вказаній квартирі. Враховуючи викладені обставини, вона звернулася до суду з даною заявою. Ухвалою судді від 18.11.2019 року заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на вимогах заяви наполягає, просить її задовольнити (а.с. 45). Від В. [PERSON] . начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), К.Баранової надійшла на адресу суду заява про розгляд справи без представника відділу (а.с. 44). Від представника Нікопольської міської ради, М.І. Пометій до суду також надійшла заява про розгляд справи без участі представника (а.с. 31). Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 23.09.1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 4). Заявник [PERSON] в обґрунтування своєї заяви зазначила, що у 2016 році [PERSON] виїхав за межі міста на заробітки, до теперішнього часу не повернувся, зв`язок з ним відсутній. На звернення заявника до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо перевірки її чоловіка [PERSON] , отримала повідомлення про те, що [PERSON] серед померлих, заарештованих, затриманих у порядку ст. 208, 191, 535 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться. На сьогоднішній день його місцезнаходження невідоме та встановити його не виявилося можливим (а.с. 12). Про результати перевірки складено відповідну довідку (а.с. 13). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили те, що з 2016 року відомостей про [PERSON] немає, місцезнаходження його невідоме, зв`язку з ним немає. Згідно Акту Квартального комітету 3 24 від 22.10.2019 року, [PERSON] з 01 жовтня 2016 року та до цього часу за адресою реєстрації не проживає (а.с. 14). Відповідно до ст.293 ч.2 п.3 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно зі ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. У постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Суд звертає увагу, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Відповідно до статті 315 ЦПК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження судами розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту визнання особи безвісно відсутньою для заявника має юридичне значення, оскільки дозволить вирішити питання пов`язані з розірванням шлюбу, отриманням субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та питання щодо реєстрації заявника у квартирі Виходячи з викладеного суд вважає, що є всі підстави для визнання [PERSON] , [INFO] - безвісно відсутнім, так як більше одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про його місце\~ перебування.\~\~

Outcome: approved