Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою державного виконавця Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області [PERSON] від 21 лютого 2012 року було накладено арешт на належну позивачу ? частку житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Троїцьке Луганської області, вул. Калініна, б. № 32, у межах суми звернення стягнення 372 гривні 67 копійок згідно судового наказу Троїцького районного суду Луганської області № 211-9, виданого 01 березня 2006 року про стягнення боргу в сумі 222 гривні 57 копійок та санкцій в сумі 124 гривні 60 копійок, а також державного мита у сумі 25 гривень 50 копійок на користь ЗАТ «Український мобільний звязок». На даний час зобовязання по сплаті боргу та санкцій, а також державного мита на користь ЗАТ «Український мобільний звязок» виконано повністю. При цьому, накладений державним виконавцем арешт до теперішнього часу з невідомих причин знято не було. Позивач просить суд зняти арешт з вищезазначеної частини нерухомого майна. Позивач у судове засідання не зявилася, просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно постановою державного виконавця Троїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області [PERSON] від 21 лютого 2012 року було накладено арешт на належну мені ? частку житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Троїцьке Луганської області, вул. Калініна, б. № 32, у межах суми звернення стягнення 372 гривні 67 копійок згідно судового наказу Троїцького районного суду Луганської області № 211-9, виданого 01 березня 2006 року про стягнення боргу в сумі 222 гривні 57 копійок та санкцій в сумі 124 гривні 60 копійок, а також державного мита у сумі 25 гривень 50 копійок на користь ЗАТ «Український мобільний звязок» (а.с. 8). На даний час зобовязання по сплаті боргу в сумі 222 гривні 57 копійок та санкцій в сумі 124 гривні 60 копійок, а також державного мита у сумі 25 гривень 50 копійок на користь ЗАТ «Український мобільний звязок» виконано повністю, що підтверджується листом ПрАТ «МТС Україна» FD-16-19392 від 07 грудня 2016 року (а.с. 10). При цьому, накладений державним виконавцем арешт до теперішнього часу з невідомих причин знято не було. Вказане позбавляє позивача можливості вільно володіти та розпоряджатися належним їй майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оскільки підстав для продовження обтяження на майно на даний час не вбачається, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом зняття арешту з майна, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ст.ст 316, 317, 319 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved