Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] (далі позивачка) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона протягом 2016 року підтримувала з відповідачем інтимні стосунки, в результаті чого завагітніла. З кінця 2016 року вона з відповідачем почала проживати однією сімєю, і 13.02.2017 року у них народилася донька [PERSON], яку відповідач визнав своєю донькою. Позивачка зазначає, що після народження доньки їхні стосунки з відповідачем не носять постійний характер. Відповідач в добровільному порядку не надає постійної матеріальної допомоги на утримання доньки, хоч і має змогу це робити, бо працює у ВСП шахта Дніпровська ШУ «Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», має стабільний дохід. Позивачка стверджує, що одноособово не має можливості утримувати доньку і забезпечувати її всім необхідним. Посилаючись на норми статей 180-182 Сімейного кодексу (далі СК) України позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 25 % всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання [PERSON] як дружини у розмірі 25 % від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити (а.с. 20). Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення (а.с. 16). В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 13.02.2017 року у сторін, які проживали спільно без реєстрації шлюбу, народилася донька [PERSON], яку відповідач визнав своєю донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 630568, виданим 22.02.2017 року виконавчим комітетом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 01 (а.с.3). Після народження доньки стосунки сторін перестали носити постійний характер. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання позивачки та їхньої спільної доньки, яка проживає разом з позивачкою, хоч і має змогу це робити, бо працює у ВСП шахта Дніпровська ШУ «Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», має постійний дохід, що підтверджується довідкою про доходи № 4266, виданою 16.06.2017 року ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», згідно з якою відповідач з грудня 2016 року по травень 2017 року отримав заробітну плату після всіх обовязкових відрахувань у розмірі 35672 грн. 31 коп. (а.с.18). Правовідносини між сторонами регулюються СК України. У відповідності зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд відзначає, що батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При цьому, за приписами ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, але можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з нормою ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК). Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власної дитини. При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, беручи до уваги, що відповідач, як батько дитини, повинен піклуватися про неї та утримувати, а також утримувати її матір, яка доглядає її до трирічного віку, і відповідач має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 25 % від доходу відповідача щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду 03 липня 2017 року та на утримання матері дитини в розмірі 25 % від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою трирічного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви. Стаття 8 ЦПК України визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1). 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким було збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у позовній заяві просила стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 25 % всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання, у розмірі 25 % від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, але суд прийшов до висновку з метою дотримання принципу законності цивільного судочинства та захисту законних інтересів дитини стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 1426 грн. та для працездатних осіб 1684 грн. 1426+1684=3110 х 50/100 х 6 місяців = 9330 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачку відповідно до п. 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору. За нормою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі зазначеного, ст.ст. 84, 86, 88, 91, 141, 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved