Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до договору оренди землі від 05 листопада 2008 року, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», товариству була передана в оренду належна позивачу земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 7,53 га, кадастровий номер 4425486500:06:003:0059, яка знаходиться на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області. Позивач та його представник посилаються на те, що відповідач не виконує умови вищезазначеного договору оренди землі щодо умов сплати орендної плати, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті орендної плати за 2017, 2018 та 2019 роки у розмірі 13711 грн. 70 коп. Позивач через свого представника просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість по орендній платі, розірвати договір оренди землі та скасувати запис про реєстрацію речового права, здійснений на підставі договору оренди землі, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Малик Дмитро Олексійович у судове засідання не з`явилися, представник позивача просив справу розглянути без його участі та участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Усова Катерина Вікторівна у судові засідання не з`являється, посилається на поважність причин своїх неявок, однак належними підтверджуючими документами причини своїх неявок не підтвердила. Низка судових засідань по даній справі була відкладена з тих обставин, що адвокат Усова Катерина Вікторівна віддавала перевагу участі в інших судових засіданнях по справам, в яких вона представляла інтереси осіб, призначеним на той же день, з незрозумілих причин ставлячи пріоритет іншим справам, ніж зазначеній. Таку поведінку суд розцінює як спробу затягнути вирішення даної справи по суті. У зв`язку з вищезазначеним, з метою недопущення порушення прав осіб на розгляд справи у розумні строки, суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі представника відповідача. При цьому, до суду було надано відзив на позовну заяву, згідно якому мають місце посилання на наявність недоліків позовної заяви, визначені ст. 175 і 177 ЦПК України. Вказані недоліки в цілому було усунуто стороною позивача після залишення позовної заяви без руху. Також представник відповідача адвокат Усова Катерина Вікторівна на виконання ухвали суду про витребування доказів посилалася на ту обставину, що позивач у 2008 році отримав орендну плату на підставі спірного договору оренді землі наперед на 49 років, однак жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначеного не надала. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4402261362018 від 26 січня 2018 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,5277 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області з кадастровим номером 4425486500:06:003:0059. Дата державної реєстрації земельної ділянки 02 лютого 2016 року, зареєстрована Відділом Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області (а.с. 15-17). Право власності за позивачем на вказану земельну ділянку також посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 146625 (а.с. 19). Згідно договору оренди землі від 05 листопада 2008 року, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ», товариству була передана в оренду належна позивачу земельна ділянка - рілля, площею 7,53 га, кадастровий номер 4425486500:06:003:0059, яка знаходиться на території Тарасівської сільської ради Троїцького району Луганської області (а.с. 13-14). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 180245780 від 09 вересня 2019 року спірний договір було зареєстровано 06 вересня 2019 року (номер запису про інше речове право 33104680) (а.с. 18, 21-22). Згідно п. 8 Договору оренди договір укладено строком на 49 років. Як вбачається з п. 9 Договору оренди орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій або натуральній формі з урахуванням коефіцієнта індексації в розмірі 2 % від нормативно грошової оцінки, яка становить 228528 грн. 44 коп. (а.с. 6) Відповідно до п. 11 Договору оренди орендар сплачує орендну плату протягом дії Договору не пізніше як у термін до 31 грудня кожного року. Згідно довідок від 20 листопада 2019 року № 30617 та № 30618 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивач в рахунок оренди земельної ділянки згідно спірного договору оренди грошових коштів за 2017, 2018 та 2019 роки, не отримував (а.с. 7-8). Тарасівською сільською радою Троїцького району Луганської області було надано 01 жовтня 2019 року довідку № 321, що позивач «має земельний пай 7,53 га та обробляє його сам» (а.с. 12). Також позивачем було додано до позовної заяви копію податкового повідомлення-рішення від 01 липня 2019 року та квитанції про сплату земельного податку з фізичних осіб (а.с. 20). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На період укладання даного договору оренди, спірні правовідносини з приводу оренди земельних ділянок регулювались Законом України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року зі змінами та доповненнями на день укладання договору оренди, Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України, а також постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220, якою затверджено типову форму договору оренди земельної ділянки. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), зокрема шляхом застосування інших,передбачених законом,способів. Частиною 4 ст. 124 цього Кодексу передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України - майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр. Судом встановлено, що укладений Договір оренди землі був прийнятий сторонами до виконання і продовжує діяти в період розгляду справи судом, оскільки строк його дії не закінчився. Згідно положень ст. ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на дату укладання договору), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Суд вважає, що відповідач за умовами укладеного Договору зобов`язався виплачувати орендодавцю як грошову так і натуральну форму орендної плати, оскільки саме такі умови в частині способу її виплати були визначені сторонами при укладенні договору та протягом строку дії договору за взаємною згодою сторін не змінювались. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих доказів судом з`ясовано, що позивача не отримав від відповідача оренду плату в жодній з обумовлених спірним Договором оренди формі за 2017, 2018 та 2019 роки. Відповідно до положень п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 розд. ІV Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 ПКУ. Відповідно до п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПКУ (п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України). Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку. Якщо оподатковуваний дохід надається у не грошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання). Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (п.п.168.1.3.-168.1.5 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України). Таким чином, у будь-якому випадку відповідач, будучи податковим агентом, зобов`язаний з дотриманням норм Податкового кодексу України, сплатити податки з нарахованого або нарахованого та виплаченого на користь позивача розміру орендної плати. Проте, згідно наданих суду доказів, а саме Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивача за період з 01 кварталу 2008 року по 4 квартал 2015 року та з 01 кварталу 2016 року по 2 квартал 2019 року, відомості про розмір нарахованих або сплачених податків з його доходів, в тому числі за передачу земельної ділянки відповідачу в оренду - відсутні. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, достовірно знаючи про розгляд справи судом, не надав належних та допустимих доказів на спростування посилань позивача щодо невиплати орендної плати за 2017-2019 роки, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Тому суд приходить до висновку про те, що відповідач в порушення укладеного Договору оренди землі систематично не виконував свої обов`язки щодо нарахування та виплати орендної плати за 2017-2019 роки у визначених Договором оренди розмірах та строки. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами і застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Виплата орендарем орендної плати за договором є основним обов`язком відповідача, невиконання якого суд вважає є істотним порушенням умов договору, оскільки орендна плата для орендодавця є його стабільним джерелом доходу і при передачі землі в оренду орендодавець розраховує на її виплату. Положеннями ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України та ч. 1 ст. 782 ЦК України, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України - договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини є в силу положень Закону України «Про оренду землі» підставами для розірвання Договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами і даний Договір підлягає розірванню. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позиція суду щодо підстав для задоволення позову в частині розірвання спірного Договору оренди з підстав систематичного невиконання орендарем своїх обов`язків щодо виплати орендної плати, відповідає позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 20 червня 2019 року по справі № 383/708/16-ц. При цьому, частиною 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки відповідно до положень ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права оренди на підставі укладеного договору залежить від державної реєстрації такого права, та з урахуванням існування підстав для розірвання спірного договору, суд вважає, що вимоги про скасування державної реєстрації права оренди за спірним Договором оренди землі, є похідними від вимоги про розірвання Договору оренди. У зв`язку з існуванням правових підстав для розірвання Договору оренди, суд вважає, що похідні позовні вимоги також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним під час звернення з позовом до суду, еквівалентно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст.ст. 526, 626, 651, 792, ЦК України,

Outcome: approved