Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], просить визнати недійсним державний акт серії ЯБ № 035496 на право власності на земельну ділянку площею 1,17 га та визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, виданим після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Згідно зазначеного акта, [PERSON] був власником земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зорянської сільської Ради. Позивач просить визнати в порядку спадкоємства за нею як за спадкоємцем за заповітом право власності на означену земельну ділянку площею 1, 17 га, а також визнати недійсним державний акт серії ЯБ № 035496 від 21.02.2007 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що після смерті [PERSON] спадщину нею прийнято відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою сільської ради № 249 від 04.07.2914 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона 10.07.2014 року звернулась в нотаріальну контору, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва в зв'язку з тим, що зазначений вище державний акт на право власності на землю був виданий на ім'я спадкодавця після його смерті, а, отже, його законність і юридична сила, як і право власності, є оспорюваним. У зв'язку з цим позивачка не може реалізувати спадкові права в позасудовому порядку. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивач надала письмову заяву, в якій уточнює позовні вимоги і просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельні ділянки [NUMBER] площею 1,1330 га та [NUMBER] площею 0,0400 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Зорянської сільської ради і справу слухати без її участі. Відповідач та треті особи в судове засідання своїх представників не направили, були двічі належно повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідач та третя особа - відділ Держземагенства у Віньковецькому районі надали до канцелярії суду заяви, в яких позовні вимоги визнали, просять справу розглядати в їх відсутності. Справа розглянута у відсутності сторін та третьої особи відповідно до вимог ст. 169 ч.2, 158 ч.2, п. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.11.2005р.) актовий запис №14. Він був власником земельної ділянки [NUMBER] площею 1, 1330 га, розташованої на території Зорянської сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його права власника посвідчуються Державним актом серії ЯБ № 035496, виданим 21 лютого 2007 року начальником Віньковецького районного відділу земельних ресурсів на підставі розпорядження Віньковецької РДА від 04 березня 2005 року. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010774900273. [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті дідуся [PERSON]. Заповіт складено 05 лютого 2002 року і посвідчено секретарем Зорянської сільської ради. Ним заповідано все майно спадкодавця онучці [PERSON]. Спадщина нею прийнята відповідно до вимог ст. 1268 ч.3 ЦК України як особою, яка спільно проживала до дня смерті із спадкодавцем, що підтверджується довідкою орянської сільської ради № 249 від 04.07.2014 року. Нотаріусом відмовлено у видачі позивачці свідоцтва на право власності за заповітом через те, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку [PERSON] видано після його смерті. Згідно інформаційної довідки № 12-12-19/636 відділу Держземагенства у Віньковецькому районі, державний акт включає дві земельних ділянки, розташованих на території Зорянської сільської ради: [NUMBER] площею 1,1330 га вартістю 15 186,66 грн. та [NUMBER] площею 0,0400 га вартістю 469,94грн.. Їх цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Нотаріус правомірно на підставі статті 25 ч.4 ЦК України відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спірні земельні ділянки за наявності нескасованого державного акта на ім'я померлого. Зазначений державний акт підлягає скасуванню як на підставі зазначеної вище правової норми, так і на підставі діючої статті 6 Земельного Кодексу України 1990 року. В ній вказано, що громадяни мають право приватної власності на землю шляхом одержання її у спадщину. А позивачка являється спадкоємцем за заповітом, що підтверджено свідоцтвом про її народження. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З аналізу наведених правових норм державний акт на право приватної власності на землю серії ЯБ № 035496, виданий 21 лютого 2007 року начальником Віньковецького районного відділу земельних ресурсів на підставі розпорядження Віньковецької РДА від 04 березня 2005 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010774900273 слід визнати недійсним у зв'язку з фактичним набуттям прав на земельну ділянку позивачкою - спадкоємцем за заповітом. За нею слід визнати право на спірні земельні ділянки на підставі ст. 1223 ЦК України як за спадкоємцем за заповітом.

Outcome: approved