Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: [PERSON] В ЯКІЙ ПРОСИВ арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, земельної ділянки, автотранспортних засобів та іншого належного майна [PERSON] , померлій [INFO] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі обтяжень за №20172543, накладений Суворовським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21 квітня 2017 року по виконавчому листу №523/18772/16ц від 05.04.2017 р., виданому Суворовським районним судом м. Одеси. Позивач мотивує вимоги тим, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] . [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 вересня 1990 року, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою, що зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 10 лютого 1992 року. [INFO] [PERSON] - померла. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса за з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак, свідоцтва про право на спадщину не отримав, так як відповідач постановою від 21 квітня 2017 року наклав арешт на нерухоме майно, земельні ділянки, автотранспортні засоби та інше майно, що належить боржнику тобто йому за адресою: [ADDRESS] , номер обтяження 20172543. На думку позивача, відповідач державний виконавець наклав арешт на нерухоме майно, земельну ділянку, автотранспортні засоби за адресою: [ADDRESS] , належні матері позивача, а не на його майно, оскільки майно на яке можливо накласти арешт в нього відсутнє. Як зазначає [PERSON] , станом на 31 січня 2019 року він виплатив заборгованість по аліментам, навіть переплатив 409 грн., що підтверджується розрахунком В-13 заборгованості зі сплати аліментів ВП №53712455, а також розписку про відсутність заборгованості від [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце судового засідання повідомлена належним чином. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не є обґрунтованим та не є доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 вересня 1990 року, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою, що зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 10 лютого 1992 року (а.с.8). Згідно довідки № 3 від 22.03.2019р. [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з 24.06.1968 р. по день смерті [INFO] (а.с.10). [INFO] [PERSON] - померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса за з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак, свідоцтва про право на спадщину не отримав. 05.04.2017 року,Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист №523/18772/ 16 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1600 грн., щомісячно, починаючи з 20.12.2016 року до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] (а.с.12) Судом встановлено про те, що постановою Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21 квітня 2017 року накладено арешт на нерухоме майно, земельні ділянки, автотранспортні засоби та інше майно, що належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , номер обтяження 20172543. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами ч. 2 ст. 50 даного Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивачем не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих обставини викладені в позовній заяві. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов [PERSON] до Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: [PERSON] про зняття арешту не підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: dismissed