Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради, треті особи без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним рішення [PERSON] сільської ради 15 сесії 4 скликання від 21.01.2005 року та його скасування, в якому зазначає, що відповідно до договору дарування від 18 червня 2004 року ВВЕ №679910 вона прийняла у власність земельну ділянку під номером пятнадцятим в межах згідно з планом розташовану на території с. Сосни по вулиці Пирогова Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Вказана земельна ділянка належала дарувальнику [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №1953 виданого [PERSON] сільською радою Літинського району Вінницької області 12 листопада 2002 року. В липні 2013 року вона звернулася до Вінницької регіональної філії Літинського центру ДЗК про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 10 липня 2013 року вона отримала відповідь, що встановлення меж є неможливим, так як суміжною земельною ділянкою, землевласником якої є [PERSON] було виділено земельну ділянку на яку виготовлено та видано Державний акт, перетинання меж накладаються та виходять за межі визначені в її державному акті. Вважає, що даний акт виданий з грубим порушенням органу місцевого самоврядування [PERSON] сільської ради, оскільки абриси зовнішніх меж земельної ділянки землевласника [PERSON] є незаконним, підписи погоджень, які затвердила сільська голова [PERSON] є підробленими і не відповідають дійсності підписам [PERSON] та [PERSON] Однак знаючи те, що вищевказаний Державний акт на земельну ділянку відповідача містить багато помилок, відповідач раптово скориставшись нагодою відсутності позивача, самовільно демонтував паркан на спільній межі земельних ділянок та перемістив його на її земельну ділянку, цим самим збільшивши площу своєї земельної ділянки. Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить скасувати рішення [PERSON] сільської ради 15 сесії 4 скликання від 21.01.2005 року про затвердження технічної документації по виготовленню державних актів. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що його довірителька з 2004 року відповідно до договору дарування є власником земельної ділянки в с.Сосни Літинського району. В 2013 році коли вона звернулася щоб встановити межі проте їм відповіли, що це неможливо, оскільки земельна ділянка накладається з сусідньою. З цього приводу вони зверталися до суду і рішенням апеляційного суду Вінницької області в позові було відмовлено. Вважає, що дії сільської ради при винесенні рішення про затвердження технічної документації та видачі Державного акту [PERSON] є неправомірними, оскільки при встановленні та закріпленні меж земельної ділянки 03.09.2003 року межу з суміжним землевласником [PERSON] узгоджено не було, так як в акті відсутній її підпис, а зазначено прізвище [PERSON] Крім того, при проведенні приватизації попереднім власником [PERSON] протоколом погодження меж 24.07.2002 року, який затверджений сільською радою було узгоджено межі з сусідньою земельною ділянкою, яка належить [PERSON] і межа між даними ділянками вказано як пряма лінія. В акті встановлення меж від 03.09.2003 року межа між земельною ділянкою [PERSON] та суміжною, яка належала [PERSON] зазначено як нерівна. Крім того, в акті погодження меж від 03.09.2003 року суміжним землекористувачем зазначено [PERSON] Проте хто ця особа і яке відношення мала на той час до земельної ділянки не відомо. Крім того відповідно до договору дарування від 18.06.2004 року його довірителька [PERSON] вважається власником землі розміром 0,1538 га. Вважає, оскільки не було узгоджено меж з сусіднім землекористувачем [PERSON] меж земельної ділянки, тим самим було порушено її право. Тому просить визнати рішення [PERSON] сільської ради 15 сесії 4 скликання від 21.01.2005 року про затвердження технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] та видачу державних актів на право власності на землю незаконним. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Суду пояснив, що його дружині в червні 2004 року було подаровано земельну ділянку. Коли вони звернулися щоб встановити межі виявилося, що суміжна земельна ділянка накладається на їхню. Про приватизацію суміжної ділянки йому нічого не відомо. Ні він ні його дружина не погоджували меж. Підпис в акті від 03.09.2003 року напроти прізвища [PERSON] стоїть не його. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала суду пояснила, що при проведенні приватизації земельних ділянок як [PERSON] так і [PERSON] ніяких спріних питань щодо меж земельних ділянок не було, про що засвідчено у актах погодження меж. Конфлікт виник між сусідами в 2013 році, коли новий власник [PERSON] почала роботи по встановленню огорожі. Вважає, що рішення сільської ради є законним, оскільки на момент приватизації земельних ділянок спору не було, тому було і винесено відповідне рішення. На місце розташування земельних ділянок виходили спеціалісти землевпорядних організацій відповідно по виготовленій документації було винесено рішення про її затвердження та видачу державних актів. Крім того, просить суд застосувати ст.257 ЦК України, оскільки вважає. що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду, так як рішення сільської ради було винесено ще в січні місяці 2005 року. Просить в задоволенні позову з цих підстав відмовити. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав суду пояснив, що його довірителька [PERSON] звернулася в землевпорядну організацію на підставі рішення сільської ради для виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки. Спеціаліст землевпорядної організації виходив по місцю розташування земельної ділянки, проводив відповідні обміри та склав відповідний акт погодження меж, який підписали сусіди. Після чого рішення сільської ради дану документацію було затверджено та видано відповідний державний акт. Ніяких спірних питань на момент приватизації з приводу меж з сусідами у його довірительки не виникало. Вважає рішення сільської ради законним. Крім того просить застосувати положення ст.257 ЦК України, оскільки вважає. що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду, так як рішення сільської ради було винесено ще в січні місяці 2005 року. Просить в задоволенні позову з цих підстав відмовити. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому замсіданні встановлено, що він працює в Вінницькому інституті землеустрою. Так, відповідно в 2003 році він виходив по місцю зенаходження по місцюзнаходження земельної ділянки [PERSON] в с.Сосни по вул.Пирогова Літинського району. Він проводив всі необхідні заміри. Також ним 03.09.2003 року було складено акт встановлення та закріплення меж земельної ділянки, куди ним були внесені прізвища суміжних землекористувачів. Проте хто і коли з сусідів розписався в акті він не пам'ятає. На момент проведення обмірів ніхто претензій щодо меж не висловлював. Із показань свідка [PERSON] допитаної в судовому засіданні встановлено, що вона в 2002 році на підставі рішення сільської ради проводила приватизацію своєї земельної ділянки. Межі земельної ділянки було погоджено зі всіма сусідами. Зокрема [PERSON] підписала акта і претензій щодо меж не було. Межа була рівна, проходила посередині рову, кілки були забиті з одної та з іншої кінців земельної ділянки. В зв'язку з тим, що на межі земельних ділянок були чагарники вона встановлювала огорожу по краю чагарника, а не по самій межі. Коли проводила приватизацію [PERSON] їй нічого не відомо, оскільки до неї ніхто з приводу погодження меж не звертався. У 2004 році вона подарувала свою земельну ділянку, яка її належала на підставі Державного акту [PERSON] Із копії договору дарування від 18.06.2004 року (а.с.9) судом встановлено, що [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] у власність земельну ділянку під номером пятнадцятим в межах згідно з планом розташовану на території с. Сосни по вулиці Пирогова Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, Із копії Державного акту на право приватної власності на землю виданого на [PERSON] (а.с.10) судом встановлено, що її належить земельна ділянка площею 0,3004 га і зазначений план зовнішніх меж земельної ділянки. Із копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів по приватизації земельних ділянок гр.[PERSON] (а.с.11-13) судом встановлено, що зазначені абриси зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON], які погоджені з іншими землекористувачами і стоять їхні підписи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Дані підписи затверджені сільським головою [PERSON] Із копії листа [PERSON] сільської ради адресованого гр.[PERSON] від 13.08.2013 року (а.с.15) судом встановлено, що розглянуто її звернення щодо встановлення меж земельної дівлянки подарованої її згідно договору дарування і встановлено, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка розташована в с.Сосни по вул.Пирогова 15 і її рекомендовано замовити технічну документацію згідної якої і буде встановлено межа земельної ділянки в натурі. Із копії рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року (а.с.15-36) встановлено, що рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 червня 2015 року скасувано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] сільська рада Літинського району Вінницької області, [PERSON], про визнання недійснимп та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити. Із копії Витягів з Державного реєстру Відповідно до ст.328 ЦК УКраїним правл вдаснсоті набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власнсоті вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власнсоті не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом. Відповідно ч.5 ст.116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності та користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно пп.б),г),д) ч.3 ст. 152 ЗК України, захист права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхомвідновлення стануземельної ділянки, який існував до порушення прав ..., визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Дослідивши матеріали справи. заслухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні із оглянутої технічної документації на виготовлення державного акту на право приватної власності земельної ділянки [PERSON] встановлено, що при проведенні приватизації земельної ділянки попереднім власником [PERSON] 24 липня 2002 року було складено протокол (аркуш технічної документації №7) погодження та закріплення меж земельної ділянки. В зазначеному протоколі межі суміжних ділянок належних [PERSON] та [PERSON] є рівною, що засвідчено підписом [PERSON], що також підтверджено представником третіх осіб. Крім того в судовому засіданні було оглянуто технічну документацію по приватизації присадибних ділянок [PERSON] і встановлено, що на аркуші №21 наявний акт встановлення та закріплення меж земельної ділянки від 03.09.2003 року, в який було внесено прізвища суміжних землекористувачів, зокрема прізвище [PERSON] Проте прізвище [PERSON] в даному акті відсутнє. Також на абрисі зовнішніх меж зображена земельна ділянка [PERSON] що межує з земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] і межа між ними не є прямою. Враховуючи ту обставину, що при проведенні приватизації земельної ділянки [PERSON] з суміжним власником [PERSON] межі погоджено не було, що підтвердила остання в судовому засіданні, а в акт було внесено прізвище [PERSON], який на момент приватизації ніякого відношення до вказаної земельної ділянки не мав та не має, суд вважає, що рішення [PERSON] сільської ради є незаконним і таким, що підлягає до скасування, оскільки ним було узаконено технічну документацію, яка не була погоджена з сусіднім власником. Крім того, сільська рада затверджуючи акти погодження меж при проведенні приватизації повинна була перевірити відповідність меж земельних ділянок внесених до абрисів зовнішніх меж, оскільки співвставивши їх можливо було б встановити їх розбіжність., що не було зроблено сільською радою. Суд вважає, що клопотання відповідача та представника третьої особи щодо застосування строку позовної давності передбаченої ст.257 ЦК України до задоволення не підлягає, оскільки в судовому засіданні встановлено, що конфлікт між сусідами виник в 2013 році і позивачка з того часу вже зверталася за захистом свого права, що було предметом розгляду Літинського районного суду та Апеляційного суду Вінницької області, про що свідчить рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року. Тому суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved