Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України мотивуючи тим, що він народився в м. Сєвєродонецьк Луганської області. 22 липня 1980 року був зареєстрований в м. Рівне та навчався в Рівненській середній школі № 15. В 1995 році його батьки уклали договір міни, внаслідок чого заявник разом із сім'єю переїхав на постійне місце проживання у м. Івано-Франківськ де і проживає по даний час. Він не має паспорта громадянина України, а лише паспорт громадянина СРСР. Для того, щоб отримати паспорт громадянина України він вимушений звертатись до суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, оскільки встановлення факту постійного проживання на території України має важливе для нього значення, та надасть йому можливість вирішити питання про отримання паспорта громадянина України та прийняття громадянства України. Представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області не заперечувала проти заяви. Однак, звернула увагу суду на відсутність належних в матеріалах справи доказів постійного проживання заявника на території України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання та вказала, що [PERSON] приблизно з 1994 року проживав в [ADDRESS]. До того проживав у м. Рівне. Заслухавши пояснення заявника, доводи представника заінтересованої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] народився [INFO], в м. Сєвєродонецьк Луганської області, про що свідчить копія свідоцтва про народження виданого Сєвєродонецьким міським бюро ЗАГС Луганської області, актовий запис № 711 (а.с.5). Заявник з 1970 року навчався в Рівненській середній школі № 15, та проживав в [ADDRESS] до 1995 року. Дані обставини підтверджуються копією будинкової книги, (а.с.13,14) табелем успішності, поведінки та відвідування учня [PERSON] (а.с.16) та талону зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання (а.с.18). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт. Заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України з метою отримання паспорта громадянина України відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що до громадян України належать: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство», особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР (у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР); в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Так, згідно зі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Наведені заявником обставини знайшли своє підтвердження в письмових доказах та показаннях свідка, а тому суд вважає доведеним факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, що є підставою для визнання громадянства України з цієї дати. На підставі наведеного,

Outcome: approved