Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,5320 га № [NUMBER], яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області, цільове призначення якої, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, 30 березня 2007 року було укладено договір оренди землі, (далі Договір), предметом якого є вищевказана земельна ділянка. За умовами Договору позивач передав в оренду земельну ділянку № [NUMBER] на десять років з виплатою орендної плати в розмірі 1,5 відсотків від грошової оцінки земельних ділянок в цінах 1995 року. Згідно п.3.5 Договору у разі невнесення орендної плати у строки , визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідач порушив своє зобов'язання за вказаними Договором по виплаті орендної плати, а саме не виплатив позивачу орендну плату за користування його земельною ділянкою за 2014 та 2015 роки та починаючи з 2016 року , в результаті утворилась заборгованість у сумі 24495 грн.03 копійки, яка складається з заборгованості по орендній платі в сумі 11692 гривні 20 копійок та пені у вигляді 0,3 % від цієї суми , що дорівнює 12802 гривні 83 копійки, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та розірвати вказаний вище Договір , оскільки відповідач припустився істотного порушення Договору , що виразилось в систематичній несплаті орендної плати. Позивач до суду не з,явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність , на позовних вимогах наполягає. ТОВ «Лотуре-Агро» свого представника у судове засідання не направило, про час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином шляхом направлення телефонограм. Заперечень на позов не надало, заяву про відкладення судового розгляду також не надало. Суд, з метою дотримання визначених законодавством процесуальних строків розгляду цивільної справи, вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін по справі. Суд вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено наступне. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07 березня 2006 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7.5320 га. № [NUMBER], яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області , цільове признання якої , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 13). Між [PERSON] та ТОВ «Лотуре-Агро» було укладено договір оренди землі , без номера та дати, який зареєстрований 30.03.2007 року за [NUMBER], предметом якого є земельна ділянка площею 7.5320 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акта № 115220 ( а.с.9). Відповідно до п.3.1 та 3.5 Договору, орендна плата вноситься « Орендарем» у грошовій або натуральній формі та розмірі, що становить 1.5 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахування індексу інфляції 2,551 і становить 1162,41 гривень. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно з п.2.1 Договору, Договір укладено на десять років. Згідно з п. 5.1 Договору передача земельної ділянки « Орендарю» здійснюється у п,ятиденний термін після державної реєстрації цього Договору за актом її приймання - передачі. Згідно акту прийому передачі земельної ділянки, позивач [PERSON] передав , а ТОВ «Лотуре-Агро» прийняло земельну ділянку площею 7,5320 га. ( а.с.12). Відповідно з п. 11.1 , п. 11.2 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору. Сторона, яка порушила зобов.язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачкою обставини, якими вона аргументує свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 1. Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за Договором в частині сплати позивачу орендної плати систематично не виконує, відповідачем не сплачена орендна плата за 2014 рік в сумі - 5121,00 гривен + пеня в сумі 5607,50 гривен ; за 2015 рік в сумі- 5436,98 гривень + пеня- 5953,15 гривень ; за 67 днів 2016 року в сумі- 1134,27 гривень + пеня- 1242,18 гривень , а всього - 24495,03 гривень . В даному випадку способом захисту суб'єктивного майнового права є стягнення з відповідача в судовому порядку заборгованості по сплаті орендної плати за даними Договором. Не сплативши позивачу орендну плату за 2014 , 2015 та початок 2016 року відповідач припустився істотного порушення умов Договору, а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Відповідно 10.3 Договору, дія договору припиняється,зокрема шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України в своїх Висновках від 01.02.2014, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р. Уклавши Договір та виконавши свої договірні зобов'язання позивач мав законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді сум орендної плати. Істотно порушивши умови Договору, припустившись невиплати орендної плати протягом понад двух років, відповідач завдав позивачу матеріальної шкоди у розмірі заборгованості по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивач мав право розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав.. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і як наслідок кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України «Про оренду землі». При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Маючи заборгованість з виплати орендної плати за 2014, 2015 та початок 2016 років відповідач припустився саме систематичної несплати орендної плати. Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов вищевказаного Договору, а отже згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання в судовому порядку цього Договору. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі. На підставі ст.ст. 10, 11, 16, 509, 526, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved