Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

до суду звернулася[PERSON] із позовною заявою до [PERSON] сільської ради про виділення частки співвласника земельної ділянки та визнання права власності на виділену частку земельної ділянки. У позовній заяві позивач вказує, що вона та [PERSON], відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори 15.05.2003, набули права в рівних долях на земельну частку (пай) розміром 3,09 умовних кадастрових га, яка перебувала у колективній власності КСП «Світанок» с. Розбишівка Гадяцького району Полтавської області. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину, 20 травня 2003 року Розбишівською сільською радою їй та [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 647789, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 42. Згідно вищевказаного державного акта позивач та [PERSON] являються співвласниками земельної ділянки площею 2,890 га, кадастровий номер 5320485900:00:005:0158, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території [PERSON] (Розбишівської) сільської ради. 27 квітня 2006 року [PERSON] померла. Спадщину після її смерті ніхто не прийняв. Будучи співвласником зазначеної земельної ділянки, позивач не має можливості розпоряджатися нерухомим майном без згоди іншого співвласника. 11 вересня 2017 року вона звернулася до [PERSON] сільської ради із заявою про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки із визначенням варіантів поділу учасниками спільної часткової власності. Проте їй було відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки, тому позивач звернулась до суду з позовом про виділення частки співвласника земельної ділянки та визнання права власності на виділену частку земельної ділянки. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради направив відзив, в якому просив розглянути справу без участі представника сільської ради, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні матеріали, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] сільської ради про виділення частки співвласника земельної ділянки та визнання права власності на виділену частку земельної ділянки підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2003 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстровано в реєстрі за № 768, відповідно до якого вони в рівних долях кожний є спадкоємцями після померлого 21 червня 1997 року [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з права на земельну частку (пай), розміром 3,09 умовних кадастрових га землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Світанок» с. Розбишівка Гадяцького району Полтавської області та належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0171831, виданого Гадяцькю райдержадміністрацією 01 серпня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 11 березня 1997 року за № 211. На підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 647879 від 20 травня 2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 42 по Розбишівській сільській раді, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,890 га в межах згідно з планом, розташовану на території Розбишівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 039171, виданого Розбишівською сільською радою Гадяцького району Полтавської області, [PERSON] померла 27 квітня 2006 року. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2017, земельна ділянка площею 2,8872 га, кадастровий номер: 5320485900:00:005:0158, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Гадяцького району Полтавської області, належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожному. У спадковому реєстрі відсутні відомості щодо відкриття спадкової справи після померлої 27.04.2006 [PERSON], про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 23.05.2018, видана приватним нотаріусом [PERSON] Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 1285 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. 11 вересня 2017 року представник позивача [PERSON] по довіреності [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради Гадяцького району Полтавської області із заявою, в якій просив дати згоду на поділ ділянки площею 2,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради, співвласниками якої є [PERSON] та [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 647879, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 20.05.2003 № 42. Зі змісту повідомлення [PERSON] сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 21.09.2017 № 02-40/645 слідує, що [PERSON] відмовлено у наданні згоди на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу чи обєднання належної їй земельної ділянки, посилаючись на те, що сільська рада не укладала договору на управління щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли та не зверталась до суду з приводу визнання спадщини [PERSON] відумерлою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 88 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з п. п. е. п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплатити рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідаю розміру його частки. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 2,8872 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради, із визначенням варіантів поділу учасникам спільної часткової власності, виготовленої ФОП [PERSON], ділянка, що представлена поділу, має конфігурацію чотирикутника із кратністю сторін 1:4, довгими сторонами розміщена із заходу на схід. На заході ділянки запроектована проектна польова дорога. Рельєф рівний. Ділянка межує із землями приватної власності громадян та землями державної власності [PERSON] сільської ради. Виділення частки не порушує природоохоронні, містобудівні, санітарні та інші норми, не порушує інтереси громадян та не впливає на використання суміжних земельних ділянок. Внаслідок поділу визначені дві однакові за вартістю земельні ділянки площею: земельна ділянка № 1 1,4590 га; земельна ділянка № 2 1,4282 га. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, тому позивачу слід виділити в натурі в рахунок належної їй 1/2 частини зі складу земельної ділянки загальною площею 2,8872 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Гадяцького району Полтавської області, цілу окрему ділянку площею 1,4282 га, відповідно до схеми поділу земельної частки (паю), складеної ФОП [PERSON], та визнати за нею право власності на неї.

Outcome: approved