Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного останньому вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Позивачкою було передано домовлену суму за відчуження належного відповідачу зазначеного вище нерухомого майна у гривневому еквіваленті 55 000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу від 08 жовтня 2016 року. На даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] відмовляється від нотаріального посвідчення відповідного договору купівлі-продажу, мотивуючи свою відмову браком коштів та часу для цього. Позивачка просить суд визнати відповідний договір купівлі-продажу дійсним та право власності на вказане домоволодіння. Позивачка до суду не з'явилася, просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, про що надала заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить дану справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного останньому вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Позивачкою було передано домовлену суму за відчуження належного відповідачу зазначеного вище нерухомого майна у гривневому еквіваленті 55 000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу від 08 жовтня 2016 року. При цьому, на даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] відмовляється від нотаріального посвідчення відповідного договору купівлі-продажу. З огляду на вищезазначене, позивачка домовилася з відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу належного відповідачу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачці у власність перейшло вказане вище нерухоме майно, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивачки зазначених вище обставин. Даний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачки може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у неї відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 220, 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved