Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах Черкаської міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа: КЗ «Третя черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування. Позов обгрунтовує тим, що вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. З вироку вбачається, що 9 червня 2016 року приблизно о 23 год. 55 хв. [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи технічно-справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по вулиці Вернигори у м. Черкаси від вулиці Путейка у напрямку вулиці Ложешнікова, на перехресті вулиць Смілянська та Вернигори, біля будинку № 101 по вул. Смілянська, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у порушення п. п. 2.3.6), 10.1, 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг, керуючи транспортним засобом, що рухався по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення із мотоциклом [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по вулиці Смілянська. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя. Водій мотоцикла [NUMBER] р.н. [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Згідно даних комунального закладу «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради № 1092, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у третій Черкаській міській лікарні швидкої медичної допомоги протягом 21 ліжко-днів, а саме в період з 10 червня 2016 року по 1 липня 2016 року. За вказаний період на стаціонарному лікуванні згідно інформації, наданої Третьою Черкаською міською лікарнею швидкої медичної допомоги на лікування [PERSON] витрачена сума коштів 4 554 грн. 90 коп., чим завдано матеріальних збитків державі. Також, за даними комунального закладу «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради № 189 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у третій Черкаській міській лікарні швидкої медичної допомоги протягом 19 ліжко-днів, а саме в період з 10 червня 2016 року по 29 червня 2016 року. За вказаний період на стаціонарному лікуванні згідно інформації, наданої Третьою Черкаською міською лікарнею швидкої медичної допомоги на лікування [PERSON] витрачена сума коштів 4 121 грн. 10 коп., чим завдано матеріальних збитків державі. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілим [PERSON] та [PERSON] були спричинені середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких останні лікувалися у Третій Черкаській міській лікарні швидкої медичної допомоги і вина [PERSON] доведена в судовому порядку, та, враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілих, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Просив суд стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь Черкаської міської ради, яка є головним розпорядником коштів КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, на р/р 31419544700002 ГУДКСУ в Черкаській області, МФО 854018, код ЄДРПОУ 38031150 кошти, витрачені на лікування потерпілих [PERSON], [PERSON] в сумі 8676 грн. та судові витрати. Провадження у справі відкрите на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2017 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2018 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Не заперечували проти стягнення з відповідача коштів, витрачених на лікування потерпілого [PERSON] В частині стягнення коштів, витрачених на лікування потерпілого [PERSON] просили відмовити, оскільки [PERSON] витратив власні кошти на лікування. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. З вироку вбачається, що 9 червня 2016 року приблизно о 23 год. 55 хв. [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи технічно-справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по вулиці Вернигори у м. Черкаси від вулиці Путейка у напрямку вулиці Ложешнікова, на перехресті вулиць Смілянська та Вернигори, біля будинку № 101 по вул. Смілянська, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у порушення п. п. 2.3.6), 10.1, 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг, керуючи транспортним засобом, що рухався по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення із мотоциклом [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по вулиці Смілянська. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля [NUMBER] [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/135 від 23 січня 2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови з крововиливом під тверду мозкову оболонку над лівою півкулею головного мозку із здавленням головного мозку, забоєм головного мозку, ранами, саднами обличчя, переломом лівої виличної дуги, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя; травми грудної клітки з численними переломами ребер справа, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя. Водій мотоцикла [NUMBER] р.н. [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1379 від 18 липня 2016 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого стегна, лівої плечової кістки, кісток лівого передпліччя з ушкодженням нервів лівої верхньої кінцівки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя; рани підборіддя, рани статевого члена, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.. Таким чином, спричинення [PERSON] тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень, знаходиться у причинному звязку із порушенням водієм [PERSON] вимог п. п. 2.3.6), 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 4/1980 від 12 січня 2017 року. Вказаний вирок набрав законної сили 20 жовтня 2017 року. Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин щодо відшкодування матеріальної шкоди та керується главою 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 7 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілих, з урахування кількості ліжко днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. У відповідності до п.4 зазначеного вище Порядку витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які з вини [PERSON] здійснені КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоровя і забезпечення повязаних з ними державних гарантій. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілим [PERSON] та [PERSON] були спричинені середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких останні лікувалися у КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради і вина [PERSON] доведена в судовому порядку, та, враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілих, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що із [PERSON] підлягають стягненню витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину [PERSON] та [PERSON] на користь Черкаської міської ради, яка є головним розпорядником коштів КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради. Згідно ст.141 ЦПК України оскільки прокурор звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом, який підлягає задоволенню у повному обсязі, то судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Оскільки вказане рішення не набрало законної сили то відсутні підстави для розстрочення його виконання. На підставі наведеного, ст.ст. 1166,1206 ЦК України

Outcome: approved