Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

З 07.03.2017 р. у провадженні Оболонського р/с м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом Обслуговуючого кооперативу «Чорнобилець-Оболонь» до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті членських внесків. На початку судового засідання призначеного на 22.01.2018 р. від представника позивача - адвоката Порхуна С.В. надійшла заява щодо відмови від позову та клопотання про стягнення із відповідача судових витрат та витрат на правову допомогу. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку відповідача, яка у свою чергу ще 20.12.2017 р. надала до суду довідку від 19.12.2017 р. про відсутність заборгованості по членським внескам та заяву від 16.01.2018 р. про закриття провадження у зв'язку із відсутністю спору, прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст. 255 ЦПК України «Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом». При цьому ч. 2 ст. 256 ЦПК України передбачено наслідки закриття провадження у справі «У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору». Таки чином суд приходить до висновку щодо задоволення і заяви представника позивача і заяви відповідача про закриття провадження, але з підстав п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд встановив наступне. У відповідності до ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають право користуватися правовою допомогою, яка надається в установленому законом порядку. У випадках, встановлених законом, правова допомога надається виключно адвокатом». Ст. 133 ЦПК України передбачає, що «судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу». Яку вбачається із заяви та клопотання представника позивача - адвоката Порхуна С .В., останній просить не тільки прийняти відмову від позову, але й стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати - судовий збір у сумі 1600 грн. та витрати на його правову допомогу, як адвоката у сумі 5000 грн. При цьому ст. 141 ЦПК України передбачено, що «судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України вказано, що «При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи.» Як вбачається з вимог ст. 142 ЦПК України «У разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову». У відповідності ч. 3 ст. 142 ЦПК України (на неї у клопотанні посилається представник позивача) «У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача». Таким чином суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення в цій частині клопотання представника позивача, так як вимоги ст. 141 та ст. 142 ЦПК України суперечать одна одній щодо стягнення витрат на правову допомогу. Тому

Outcome: approved