Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їх права та обов`язки, зокрема п. 5 ч.3 ст.20 Закону встановлений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Так, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка №164005937) судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 21.04.2006 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відтак, у розумінні ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» саме відповідач є учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо належної йому на праві приватної власності квартири. Судом встановлено, що за вказаною вище адресою, послугами позивача щодо опалення відповідач користується централізовано та від надання таких послуг не відмовлявся. Згідно п.17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №21.07.2005р. №630, зі змінами та доповненнями (надалі - Правила), послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] відсутні засоби обліку води і теплової енергії, у зв`язку з чим, відповідно до п.21 Правил плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв. м. (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Таким чином, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами про надання послуг з централізованого опалення, є грошовими зобов`язаннями, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Разом з тим, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом даний строк застосовується до захисту всіх цивільних прав незалежно від статусу уповноваженого суб`єкта та характеру спірних правовідносин, де відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положенням статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Цивільний кодекс\~України не\~встановлює вимог\~щодо форми\~заяви про\~застосування наслідків\~спливу позовної\~давності.\~Така заява може бути\~викладена у\~відзиві на\~позов або\~у вигляді\~окремого клопотання\~(письмового\~чи усного),\~що відповідає\~вимогам цивільного\~процесуального законодавства,\~згідно з\~якими учасники\~справи мають\~право заявляти клопотання, а також давати усні і письмові пояснення суду. У відзиві на позов та у заяві про розгляд справи без його участі відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги з теплопостачання, за період з листопада 2014 по січень 2019 відповідачу було нараховано до сплати 26 291 грн. 62 коп. Станом на день звернення до суду відповідач заборгованість не сплатив. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за період з листопада 2014 по лютий 2016р. пред`явлена позивачем зі спливом строку позовної давності. Підстав для поновлення або продовження строку позовної давності в частині вказаних позовних вимог судом не встановлено, до того ж позивачем не надано відповідної заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду і ним втрачено право на вчинення процесуальної дії, що є підставою для відмови у позові в цій частині і буде відповідати вимогам положень ч.3 ст.267 ЦК України, відповідно до яких застосування наслідків позовної давності про яке заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.11.2014 по 29.02.2016, яка складає 7\~700 грн. 87 коп. слід відмовити. Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2016 по 31.01.2019 суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідачу з боку позивача нараховано до сплати за період з 01.03.2016 по 31.01.2019 18 590 грн. 75 коп., яка станом на день ухвалення рішення не сплачена [PERSON] . Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 30.01.2019, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~358 грн. 34 коп.

Outcome: partial