Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 01 квітня 2015 року вона позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 100\~000 доларів США, які вона зобовязалася повернути до 31 грудня 2015 року, про що остання написала відповідну розписку. У визначений в розписці строк [PERSON] борг не повернула, посилаючись на відсутність фінансової можливості. За таких обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь суму позики у розмірі 2\~350\~269,70 гривень, що еквівалентно 100\~000 доларів США на час подання позову. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Не заперечувала факт отримання від позивача у позику 100\~000 доларів США, проте зазначила, що через фінансові складнощі повернути борг не може. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. З матеріалів справи встановлено, що 01 квітня 2015 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 100\~000 доларів США та зобовязалася повернути борг до 31 грудня 2015 року. Вказане підтверджено наданою суду розпискою [PERSON] від 01.04.2015 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено факт передання позивачем відповідачеві 01 квітня 2015 року 100\~000 доларів США. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до представленої розписки [PERSON] зобовязалася перед [PERSON] повернути останній борг до 31 грудня 2015 року. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінали виданої [PERSON] боргової розписки, що свідчить про те, що остання не виконала свої зобовязання та не повернула позичальнику свій борг. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що повернути борг на даний час у неї не має фінансової можливості, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 01.04.2015 року у національній валюті України (гривні). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору за забезпечення позову та за подання позову у розмірі 7165,61 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved