Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якого за угодою діє адвокат Желанова Оксана Борисівна, звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного його проживання на території України, за станом на 13.11.1991 р. В обґрунтування своїх заявлених вимог посилаються на те, що він народився [INFO] у м. Андіжан Узбекської РСР. У 1978-1979 роках , у віці 3-4 років, він приїхав разом з матір`ю до України в м. Балаклія Харківської області. З того часу територію України жодного разу не залишав. У Дергачівській школі-інтернаті здобув неповну середню освіту. 29 липня 1991 року Балаклійським РВ УМВС був документований паспортом громадянина СРСР вперше, однак на сьогоднішній день паспорт втрачено. 26 вересня 1991 року вперше офіційно працевлаштувався та відділом кадрів Балаклійської ПМК було оформлено трудову книжку серії [NUMBER] та зроблено перший запис про працевлаштування. З 1993 по 1995 рік проходив строкову військову службу у м. Мелітополі. Під час звернення до органів Державної міграційної служби, [PERSON] було усно повідомлено про положення Указу Президента № 215/01 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України»», що у випадку відсутності штампу про реєстрацію місця проживання громадянина СРСР на території України за станом на 24.08.1991 рік або за станом на 13.11.1991 рік, однак якщо особа фактично проживала на території України, необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення даного факту. Без встановлення факту проживання на території України, він позбавлений можливості отримати підтвердження того, що він є громадянином України, отримати паспорт громадянина України, мати права та обов`язки громадянина України. Він з малечку постійно проживав на території України, тут отримав неповну середню освіту та працював на різних підприємствах, про що маються записи в трудовій книжці. Таким чином - постійно проживав на території України станом на 13.11.1991 р. У судове засідання заявник та його представник не з`явилися. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених вимог. Представник заінтересованої особи надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання заявлених вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] у м. Андіжан Узбекської РСР, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданного відділом ЗАГСу Андіжанської області, серії [NUMBER] від 02.11.1981 року, актовий запис 3378. Відповідно до свідоцтва, виданого Дергачівською неповною середньою школою-інтернат м. Дергачі, від 14.06.1990 року, [PERSON] дійсно навчався в даному закладі та здобув неповну середню освіту. Відповідно до трудової книжки [PERSON] , заповненої вперше 26.09.1991 року, останній запис зроблено 15.02.2005 року, тобто він в цей проміжок часу проживав та працював на території України. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 09.03.2019 року [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS] , без реєстрації. З наданих суду письмових пояснень свідків: [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що приблизно з 1979 року [PERSON] проживає разом з матір`ю в м. Балаклія Харківської області. В літку 1991 року [PERSON] отримав паспорт громадянина СРСР, а у вересні 1991 року вже влаштувався до Балаклійського ПМК, де здійснював свою робочу діяльність до призову в армію в 1993 році. Також свідки зазначили, що [PERSON] територію України, з моменту приїзду в 1979 році, не залишав. Отже, реалізація права заявника залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, факт постійного проживання заявника на території України підтверджується встановленими і дослідженими у справі доказами. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України, за станом на 13.11.1991 р.. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved